Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення заінтересована особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків). Заява обґрунтована тим, що рішенням виконкому Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 19 березня 1996 року № 65 йому виділено земельну ділянку, що розташована за адресою [ADDRESS] під будівництво житлового будинку, розміром 0,12 га. Як стверджує заявник, на підставі вказаного рішення виконкому на дану земельну ділянку йому було видано державний акт на право приватної власності на землю, серія ХР-10-00-071707 розміром 0,121га в [ADDRESS] . При оформленні вказаного державного акту, як зазначає заявник було допущено помилку в написанні прізвища, замість « [PERSON] » було вказано « [PERSON] ». У подальшому заявник звернувся для державної реєстрації вказаної земельної ділянки, проте рішенням Департаменту реєстрації Харківської міської ради 3 59885603 від 17 серпня 2021 року йому було відмовлено у державній реєстрації державного акту. Заявник просить встановити факт належності державного акту на право приватної власності на землю серія ХР-10-00-071707, виданого громадянину України [PERSON] , який мешкає за адресою [ADDRESS] йому- [PERSON] [INFO] , адреса проживання [ADDRESS] . Відповідно до ухвали від 22 вересня 2021 провадження у справі відкрито. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні вказаних вимог заяви. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не обґрунтовані, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.2 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому, відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Щодо інших аргументів або міркувань заявника, то вони не дають підстав для висновку про обґрунтованість заяви. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, з вищевикладеного вбачається, що факт, який просить встановити заявник, не є юридичним в даному конкретному контексті, а чинним законодавством передбачений інший порядок вирішення вказаних вимог. Так позивачем до суду надано в додатках до позовної заяви копію державного акту на право приватної власності на землю, серія ХР-10-00-071707 розміром 0,121га в [ADDRESS] . ( а.с.4,5), копію рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17 серпня 2021 року ( а.с.6), копію паспорту громадянина України ( а.с.7,8), копію картки фізичної особи- платника податків ( а.с.9), копію рішення № 65 від 19 березня 1996 року « Проходовского сельского совета народных депутатов Исполнительный комитет» ( а.с.10) та витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку зареєстровану відділом у Куликівському району Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 11 серпня 2021 року. У судовому засіданні заявник повідомив, що з вказаним переліком документів він звернувся і до Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області з метою реєстрації, тобто у суд не надав достатніх документів, які б могли свідчити про обґрунтованість заяви. У судовому засіданні заявник не повідомив про наявну реєстрацію вказаної земельної ділянки, яка розташована в с. М.Проходи Дергачівського району Харківської області відділом у Куликівському району Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 11 серпня 2021 року. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що як стверджує заявник, йому було видано державний акт на право приватної власності на землю, серія ХР-10-00-071707 розміром 0,121га в [ADDRESS] , а при оформленні вказаного державного акту, як зазначає заявник було допущено помилку в написанні прізвища, замість « [PERSON] » було вказано « [PERSON] ». З рішення від 19 березня 1996 року при виділ земельної ділянки вбачається про виділ земельної ділянки 0,12 га, і не вбачається адреса за якою виділена вказана земельна ділянка. Натомість у державному акті міститься інший розмір земельної ділянка 0,121 га, та зазначена інша адреса, яка відрізняється від даних рішення про виділ земельної ділянки. У судовому засіданні заявник повідомив, що вказану земельну ділянку він отримав завдяки родичам та їх зв`язкам. Інших доказів, які б свідчили про обґрунтованість вимог заявника суду не надано. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed