Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 травня 2019 року №167104921. У його квартирі прописані але не проживають колишній власники [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16 травня 2019 року, який був посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, продавці [PERSON] та [PERSON] зобов`язались протягом 5 днів з моменту нотаріального посвідчення даного правочину, звільнити спірну квартиру, від будь-яких належних йому речей домашнього обігу та вжитку, та гарантував, що протягом вказаного часу буде знято з реєстрації з місця проживання власника квартири та усіх інших зареєстрованих осіб, але до сьогоднішнього часу відповідачі зареєстровані у його квартирі. Реєстрація відповідачів у квартирі, створює йому перешкоди вільно володіти та користуватися нею. Крім того, у зв`язку з реєстрацією відповідачів у його квартирі виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але плата за них нараховується. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по справі. У судове засідання позивач [PERSON] надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення судом заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сторінці Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Офіційного веб-порталу «Судова влада України». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16 травня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за №1-1028, укладеним між [PERSON] , яка діяла за довіреністю від імені [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 травня 2019 року за №167104921, виданого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А., відповідно до якого, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, нотаріальні бланки серії ННЕ №879512, ННЕ №879513, р. №1-1028, від 16 травня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. Відповідно до п.4 договору купівлі-продажу від 16 травня 2019 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язались на протязі 5 днів з моменту нотаріального посвідчення даного правочину, звільнити спірну квартиру, від будь-яких належних їм речей домашнього обігу та вжитку, та гарантували, що протягом вказаного часу буде знято з реєстрації з місця проживання власників квартири та усіх інших зареєстрованих осіб. Згідно довідки №03.4-15/11796 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12 серпня 2019 року, у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту ПП «Комунальщик-1» №543 від 12 серпня 2019 року, дійсно у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані але не проживають з 2018 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] припинили право власності на спірну квартиру, зареєстровані, але не проживають в ній, родинних відносин з позивачем, як власником квартири, не мають, тому суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] слід визнати втратившими право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , а також на підставі ст.114 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судовий збір в рівних частинах з кожного по 768,40 грн.

Outcome: approved