Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «КБ «Даніель») про розірвання договору, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу, ПАТ «КБ «Даніель» прийняв від [PERSON] на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 10 000 євро під 11,3% річних зі строком повернення 27 квітня 2015 року. 23 квітня 2014 позивач звернулася до відповідача з заявою щодо повернення вкладу та нарахованих відсотків, проте зазначені кошти позивач не отримав, в зв'язку з чим просить суд захистити її права шляхом розірвання договору та стягнення з відповідача на її користь 10 000 євро з урахуванням нарахованих відсотків у розмірі 4 544,76 євро, а також моральну шкоду. Ухвалою суду від 27 травня 2014 року відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Національний банк України (далі по тексту - третя особа, НБУ), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - третя особа, Фонд) та її розгляд призначено в судовому засіданні. До початку судового розгляду справи, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд розірвати договір банківського вкладу, стягнути з відповідача на її користь 4 834,40 євро збитків понесених нею внаслідок невиконання відповідачем умов договору, а також моральну шкоду. Вказує на те, що 15 травня 2014 року ПАТ «КБ «Даніель» повернув позивачу лише 154 474,81 грн., що за курсом НБУ на день виплати становить 9 654,67 Євро та не відповідає її вкладу, в зв'язку з чим позивач на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» просить суд захистити її права. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача, в свою чергу, заперечувала проти задоволення позовних вимог, при цьому зазначивши, що відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів, оскільки в банку з 16.01.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію, а відтак діють обмеження встановлені ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а згідно з ч. 5 ст. 26 цього Закону відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, що і було вчинено відповідачем, зокрема 15 травня 2014 року повернуто позивачу суму відшкодування за її вкладом та відсотками у розмірі 154 474,81 грн. за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на 16.01.2014 року. Представники третіх осіб у судовому засіданні надали пояснення за змістом яких також проти позовних вимог заперечували з підстав визначених представником відповідача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні представників сторін та третіх осіб, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 2010 року між ПАТ «КБ «Даніель» та [PERSON] укладений договір банківського вкладу «Капітал» №Т-20421 (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого позивач внесла до ПАТ «КБ «Даніель» грошові кошти на рахунок в сумі 10 000 євро, строком до 27 квітня 2015 року включно під 11,3 % річних. Відповідно до п 1.3 даного договору відповідач повертає позивачу вклад та нараховані на нього відсотки згідно умов, зазначених у п. 1.1. цього Договору або за заявою Вкладника, наданою в письмовій форму в порядку та на умовах, передбачених цим договором та чинним законодавством України, в т.ч. стст. 1058-1065 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України). За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору 28 квітня 2010 року внесла грошові кошти в розмірі 10 000 євро, що у перерахунку на національну валюту становить 105 335,21 грн., та підтверджується відповідною квитанцією, копія якої наявна у матеріалах справи. 23 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про повернення вкладу та нарахованих по ньому відсотків на підставі п. 2.8 даного Договору. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до постанови Правління НБУ від 16 січня 2014 року №14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 січня 2014 року №1 було розпочато процедуру здійснення в ПАТ «КБ «Даніель» тимчасової адміністрації з 17 січня 2014 року. Згідно з ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті (щодо не здійснення виплат під час тимчасової адміністрації), не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Такі зобов'язання банку виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. З метою забезпечення виконання зобов'язань банку Фонд має право надати банку цільову позику. Так, 15 травня 2014 року ПАТ «КБ «Даніель» за рахунок позики Фонду повернув позивачу кошти в розмірі 154 474,81 грн. (14 204,22 євро) через ПАТ «КБ «Хрещатик», що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з реєстру вкладників та не заперечується представником позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. А отже, оскільки офіційний курс НБУ за станом на 16 січня 2014 року (постанова Правління НБУ № 14 «Про віднесення ПАТ «КБ «Даніель» до категорії неплатоспроможних») становив 1087,5276 грн. за 100 євро, суд дійшов висновку, що позивач отримав вклад та нараховані на нього станом на 16.01.2014 року відсотки у розмірі 154 474,81 грн. (10 000 Євро вкладу + 4204,22 Євро відсотки) в повному обсязі у відповідності до вимог ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а отже зобов'язання за договором відповідачем виконані. Посилання позивача на те, що за відповідачем рахується заборгованість перед нею за неповернення банківського вкладу у розмірі 4 834,40 євро, яка є завданими їй збитками, є безпідставними, оскільки залишок грошових коштів у визначеному позивачем розмірі розрахований за офіційним курсом НБУ станом на день їх виплати, зокрема на 15 травня 2014 року, а не на день на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, що не відповідає вимогам Закону. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів у розумінні стст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України на підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем не надано, а відтак позов в цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Крім того, позивачем також заявлено вимогу про розірвання договору строкового банківського вкладу з підстав істотного порушення відповідачем його умов. Проте, згідно з чч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відтак, враховуючи те, що відповідачем задоволено вимоги позивача, повернуто суму вкладу з урахуванням нарахованих відсотків у відповідності до вимог ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд дійшов висновку про відсутність істотних порушень відповідачем умов спірного договору, у зв'язку з чим вимога про його розірвання задоволенню не підлягає. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди за невиконання договірних зобов'язань, судом встановлено наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Так, позивачем не доведено наявність моральної шкоди та причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та моральною шкодою позивача, отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Окрім того, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним договором та ЦК України, зокрема главою 71, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди також і укладеним між сторонами договором. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed