Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON], діючи в інтересах [PERSON], посилаючись на приписи ст.ст.207, 328, 334 ЦК України звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], зважаючи на те, при укладанні угоди між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди про всі істотні умови договору купівлі-продажу будинку з господарськими спорудами, на виконання яких позивач сплатила власнику будинку обумовлену суму коштів, що підтверджується розписками про отримання коштів, а він у свою чергу передав ключі від будинку, але зважаючи на те, що земельна ділянка під будинком не була приватизована, не було можливості нотаріально оформити договір купівлі-продажу. [INFO] [PERSON] помер, так і не отримавши свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Таким чином, [PERSON] фактично стала власником вище зазначеного будинку, на підставі договору купівлі-продажу, який не був нотаріально посвідчений, у зв'язку зі смертю продавця, і має доступ до будинку, втім позбавлена можливості оформити необхідні документи, а отже вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності. У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовольнити посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, оскільки голова сільської ради подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнаються у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. /а.с.57/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню. Згідно із дослідженої у судовому засіданні копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 79 рік у селищі М.Коцюбинське Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.8/ З досліджених у судовому засіданні довідок виконавчого комітету Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №853 від 15.06.2016 р., №584 від 19.05.2017, №586 від 22.05.2017 р. встановлено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований по [ADDRESS] один, але фактично на території Пакульської сільської ради не проживав. Дане домоволодіння згідно даних по господарської книги №6 за 2016-2020 р.р., за особовим рахунком 0453, зареєстроване за [PERSON], [INFO], який мав двох дітей: доньку [PERSON], яка померла [INFO] та сина [PERSON], [INFO] /а.с.13, 63, 64/ Копії з по господарських книг свідчать, що домоволодіння по [ADDRESS] було побудоване у 1969 року і в ньому були зареєстровані голова господарства [PERSON] та його дружина [PERSON], яка померла [INFO]. Діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані з матір'ю [PERSON] у господарстві де головою була [PERSON] /а.с.60-62/ З копії облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2016- 2020 р.р. вбачається, що головою домогосподарства [ADDRESS] був [PERSON], однак по господарський рахунок закритий у зв'язку зі смертю останнього члена сім'ї. /а.с.58, 59/ За даними КП «Чернігівське РБТІ» право власності на спірне домоволодіння не зареєстроване, а дані технічного паспорта свідчать, що його дійсна вартість становить 39967 грн. Інвентаризація проведена 09.09.2015 року. /а.с.14, 16, 50/ Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність виготовлений на замовлення [PERSON], витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7403075522016 від 13.06.2016 та повідомлення Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області №9-25-0.212-179/118-17 від 03.05.2017 року свідчать, що на ім'я [PERSON] 20.10.2016 року розроблявся проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], але інформація про зареєстроване право власності у Державному земельному кадастрі відсутня. /а.с.17-31, 53/ Згідно інформації Чернігівської районної державної нотаріальної контори №1961/01-16 від 25.04.2017 року, спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилась. /а.с.51/ Як вбачається з письмових розписок від 20.08.2015, 20.12.2015, 29.03.2016, 06.06.2016 [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у загальній сумі 17000 грн в рахунок продажу нерухомого майна, а саме вказаного у позові домогосподарства. /а.с.9-12/ Відповідно до вимог ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телефонограмах,якими обмінялися сторони. Згідно вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, і відповідно до ст.210 ЦК України такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. У відповідності до приписів ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. У відповідності до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким почала діяти нова система реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01 січня 2013 року, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Відповідно до роз'яснень, наданих Верховним Судом України у постанові Пленуму від 6 листопада 2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Як видно з наданих стороною позивача документів та інформації витребуваної судом, які описані вище, право власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] у КП «Чернігівське РБТІ» не зареєстровано, а отже на момент передачі будинку з надвірними будівлями у власність позивача, на підставі договору купівлі-продажу, [PERSON] по суті не набув права власності на даний об'єкт нерухомого майна. Твердження представника позивача, що [PERSON] набула права власності на вищезазначене домоволодіння з моменту оплати товару та фактичної передачі майна, суперечать вимогам цивільного законодавства України. Відповідно до приписів ст.174 ЦПК України суд не приймає визнання позовних вимог стороною відповідача, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону. Розглядаючи справу у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, з наведених вище підстав та міркувань.

Outcome: dismissed