Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] у якому поставив питання про зобовязання відповідача усунути перешкоди у користуванні дорогою загального користування шляхом здійснення демонтажу самовільно встановленої огорожі по вул. Береговій у смт. Солотвин Богородчанського району Івано-Франківської області. Заявлені вимоги в судовому засіданні підтримав позивач та представник позивача. Позивач зазначив, що протягом десятиліть володіє, а з 31.08.2015 року являється власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення в урочищі «Окопище» (колись «Горби») і проїзд до його земельної ділянки здійснюється з вулиці Берегова дорогою громадського користування, що проходить між господарствами [PERSON] та [PERSON] Відповідач на протязі кількох років самовільно захопив частину цієї дороги, розширивши таким чином межі своєї ділянки, розорював її, звужуючи проїзд, що утруднювало можливість заїзду. Проїзд, який раніше мав ширину близько 5 метрів звузився до 1,5 м. Більше того, в 2012 році зі сторони вулиці Берегова [PERSON] встановив камяний стовп та ворота, якими перекрив проїзд. Навіть, якщо відчинити ворота, заїхати жодним транспортним засобом неможливо, оскільки радіус повороту не дозволяє зробити це. Внаслідок таких дій відповідача він та ще декілька землекористувачів втратили можливість проїзду на свої земельні ділянки, не можуть використовувати їх за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, позбавлені змоги заїхати сільськогосподарською технікою для обробітку землі чи вивозу врожаю. Фактично протягом останніх років не обробляє земельну ділянку, що порушує його права як власника. В 2012 році жителі селища звернулись з колективною заявою до Солотвинської селищної ради, яка створила комісію і рішенням від 25.10.2012 року зобовязала [PERSON] перенести огорожу, збільшивши ширину дороги до присадибних ділянок до 3,5 м. Однак відповідач рішення сільської ради ігнорує. 16.07.2016 року комісія селищної ради повторно виходила на місце конфлікту і повторно зобовязала [PERSON] перенести горожу і не чинити перешкод у заїзді до земельних ділянок землекористувачам. Проте порушення не усунуті по даний час. Тому просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнали. Відповідач пояснив, що у 1989 році на підставі рішення виконкому Солотвинської селищної ради йому було виділено за рахунок землі, яка раніше перебувала у користуванні його батька, земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку. Його межівником справа є [PERSON] і ніякої дороги між їх господарствами не було. Дійсно землекористувачі, які мають ділянки в урочищі «Горби» їздили через поле до своїх присадиб, однак дорога для цих цілей не відводилась. Зі сторони [PERSON] він ніякої огорожі не встановлював, а паркан встановлений [PERSON] на його думку влаштований з порушенням меж відведеної останньому земельної ділянки. В свою чергу він встановив огорожу лише зі сторони вулиці Берегова. Перешкод у можливості проїзду [PERSON] та іншим землекористувачам він не чинить, ворота не закриваються. Однак влаштовувати дорогу для проїзду за рахунок своєї ділянки він не бажає. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2560 кадастровий номер 2620455500:01:005:0541, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 31.08.2015 року. Відповідно до картографічних матеріалів генплану території Солотвинської селищної ради, з вулиці Берегова до земельних ділянок в урочищі «Горби» існує проїзд, який проходить між господарствами №26«а», що належить [PERSON] та №26 «б», що належить [PERSON] Як встановлено з пояснень позивача, а також з пояснень допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідач протягом останніх пяти років звузив існуючий проїзд зі сторони свого господарства до розміру, який не дає можливості використовувати його для заїзду будь-яким видом транспорту. Внаслідок того, що зі сторони вулиці Берегова [PERSON] встановив бетонний мурований стовп та влаштував ворота, позивач не має змоги користуватись проїздом до своєї земельної ділянки. Допитані в судовому засіданні як свідки голова земельної комісії селищної ради [PERSON], землевпорядник [PERSON], депутат [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що неодноразово розглядали звернення власників земельних ділянок з приводу самовільного захоплення [PERSON] частини громадської дороги, що веде до присадибних ділянок. Проведеними безпосередньо на місці обстеженнями встановлено, що земельна ділянка [PERSON] є значно більшою, ніж виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку. Звуження проїзду відбулось зі сторони відповідача, огорожа зі сторони [PERSON], яка є межовим знаком, встановлена декілька десятків років перед тим і змін не зазнала. Фактично ширина проїзду звужена до розміру 1,7-2 м., хоч за матеріалами Вінницької експедиції ширина дороги мала би становити не менше 3,5 м. Внаслідок самовільного влаштування межових знаків, стовпа, а також воріт, позивач та інші жителі позбавлені можливості користуватись проїздом. Тому на сесії селищної ради було прийняте рішення про покладення обовязку на [PERSON] перенести огорожу і збільшити ширину дороги до 3,5 метра. Однак дане рішення відповідачем проігноровано. На даний час земельна ділянка [PERSON] не приватизована і у існуючих межах її приватизація не буде погоджена. З досліджених судом доказів встановлено, що відповідач [PERSON] за рішенням виконкому Солотвинської селищної ради від 14.07.1989 року отримав у безстрокове користування земельну ділянку по вул. Берегова для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка відповідно до плану відводу, який міститься в матеріалах проекту, виготовленого районною архітектурою, містить чіткі розміри ділянки. Зокрема в плані вказаний існуючий проїзд, що межує з господарством [PERSON], шириною 5 метрів. Комісією селищної ради, яка виходила на місце для розгляду скарги встановлено, що звуження проїзду відбулось зі сторони господарства [PERSON], земельна ділянка якого не приватизована і межі якої з селищною радою та іншими межівниками не погоджені. Тому у [PERSON] не було підстав влаштовувати огорожу, оскільки право власності на земельну ділянку, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України виникає з моменту державної реєстрації цього права. Судом крім того встановлено, що при встановленні огорожі відповідачем не дотримано вимог проекту в частині розширення на 3,5 метра вулиці Берегова. Посилання представника відповідача на інформацію начальника відділу містобудування та архітектури стосовно відсутності достатньої інформації щодо меж земельної ділянки [PERSON], а відтак відсутність достовірних даних щодо того, з якого боку вібулось звуження заїзду, суд вважає не обгрунтоаним. Предметом спору є звуження проїзду саме зі сторони відповідача. З пояснень допитаних свідків, огорожа [PERSON], є межовим знаком, який незмінний з кінця 80-х років. Таким чином, дослідивши усі зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими. Спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, відповідає вимогам ст. 16 ЦК України і може бути застосований судом. На підставі наведеного, ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved