Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивачі), звернулась до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), в якому, просила визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилалась на те, що вказаний житловий будинок [ADDRESS] належить їй на праві власності відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.05.2012 року. Разом з нею в даному будинку зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка є дружиною її сина [PERSON] , який [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Незважаючи на те, що [PERSON] вже тривалий час, а саме з 20.12.2020 року, не проживає за даною адресою, залишається там зареєстрованою, участі у витратах на оплату житлово-комунальних послуг не приймає, та позбавляє можливості позивача оформити та отримувати відповідну соціальну допомогу, враховуючи її похилий вік - 75 років. Ухвалою суду від 28.08.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 28.08.2021 року та позовну заяву з додатками відповідач отримала 08.09.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0800105403042 (а.с. 28). Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду будь-яких клопотань та відзиву на позовну заяву не подала, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. 10.09.2021 року представником позивача подано уточнену позовну заяву, яку суд до уваги не приймає, оскільки до неї не додано доказів направлення її іншим учасника справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинком [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.05.2012 року (а.с. 10), Витягом з рішення Ясногородської сільської ради №391-47-VІ від 06.10.2015 року «Про перейменування назв вулиць в селі Ясногородка» (а.с. 15). [INFO] помер син позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього серії [NUMBER] від 22.12.2020 року (а.с. 14), свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 10.03.1979 року (а.с. 13). Як вбачається з довідки №120 від 29.06.2021 року Бишівської сільської ради, виданої власнику житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] , до складу зареєстрованих осіб за вказаною адресою входить [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно Акту обстеження №56 від 23.06.2021 року (а.с. 11) за адресою: [ADDRESS] , складеного депутатом с. Ясногородка Бишівської сільської ради в присутності власника [PERSON] , сусідів [PERSON] та [PERSON] , про те, що в даному будинку проживає власник - [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за даною адресою в даному будинку не проживає з 20.12.2020 року, особистих речей [PERSON] в будинку не виявлено. За останні вісім місяців в селі Ясногородка [PERSON] ніхто не бачив. Власниця домоволодіння [PERSON] неодноразово зверталась до сільської ради з приводу надання їй субсидії щодо отримання пільг на газопостачання, але у зв`язку з реєстрацією [PERSON] за даною адресою, їй було відмовлено в оформленні субсидії. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом УРСР. При цьому, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР. Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] , де відповідач зареєстрована, однак більше шести місяців у ньому не проживає, відповідно не сплачує комунальних платежів, витрат на утримання майна не несе, що тягне за собою надмірне нарахування плати за комунальні послуги, які несе позивач самостійно і позбавляє можливості позивача на отримати житлової субсидії, а також порушує право власності позивача на вказаний житловий будинок щодо вільно володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового в розмірі 908,00 грн. (а.с. 1), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved