Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання їх втратившими право користування жилим приміщенням. Мотивує тим, що він являється власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19 липня 1996 року. З його дозволу в будинку були зареєстровані його племінник [PERSON] та племінниця чоловіка його сестри [PERSON] з метою їх подальшого працевлаштування.Відповідачі з моменту реєстрації не проживали в будинку, не несли витрат по його утриманню.Він вимушений сплачувати за комунальні послуги і за відповідачів ,як за додаткових членів сім» ї , не може належним чином розпорядитись своєю власністю. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з»явилися , про час розгляду справи повідомлені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19 липня 1996 року. З його дозволу в будинку були зареєстровані його племінник [PERSON] та племінниця чоловіка його сестри [PERSON] з метою їх подальшого працевлаштування.Відповідачі з моменту реєстрації не проживали в будинку, не несли витрат по його утриманню, що підтверджується актом, складеним головою квартального комітету №13 за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] У ч. 2 ст. 405 ЦК України зазначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідачі змінили місце проживання, проживають в Росії. .В будинку не проживають більше 1 року. Наявність факту реєстрації відповідачів в даному будинку перешкоджає позивачу належним чином користуватись та розпорядитись своєю власністю. Тому суд вважає за можливе визнати відповідачів втратившими право користування будинком [ADDRESS].

Outcome: approved