Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою, якою просить встановити факт смерті 03 жовтня 2015 року [PERSON] ([INFO]) у місті Луганськ. У судове засідання для розгляду справи по суті, призначене на 26 лютого 2016 року, зявився заявник. Заінтересована особа не зявилась, але подала заяву якою справу просила розглянути без її участі. Позиція заявника полягала у тому, що [PERSON], який помер 03 жовтня 2015 року був його батьком. Але у звязку із тим, що він помер у місті Луганськ, на території якої проводиться антитерористична операція і на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, він не може отримати лікарське свідоцтво про смерть. Як наслідок, він не може зареєструвати факт смерті свого батька в органах державної реєстрації актів цивільного стану, що унеможливлює реалізації ним права на спадщину. Заінтересована особа проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала. У судовому засіданні, у звязку із відсутністю на території, що контролюється державою Україна будь-яких інших ніж заявник осіб, що були присутні під час смерті [PERSON] та на підставі клопотання заявника, останній був допитаний у якості свідка. Він дав наступні показання: [PERSON] був його батьком, з яким вони проживали разом у [INFO], через вік батька та його інсульт. Третього жовтня 2015 року, у місті Луганськ, батько в його присутності помер. Він особисто займався похованням батька з дотриманням правил християнського обряду. Вже на наступний день, тобто 04 жовтня 2015 року, [PERSON] був похований. Розглядаючи заяву [PERSON] по суті, суд виходить з такого. Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Положення частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою. Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоровя або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.) ; у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.) ; забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Судом встановлено, що [PERSON] народився 17 жовтня 1957 року у сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с.5,6,10,11). Також судом встановлено і те, що [PERSON] був його батьком (а.с.11), з яким вони проживали разом у [INFO], через вік батька та його інсульт. Третього жовтня 2015 року, у місті Луганськ, батько в його присутності помер. Він особисто займався похованням батька з дотриманням правил християнського обряду. Вже на наступний день, тобто 04 жовтня 2015 року, [PERSON] був похований у місті Луганськ (показання заявника, допитаного у якості свідка). Однак місто Луганськ, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. А згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, місто Луганськ входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Тому у звязку із тим, що смерть [PERSON] настала на території міста Луганськ, на території якого, нині, жодний орган державної влади України не працює та відбувається антитерористична операція, суд погоджується із тим, що отримати документи, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, про встановлення факту смерті, не є можливим. Зважаючи на це та доведеність факту смерті [PERSON], а також необхідність державної реєстрації цього факту органами державної влади України для реалізації заявником своїх прав (у тому числі права на спадщину), суд вважає за можливе встановити факт того, що [PERSON] ([INFO]) 03 жовтня 2015 року помер у місті Луганськ, а тому заяву [PERSON] про встановлення факту смерті, слід задовольнити. Таким чином,

Outcome: approved