Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом від імені та в інтересах [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] будинку зареєстрований також [PERSON] - її син. Фактично в житловому будинку відповідач давно не мешкає, більш ніж три роки. Позивач тривалий час знаходиться на заробітках, в роботі, з сином не спілкується, відповідач живе окремим життям, проживає за іншою адресою, яка позивачу не відома. Реєстрація [PERSON] . створює позивачу перешкоди вільно володіти та користуватися вказаним будинком. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню будинку в своїх рахунках вказують кількість мешканців, з урахуванням відповідача, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів. Крім того, позивач не має можливості оформити субсидую для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку з цим, позивач просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Позивач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №124346640 від 17.05.2018 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Листом від 29.08.2013 року №7079 КП «ХБТІ» ХОР повідомлено, що станом на 24.10.2011 року та згідно матеріалів інвентарної справи, власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] є [PERSON] - 14/50ч, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.04.1990 року, посвідченого Другою Херсонською держнотаріальною конторою за р. №2-1548, 11/25ч, згідно Договору довічного утримання від 17.04.1997 р., посвідченого Другою Херсонською держнотаріальною конторою за р. №2-1077, та 14/50ч, згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.2010 р., посвідченого Другою Херсонською держнотаріальною конторою за р. №2-1417. Відповідно до акту про не проживання від 08.05.2018 року, складеного головою квартального комітету №14, про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає близько трьох років. Допитані в судовому засіданні якості свідків [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідача в жилому приміщенні за адресою: [ADDRESS] понад один рік без поважних на те причин. Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з підстав, зазначених в ч.2 ст.405 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки встановлено відсутність [PERSON] понад встановлений законом строк у спірному жилому приміщенні без поважних на те причин.

Outcome: approved