Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету ВМР про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер дід позивача, [PERSON] , спадкоємцем якого за законом був батько позивача - [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав. [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до відомостей з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21165412 від 05.12.2008 року, за останнім було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах спадкової справи №353/2008 до майна [PERSON] , який помер [INFO] наявна заява [PERSON] від 06.06.2008 року про прийняття спадщини після смерті батька, на спадкове майно: на грошові вклади, які зберігаються на рахунках Ощадного Банку України; квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак за життя спадкоємець свідоцтва про прав на спадщину не отримував. Згідно відомостей з спадкового реєстру, отриманих 10.04.2019 року спадкова справа до майна померлого[INFO] [PERSON] - не відкривалась. Так як Позивач не подав заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини протягом 6 місяців. Однак, до теперішнього часу, зі спливом 6-місячного терміну з моменту смерті [PERSON] , його син, Позивач - не прийняв спадщину з об`єктивних причин. Для отримання спадщини Позивач не зміг у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки, його батько, [PERSON] , виїхав до Німеччини більше 15 років тому. Позивач не успадкував частку у спадщині, яку повинен був успадкувати його Батько - [PERSON] , у зв`язку з тим, що лише 08.01.2019 року, Позивачу стало відомо, що його батько [PERSON] , помер у місці Дайсбург (Німеччина) [INFO] . Коли Позивач звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини 10.04.2019 року до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, Нотаріус повідомив про те, що строк для прийняття спадщини ним пропущено, і виніс відповідну Постанову. Протягом багатьох років, Позивач шукав свого батька, оскільки не володів жодною інформацією щодо місця перебування батька. З початку 2015 року Позивачем було здійснено ряд заходів по розшуку батька які підтверджуються документально, а саме: У січні 2015 року - по лінії 102, [PERSON] повідомляла органи поліції про розшук [PERSON]. Приблизно у березні 2015 року - [PERSON] писала заяву про розшук [PERSON] до Барського відділення поліції. Пам`ятку у черговій частині не отримала, копії заяви з відміткою про прийняття заяви не зберіглося. Розшук результатів не дав. Восени 2015 року за адресою: [ADDRESS] ., сусідами складено акт про відсутність за даною адресою [PERSON] . 06.02.2018року отримано відповідь на адвокатський запит від Одеського національного університету ім.і.І.Мечникова, про те, що [PERSON] , навчався у даному закладі 31.08.1981 по 30.06.1985 р. р. На день звернення актуальні відомості про місце знаходження відсутні. 12.01.2018 року отримано відповідь на адвокатський запит від Вінницької обласної клінічної лікарні ім.М.І.Пирогова про те, що [PERSON] , працював у даному закладі на посаді водія гаражу з 21.04.1997 по 19.04.1999 р.р. На день звернення актуальні відомості про місце знаходження відсутні. 12.01.2018року отримано відповідь на адвокатський запит від Вінницького державного педагогічного університету про те, що [PERSON] , навчався у даному закладі у період з 01.09.1978 по 20.10.1981 р.р. На день звернення актуальні відомості про місце знаходження відсутні. 26.04.2018року отримано відповідь на адвокатський запит від Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану N24088-16.3-34, про те, що актового запису про реєстрацію смерті на гр. [PERSON] , [INFO] , не виявлено. 24.05.2018року до департаменту Консульської служби МЗС України, було направлено заява про витребування документів з-за кордону. 09.07.2018 року, Позивач звернувся до органів поліції з заявою про розшук батька. Дана заява зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції № К/1829 та у журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені правопорушення за №1829, після чого було внесено відомості в ЄДРСР №12018020010002883 від10.07.2018року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч. 1 .ст. 115 КК України. У листопаді 2018 року до Вінницького міського суду Вінницької області подано заяву про оголошення фізичної особи померлою (копію ухвали у спр.№127/27042/18 про відкриття провадження надаю у додатку). В подальшому подано заяву залишити без розгляду, оскільки отримали відомості з МЗС. У КП № 12018020010002883 від 10.07.2018 року внесеному в ЄРДР за ч.