Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, який в подальшому був уточнений, в остаточній редакції позивач просить суд визнати договір дарування будинку, розташованого за адресою: Харківська обл., Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Спеціалістів, буд.13, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним; визнати договір іпотеки будинку, розташованого за адресою: Харківська обл., Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Спеціалістів, буд.13, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним; стягнути солідарно з відповідачів суму судового збору у розмірі 243 гривні 60 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в серпні 2012 року [PERSON] позичив у нього гроші у сумі 640 000 грн. до грудня 2012 року та не повернув. Після чого позивачем було подано позов до Миргородського міськрайонного суду, щодо повернення вказаного боргу. 19 грудня 2012 року вищезазначеним судом було накладено арешт на будинок №13 по вул. Спеціалістів в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, який на той час належав [PERSON] на праві приватної власності. 11 жовтня 2013 року набуло чинності рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області про стягнення суми боргу за договором позики з [PERSON] у розмірі 643 956,30 грн.. 11 листопада 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 26 квітня 2013 року, [PERSON] уклав договір відчуження нерухомого майна - будинку, за адресою: Харківська обл., Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Спеціалістів, буд.13, на ім'я [PERSON]. Про що є інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, а саме був укладений договір дарування посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Дергачівського районного нотаріального округу, Харківської області. 10.07.2013 року дружиною [PERSON] - [PERSON] був укладений на користь [PERSON] договір іпотеки, відповідно до якого розмір основного зобов'язання становить 652 800 грн. В судове засідання представник позивача зявилася, підтримала позовні вимоги, та просила позов задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти позову посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заперечення в яких просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заперечення в яких просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала до суду інформацію, що на момент укладання договору дарування жилого будинку, посвідченого 26 квітня 2013 року за реєстровим №1415, будь-яких заборон, обтяжень та обмежень стосовно житлового будинку не зареєстровано. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Представник Реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 30 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON]Є була укладена угода позики грошових коштів в іноземній валюті у розмірі 65,000 дол. США зі строком повернення до 01 грудня 2012 року. У звязку з неповерненням коштів у зазначений період [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області про стягнення даного боргу за договором позики. 19 грудня 2012 року винесено ухвалу вищезазначеним судом про накладення арешту на будинок №13 по вул. Спеціалістів в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, що зареєстрований на імя [PERSON] та копію даної ухвали направлено для виконання до відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області. 11 березня 2013 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області винесено рішення відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 643956,30 грн. В силу ч.1, ч.3 ст.61 ЦК України обставини, визнані сторонами, та обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області [PERSON] від 11 листопада 2013 року було відкрито виконавче провадження на підставі рішення та виконавчого листа. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. 26 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку №13 по вул. Спеціалістів в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, що розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га (кадастровий номер земельної ділянки 6322083001:00:000:1074), даний догорів посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] Крім того, 26 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки, площею 0,1500 га, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Спеціалістів, №13. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вказав позивач, 10.07.2013 року [PERSON] на користь [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до якого розмір основного зобов'язання становить 652 800 грн. Даного договору суду надано не було. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Оспорюючи договір дарування житлового будинку позивач посилається на те, що відповідач всупереч на вчинену заборону, а саме відчуження житлового будинку уклав даний договір. Так, відповідно інформації приватного нотаріуса [PERSON] і наданих копій інформації з ДРРП на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, ЄДР заборон відчуження обєктів нерухомого майна, витягів за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна, та [PERSON] з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, які підтверджують, що на момент укладання договору дарування жилого будинку, посвідченого 26 квітня 2013 року за реєстровим №1415, будь-яких заборон, обтяжень та обмежень стосовно житлового будинку в с. Черкаська Лозова, вул. Спеціалістів, буд.13, Дергачівського району Харківської області не зареєстровано. Таким чином, суд зазначає, що позивачем не наведено суду обґрунтованих підстав визнання даних договорів недійсними. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, де вказано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України у постанові від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. У відповідності до п.7 вказаної постанови, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Позивач в судовому засіданні не зазначив, якому саме закону суперечить зміст оспорюваних правочинів, а зазначені позивачем обставини про те, що оспорюванні договори укладені без наміру створити юридичні наслідки, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Також обставина, що відповідач [PERSON] є дружиною відповідача [PERSON] не є доказом того, що оспорюванні договори фіктивні, оскільки відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що оспорювані договори створили реальні правові наслідки, а тому підстави для визнання їх недійсними, - відсутні, а позивач не довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 4 ЦПК України визначено, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed