Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про стягнення із НАСК «Оранта» страхового відшкодування в розмірі 6576,73 грн. та 5000 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.11.2012 року в с.Сокількники Пустомитівського району Львівської області сталася ДТП за участю автомобіля ВАЗ 2105, номерний знак [NUMBER], під його керуванням, та автомобіля «Форд», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], якого було визнано винним у вчиненні даної ДТП. Оскільки цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Форд» було застраховано в НАСК «Оранта», він, як потерпілий внаслідок ДТП, звернувся до відповідача із заявою про виплату йому страхового відшкодування, було відкрито страхову справу, однак, жодної грошової компенсації він не отримав, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом. Зазначив, що на підставі його заяви від 03.12.2012 року, 07.12.12 року експертом [PERSON] було проведено огляд пошкодженого автомобіля, згідно висновку № 81 експертного автотоварознавчого дослідження від 11.12.2012 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ВАЗ 2105, номерний знак [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП становить 6576,73 грн. Також відмічає, що відповідач протягом тривалого часу свідомо безпідставно ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виплати страхового відшкодування, внаслідок таких неправомірних дій він зазнав моральних страждань, чому, на думку позивача, йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов визнала частково, зазначивши, що НАСК «Оранта» визнає право позивача на отримання страхового відшкодування і проти задоволення позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 6259,28 грн. не заперечує, оскільки саме такий розмір матеріального збитку визначено згідно дослідження ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» № ВС6681АН-13.12/2 від 13.12.2012 року. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, вважає такі безпідставними і в задоволенні таких просить відмовити. Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2012 року о 17.30 год. по вул.Січових Стрільців, 254а в с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 2105», номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля марки «Форд Транзіт», номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.12.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 78). Із матеріалів справи вбачається, що 24.07.2012 року між НАСК «Оранта» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № АВ №4188603, згідно умов якого цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована на підставі Поліса №АВ/4188603 у НАСК «Оранта» (а.с.60). Таким чином правовідносини, які виникли між позивачем та НАСК «Оранта» регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст.ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України випливає, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 6Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ст.5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу . Відповідно до ст.22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Із матеріалів справи вбачається, що 03.12.2012 року [PERSON] звернувся в бюро товарознавчої та автотоварознавчої експертизи СПД ФО [PERSON] для проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля ВАЗ 2105, номерний знак [NUMBER]. 07.12.2012 року на підставі вказаної заяви, в присутності [PERSON] та винуватця ДТП [PERSON] судовим експертом [PERSON] проведено огляд пошкодженого автомобіля ВАЗ 2105, номерний знак [NUMBER], що підтверджується актом огляду транспортного засобу (а.с.14-23). Згідно з висновком № 81 експертного автотоварознавчого дослідження від 11.12.2012 року, складеного судовим експертом [PERSON], вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ВАЗ 2105, номерний знак [NUMBER], внаслідок його аварійного пошкодження під час ДТП, на момент дослідження становить 6576,73 грн. (а.с. 8-13). Також встановлено, що [PERSON] 24.01.2013 року подав заяву, в якій повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.58), на підставі якої страховиком НАСК «Оранта» проведено огляд та дослідження пошкодженого транспортного засобу. Як убачається зі змісту письмового заперечення НАСК «Оранта» і пояснень представника відповідача, даних в судовому засіданні, страхова компанія визнає позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування частково, оскільки згідно з дослідженням № ВС6681АН-13.12/2 від 13.12.2012 року, складеного головним спеціалістом ТОВ «Гарант-Асістанс» [PERSON], матеріальний збиток завданий власнику автомобіля ВАЗ 2105, номерний знак [NUMBER], визначений на підставі протоколу огляду автомобіля і калькуляції відновлювального ремонту, складає 6259,28 грн. (а.с.61-70). Проте, суд не бере до уваги зазначене вище дослідження № ВС6681АН-13.12/2 від 13.12.2012 року з огляду на таке. Відповідно до ст.6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. Проте представником НАСК «Оранта» не надано суду належних доказів того, що головний спеціаліст ТОВ «Гарант-Асістанс» [PERSON], який склав та підписав дослідження №ВС6681АН-13.12/2 від 13.12.2012 року, отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. Разом з тим, позивачем надано суду висновок №81 експертного автотоварознавчого дослідження від 11.12.2012 року, зі змісту якого вбачається, що судовий експерт [PERSON], який склав висновок № 81 від 11.12.2012 року, зареєстрований в Державному реєстрі оцінювачів № 6791 від 19.08.2008 року. В зв'язку з вказаним, суд не бере до уваги дослідження № ВС6681АН-13.12/2 від 13.12.2012 року, оскільки суду не надано належних доказів того, що таке складено особою, яка має на це право. Згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, представник НАСК «Оранта» на пропозицію головуючого не забажала заявляти клопотання про проведення судової експертизи щодо визначення розміру матеріальної шкоди, яка завдана власнику автомобіля ВАЗ 2105, номерний знак [NUMBER]. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснював представнику відповідача його права та обов'язки. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача страхового відшкодування в розмірі 6576,73 грн., згідно висновку № 81 експертного автотоварознавчого дослідження від 11.12.2012 року, підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з п.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. Тобто, відшкодування моральної шкоди повинно бути встановлено законом або передбачено договором. У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як вбачається із роз'яснень, даних в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовідносини між позивачем та НАСК «Оранта» випливають із факту заподіяння шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відповідно до полісу № АВ/4188603 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та регулюються спеціальним законодавством - законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які не передбачають стягнення моральної шкоди зі страхової компанії у разі затримки у виплаті потерпілому страхового відшкодування. При цьому, слід звернути увагу на те, що законом передбачена інша відповідальність у зв'язку з простроченням виплати страхового відшкодування. Зокрема, відповідно до ст.36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Вимагаючи стягнення з відповідача на свою користь суми моральної шкоди, [PERSON] пояснив, що страхова компанія НАСК «Оранта» свідомо ухилялася від своїх зобов'язань по виплаті страхового відшкодування, внаслідок чого він був позбавлений можливості здійснити відновлювальний ремонт свого автомобіля, та призвело до моральних страждань позивача. Проте, позивач не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, не надав докази в обґрунтування цих вимог, з яких міркувань визначена ця сума та чим підтверджений розмір відшкодування моральної шкоди, не спростував тих обставин, на які посилався відповідач в обґрунтування своїх заперечень в цій частині, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. Суд вважає, що у діях відповідача відсутня протиправність дій, та причинний зв'язок між його діями та розміром моральної шкоди, що давало б підстави для покладення відповідальності на відповідача по відшкодуванню моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 229,40 грн. судового збору, сплачених позивачем.

Outcome: partial