І ст. 115 КК України подано відомості, про те, що 08.01.2019 року стало відомо про фактичне останнє місце знаходження [PERSON] 08.01.2019 року, Позивачу стало відомо, що його батько [PERSON] , помер у місці Дайсбург (Німеччина) [INFO] . Таким чином, вважає, що позивачем пропущений строк прийняття спадщини з поважних причин, адже він не володів жодною інформацією стосовно місця перебування мого батька, та чи живий він чи ні, весь цей час включно до 08.01.2019року не знав та не міг знати. Просить визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори, після смерті батька - [PERSON] , - в один місяць, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили. 14.06.2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 03.10.2019 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] 24.10.2019 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача виконавчий комітет Вінницької міської ради на належного - [PERSON] . Ухвалою суду від 24.10.2019року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницьку міську раду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала. Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). 24.05.2008 року [PERSON] звернувся в Третю вінницьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після батька [PERSON] , а саме грошові вклади з нарахованими відсотками та компенсаціями, які зберігаються у філіях та відділеннях Ощадбанку м. Вінниці та Вінницької області та квартири [ADDRESS] , однак, як вбачається із матеріалів спадкової справи №353/08 заведеної 06.06.2008року на майно померлого [INFO] [PERSON] свідоцтво про прийняття спадщини [PERSON] не отримав. Згідно свідоцтва про смерть засвідченого апостилем компетентним органом Німеччини [PERSON] помер[INFO] в м. Дайсбург (а.с.16-18). Відповідно до листа Третьої вінницької державної нотаріальної контори №1349/01-16 від 09.07.2019року спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не відкривалась. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, переглядаючи 6 червня 2018 року судові рішення справі № 592/9058/17-ц (касаційне провадження № 61-200 св 18) вказав на те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Правила ч. 3 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічні правові позиції міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12), від 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) та від 14 вересня 2016 року (справа № 6-1215цс16), та в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року та 05 грудня 2018 року (справи №756/2764/15-ц та 186/182/17). Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008року № 7, вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини суди визначають: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Між тим у пункті 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 міститься роз`яснення, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини: 1) юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини; 2) необізнаність особи про наявність спадкового майна; 3) похилий вік; 4) непрацездатність; 5) незнання про існування заповіту; 6) встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину; 7) відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; 8) несприятливі погодні умови. Фактичне користування і володіння майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини також не є поважною причиною строку для прийняття спадщини. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Звертаюсь до суду з цим позовом, позивач зазначив, що встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України строк для звернення із заявою про прийняття спадщини, він пропустила з поважних причин, оскільки йому не було відомо, що його батько помер у м. Дайсбург (Німеччина). В своїй постанові від 05.12.2018 року, справа №756/2764/15-ц, провадження №61-29705св18 ВСУ зазначив, що похилий вік позивачки та відсутність у неї необхідних юридичних знань не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Пропущений строк через перебування за кордоном не завжди є підставою для поновлення строку. Так в постанова ВС від 06 червня 2018 року справа №592/9058/17-ц суд визначив наступне: звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] не надала належних та допустимих доказів того, що з травня 2013 по липень 2017 року їй не було відомо про смерть її батька, а також доказів того, що її проживання за межами України в указаний період було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Окрім того, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі 6-1215цс16 від 14 вересня 2016 року, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, зокрема, через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Крім того, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі 6-1215цс16 від 14 вересня 2016 року, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, зокрема, через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. З урахуванням повного і всебічного з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, наданих письмових доказів, досліджених судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також те, що звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] не надав належних та допустимих доказів того, що з жовтня 2013 по січень 2019року йому не було відомо про смерть його батька, а також доказів того, що пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 16, 182, 1216, 1217, 1218, 1268, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed