Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач-1), [PERSON] , (далі - відповідач-2), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Тетяна Миколаївна, в якому просила визнати недійсними договори дарування, укладені 23.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчені приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М., щодо земельних ділянок: кадастровий номер 3222783500:05:008:0066, площею 2,0645 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 667; кадастровий номер 3222783500:05:008:0067, площею 2,0645 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 668; кадастровий номер 3222783500:05:008:0068, площею 2,4699 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 669; кадастровий номер 3222783500:05:008:0069, площею 2,47 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 670; кадастровий номер 3222783500:06:010:0043, площею 1,53 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 665; кадастровий номер 3222783500:06:010:0044, площею 1,53 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 666. В обґрунтування позову посилалась на те, що між [PERSON] та [PERSON] 17.10.2014 року було укладено договір позики згідно якого позивач передав останній 290000,00 (двісті дев`яносто тисяч) доларів США у позику, які не було повернуто. Оскільки на дату укладення договорів позики [PERSON] був власником шести земельних ділянок, що розташовані в Макарівському районі Київської області, то це мало гарантувати виконання зобов`язань по позиці. У зв`язку із неповерненням позики, позивач змушений був звернутися до Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» із позовною заявою про стягнення боргу. 05.02.2018 року рішенням Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» справа №05/02/2018 позовні вимоги було задоволено в повному обсязі та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по договору позики від 17.10.2014 року в розмірі 290 000,00 доларів США, що на дату встановлення рішення за офіційним курсом НБУ становило 8088100,00 грн. Рішення набуло законної сили 05.02.2018 року. Як стало відомо позивачу із відкритих даних, 23.06.2018 року [PERSON] уклав договори дарування зі своєю дружиною, за якими безоплатно передав у власність [PERSON] шість земельних ділянок, розташованих в Макарівському районі Київської області, а саме безоплатно передав у власність відповідача1 наступні земельні ділянки: площею 2,0645 га, кадастровий номер 3222783500:05:008:0066; площею 2,0645 га, кадастровий номер 3222783500:05:008:0067; площею 2,4699 га, кадастровий номер 3222783500:05:008:0068; площею 2,472 га, кадастровий номер 3222783500:05:008:0069; площею 1,53 га, кадастровий номер 3222783500:06:010:0043; площею 1,53 га, кадастровий номер 3222783500:06:010:0044. Отже, [PERSON] , відчужуючи належне йому на праві приватної власності нерухоме майно на користь близької людини, був обізнаний про наявність у нього невиконаного грошового зобов`язання за договором позики від 17.10.2014 року, та в цей же час не виконуючи боргові зобов`язання безоплатно змінював власника вартісних майнових активів, що очевидно свідчить що дані правочини були вчинені з метою неповернення грошових коштів та намагання відповідача-2 приховати факт укладення договору від позивача. Таким чином, вищезазначені обставини вказують на фіктивність договорів дарування земельних ділянок та є очевидним, що договори дарування укладалися з метою уникнення відповідальності за договором позики, що підтверджується існуванням несплаченої до цього часу заборгованості та рішенням третейського суду. Цивільно-правовий договір, зокрема договір дарування не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу. Тому відчуження [PERSON] майна на підставі безвідплатного договору на користь своєї дружини після ухвалення судового рішення та виникнення зобов`язання із повернення суми позики очевидно свідчить про недобросовісність дій відповідачів, зловживання ними правами стосовно позивача, оскільки укладений договір дарування між близькими родичами, порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника та зводяться до зловживання відповідачами правом. Дані фактичні обставини дають підстави вважати, що Договори дарування укладені без наміру створення правових наслідків та з метою уникнути [PERSON] цивільно- правової відповідальності за борговим зобов`язанням перед позивачем та направлений на недопущення звернення стягнення на його майно. Таким чином оспорювані договори є фіктивними, оскільки вони не спрямовані на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а отже підлягають визнанню їх недійсними. У встановлений судом строк та у встановленому процесуальним законом порядку представник відповідача [PERSON] , адвокат Рибіцька Ю.Б., подала відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечила повністю (а.с. 44-68). В обґрунтування заперечень проти позову адвокат Рибіцька Ю.Б. посилалась на те, що окрім спірних земельних ділянок у відповідача-2 є у власності інше цінне майно, яке може гарантувати виконання зобов`язання за договором позики. Крім того, позивач, посилаючись на те, що відповідачем-2 не виконано зобов`язання з повернення коштів за договором позики, не додає доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема матеріалами справи не містять самого договору позики. Поряд з тим у згаданому рішенні Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» №05/02/2018 від 05.02.2018 року зазначено, що відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі, що фактично свідчить про відсутність спору між [PERSON] та [PERSON] . Також, адвокат Рибіцька Ю.Б. зазначає, що подання до суду даного позову про визнання правочинів фіктивними, зумовлене намаганням відповідача-2 та пов`язаної з ним особи позивача, нашкодити майновим правам відповідача-1, яка є колишньою дружиною відповідача-2, оскільки на даний час між [PERSON] та [PERSON] розглядається ряд судових спорів зокрема і щодо поділу спільного майна подружжя. Вважає, що позивачем не доведено ознак фіктивності оспорюваних правочинів, тобто ознак вчинення його лише для вигляду без намірів створення реальних юридичних наслідків, а саме таких намір обох сторін правочину, оскільки відповідач-1 за договорами дарування зареєструвала своє право власності на спірні земельні ділянки та після укладення договорів самостійно користується вказаним майном, тобто договори є виконаними. Третя особа не скористалась своїм правом щодо надання письмових пояснень на позов та відзив. Ухвалою суду від 07.12.2020 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд даної цивільної справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.01.2021 року, яке було відкладене на 11.02.2021 року. Ухвалою суду від 11.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.03.2021 року. У судовому засіданні 09.03.2021 року позивач не з`явилась, її представник, адвокат Горовенко Л.М., згідно поданої письмової заяви просив розглядати справу без його та позивача участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача-1 [PERSON] , адвокат Рибіцька Ю.Б., в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Представник відповідача-2 [PERSON] , адвокат Старенко І.І., згідно поданої письмової заяви просив розгляд справи провести у відсутності відповідача [PERSON] та його представника, а рішення у справі прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши представника відповідача-1, адвоката Рибіцьку Ю.Б., дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 05.02.2018 року рішенням Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» у справі №05/02/2018 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено в повному обсязі та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 17.10.2014 року в розмірі 290 000,00 доларів США, що на дату встановлення рішення за офіційним курсом НБУ становить 8088100,00 грн. Рішення набрало законної сили 05.02.2018 року (а.с. 8). Примірник вказано рішення третейського суду вручено сторонам, [PERSON] та [PERSON] , 05.02.2018 року, про що свідчать їх власні підписи на примірнику даного рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що після того, як рішенням Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» у справі №05/02/2018 вступило в законну силу 05.02.2018 року, і було видано сторонам, 23.06.2018 року [PERSON] , як дарувальник, з однієї сторони, і [PERSON] , як обдаровувана, з другої сторони, уклали договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М., щодо земельних ділянок: кадастровий номер 3222783500:05:008:0066, площею 2,0645 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 667; кадастровий номер 3222783500:05:008:0067, площею 2,0645 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 668; кадастровий номер 3222783500:05:008:0068, площею 2,4699 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 669; кадастровий номер 3222783500:05:008:0069, площею 2,47 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 670; кадастровий номер 3222783500:06:010:0043, площею 1,53 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 665; кадастровий номер 3222783500:06:010:0044, площею 1,53 га, розташована: Макарівський район, Королівська сільська рада, зареєстрований в реєстрі під № 666, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 9-14). Сам факт укладення вказаних договорів визнавалося обома сторонами. Вирішуючи позовні вимоги за позовом, суд керується наступним. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до вимог ст. 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників: свідомий намір невиконання зобов`язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідач-2, відчужуючи належні йому на праві власності земельні ділянки своїй дружині, відповідачу-1 у справі, був обізнаний про рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» у справі №05/02/2018 від 05.02.2018 року, що набрало законної сили, про стягнення з нього на користь позивача 290 000,00 доларів США, що на дату встановлення рішення за офіційним курсом НБУ становить 8088100,00 грн., і таким чином, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання рішення третейського суду, що на час укладення договорів дарування, набрало законної сили. Слід зазначити, що правочин-це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тому дії особи, що вчинені без наміру створити будь-які юридичні наслідки, не призводять до правочинів. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому справжні їх цілі можуть бути протизаконними (наприклад, укладення громадянином договору дарування майна зі своїм родичем/близькою лбюдиною з метою приховання цього майна від накладення на нього арешту і реалізації в рахунок виконання зобов`язань). Таким чином, оспорювані договори не направлені на реальне настання правових наслідків, а укладені з метою уникнути [PERSON] цивільно-правової відповідальності за борговим зобов`язанням перед позивачем. Тобто дії відповідача свідчать про недобросовісну поведінку, спрямовану на недопущення звернення стягнення на його майно. Поряд з тим, відповідачами суду не надано доказів, що під час укладення спірних договорів їхня внутрішня воля відповідала зовнішньому її прояву, та що сторони договорів передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами. Відповідачі у справі не довели суду, що їхні дії, як сторін договорів дарування, не були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно, як до близької людини, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за рахунок відповідача-2 рішення третейського суду про стягнення грошових коштів. Так, посилання представника відповідача-1 на ту обставину, що у власності відповідача-2 є інше цінне майно, яке може гарантувати виконання зобов`язання за договором позики, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки звернення стягнення в рахунок погашення боргу може бути звернене на все (будь-яке) майно боржника, і ця обставина не спростовує доводів позивача про укладенні фіктивних договорів дарування. Посилання представника відповідача-1 на ту обставину, що відповідач-1 після укладення договорів самостійно користується вказаним майном, не підтверджується жодними доказами у справі. Посилання представника відповідача-1 на відсутність в матеріалах справи самого договору позики, суд відхиляє, оскільки факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем-2 та виникнення між ними боргових зобов`язань, встановлено в рішенні Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» у справі №05/02/2018 від 05.02.2018 року, яке набрало законної сили. Посилання представника відповідача-1 на те, що як вбачається з зазначеного, рішення третейського суду відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі, що фактично свідчить про відсутність спору між [PERSON] та [PERSON] , суд відхиляє, оскільки визнання [PERSON] наявності за ним боргового зобов`язання, не звільняє останнього від його фактичного виконання та повернення коштів за договором позики. Також, суд відхиляє посилання адвоката Рибіцької Ю.Б. на те, що подання до суду даного позову про визнання правочинів фіктивними, зумовлене лише намаганням відповідача-2 та пов`язаної з ним особи позивача, нашкодити майновим правам відповідача-1, яка є колишньою дружиною відповідача-2, оскільки на даний час між [PERSON] та [PERSON] розглядається ряд судових спорів зокрема і щодо поділу спільного майна подружжя, оскільки це є припущенням, яке не підтверджене жодними доками, а також зважаючи на правову позицію, висловлену в поставі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі №317/3272/16-ц (провадження №61-156св17), де зроблено наступний висновок: «… згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ майна спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом». Згідно вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин суд, з`ясувавши дійсні обставини та аналізуючи зібрані в справі докази, дійшов висновку, що оспорювані Договори дарування земельних ділянок підлягають визнанню недійсними, і тому вказані позовні вимоги позивача слід задовольнити. Слід також зазначити, що у судовій практиці договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, кваліфіковано як фіктивний, у справах за позовами осіб, на шкоду чиїм майновим інтересам відповідачами у цих справах були за твердженнями позивачів вчинені відповідні правочини (постанови Верховного Суду України від 19.10.2016 року у справі № 6-1873цс16, від 23.08.2017 року у справі №306/2952/14-ц, від 09.09.2017 року у справі №359/1654/15-ц). Отже, такі правочини можуть вважатись фіктивними. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі №369/11268/16-ц погодилась з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2019 року у справі № 646/3972/16-ц та зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню, понесені нею судові витрати зі сплати судового збору, в рівних частках, тобто по 2522,25 грн. з кожного.

Outcome: approved