Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру у зв'язку з втратою правовстановлюючих документів, третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Луганській області. В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що він - [PERSON] є власником трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вищевказаний об'єкт нерухомості належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного з громадянкою [PERSON], який 14 квітня 2006 року посвідчений Приватним нотаріусом по Лисичанському міському нотаріальному округу Луганської області [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1563. Вищезазначений правовстановлюючий документ [PERSON] зберігав в своїй квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із збройним нападом на вищевказане приміщення та його пограбуванням, яке було здійснено 28.08.2014 року особами, які представилися армією південного-сходу та Луганської народної республіки, було викрадено, зокрема, і правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS]. Про факт пограбування Позивач звернувся із заявою до Генеральної прокуратури України. Листом Генеральної прокуратури № 04/2/4-р15 від 10.02.2015 було повідомлено, що звернення направлено за належністю до прокуратури Луганської області. Відповідно до частин першої та другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Втрата вищевказаного правовстановлюючого документу призвела до неможливості реалізації Позивачем передбачених статтею 319 Цивільного кодексу України прав щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, виникла потреба у відновлені правовстановлюючих документів на квартиру. Відповідно до пункту 1.1 Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Проте, позивачу стало відомо, що [PERSON] - Приватний нотаріус по Лисичанському міському нотаріальному округу Луганської області, що посвідчила вказаний вище договір купівлі-продажу, померла. Виходячи з положень частини сьомої статті 14 Закону України «Про нотаріат» у разі припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса передаються до відповідного державного нотаріального архіву в порядку, встановленому законодавством. В обласних центрах, містах Києві, Сімферополі та Севастополі, відповідно до статті 23 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, засновуються державні нотаріальні архіви (далі - Архів), які є складовою частиною Національного архівного фонду і здійснюють тимчасове (до 75 років) зберігання нотаріальних документів. Згідно з пунктом 3 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 870/5 від 18.05.2009 Архів створюється і ліквідується Міністерством юстиції України. Відповідно до абзацу двадцять два пункту 10 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 870/5 від 18.05.2009 Архів відповідно до покладених на нього завдань видає дублікати документів, що зберігаються в архіві, за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія. Відповідно до пункту 5 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, керівництво архівом, матеріально - технічне, кадрове забезпечення, а також забезпечення архіву необхідним приміщенням, охороною та обладнанням здійснює управління юстиції. Отже, з метою вияснити чи функціонує на сьогоднішній день Луганський обласний державний нотаріальний архів і чи передавались туди документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса по Лисичанському міському нотаріальному округу Луганської області [PERSON], позивачем було направлено офіційний запит до Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Своїм листом № Г-511/4/09-61 від 26.10.2016 року Головне територіальне управління юстиції у Луганській області повідомило, що згідно з даними Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів приватну нотаріальну діяльність [PERSON] по Лисичанському міському нотаріальному округу було припинено з 12 травня 2011 року та припинено дію реєстраційного посвідчення № 124 від 22.10.1998. Документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса [PERSON] були передані до Луганського обласного державного нотаріального архіву за адресою: 91016, м. Луганськ, вул. Оборонна, буд. 6. Згідно з наказом Міністерства юстиції України № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» від 25.11.2014 року, наказом Головного управління юстиції у Луганській області № 46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» (із змінами) від 25.11.2014 року, Луганський обласний державний нотаріальний архів був переміщений в іншу місцевість, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції в окремих населених пунктах Луганської області, а саме: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Миру, буд. 3. Однак, отримати дублікат договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] 14.04.2006 за реєстровим № 1563 у Луганському обласному державному нотаріальному архіві (Луганська область, м. Старобільськ, вул. Миру, буд. 3) немає можливості, оскільки, документи нотаріального архіву та нотаріального діловодства знаходяться у м. Луганську, їх перевезення неможливе у зв'язку з відсутністю гарантій забезпечення схоронності вищевказаних документів, а також забезпечення безпеки, життя і здоров'я працівників Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Таким чином, отримати дублікат договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] 14.04.2006 за реєстровим № 1563 немає можливості. Так, оскільки, отримання дублікату правовстановлюючого документу у нотаріуса та в Архіві не можливо, а попереднім власником нерухомого майна у кого було придбано трикімнатну квартиру, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, який є підставою набуття права власності є - [PERSON], то Позивач вважає що саме вона має бути відповідачем у вказаній справі. Звертаємо увагу суду, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 11.10.2016 № 70268282 квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого у реєстрі за № 1563, який 14.04.2006 року, який посвідчено приватним нотаріусом по Лисичанському міському нотаріальному округу [PERSON]. Крім того, у Позивача збереглась копія вищевказаного правовстановлюючого документу. [PERSON], будучи власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не може реалізувати своє право щодо володіння, користування та розпорядження цим майном, оскільки втратив оригінал правовстановлюючого документу на вказаний об'єкт нерухомості, а отримання їх дублікатів є неможливим, що і стало підставою для звернення до суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року передбачено встановлення фату володіння громадянином жилим будинком на праві власності, якщо власником був втрачений правовстановлюючий документ на цей будинок і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. У цих справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документа про права власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. З огляду на викладене вбачається, що розгляд таких справ мав би здійснюватися в порядку окремого провадження, що регулюється Розділом IV Цивільного процесуального кодексу України «Окреме провадження» (статті 234 -290). Так, відповідно до частини першої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Із змісту статей 234 - 290 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що підставою для розгляду судом справи в порядку окремого провадження є подана заявником заява. За результатами розгляду справи в порядку окремого провадження суд ухвалює рішення. Проте, слід наголосити, що відповідно до абзацу другого пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Таким чином, рішення суду про встановлення фату володіння громадянином квартирою на праві власності не буде вважатись правовстановлюючим документом на вказаний об'єкт нерухомості, що в свою чергу не захистить майнові права Позивача. Разом з тим, способом захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до пункту першого частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, може бути визнання права. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту статті 392 Цивільного кодексу України, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (пункт 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Отже, отримавши та зареєструвавши у встановленому законом порядку рішення суду про визнання за [PERSON] права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Позивач отримає правовстановлюючий документ на вказаний об'єкт нерухомості, тим самим будуть захищені його майнові права, оскільки він зможе вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. На підставі викладеного просив суд, визнати за [PERSON] право власності на квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримала позовні вимоги, підтвердила факти, викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляд справи повідомлялася належним чином. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог та визнала їх у повному обсязі. Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції в Луганській області - в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надали заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року звернуто увагу судів на те, що відповідно до ст. 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документи, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст. 15та ст. 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Позивачем в позовній заяві зазначено та представником позивача в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] є власником трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вищевказаний об'єкт нерухомості належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного з громадянкою [PERSON], який 14 квітня 2006 року посвідчений Приватним нотаріусом по Лисичанському міському нотаріальному округу Луганської області [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1563. Вищезазначений правовстановлюючий документ [PERSON] зберігав в своїй квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із збройним нападом на вищевказане приміщення та його пограбуванням, яке було здійснено 28.08.2014 року особами, які представилися армією південного-сходу та Луганської народної республіки, було викрадено, зокрема, і правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] Відповідно до пункту 1.1 Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 14 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус зобов'язаний забезпечити зберігання документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса протягом усього строку здійснення ним нотаріальної діяльності. У разі припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса передаються ним до відповідного державного нотаріального архіву в порядку, встановленому законодавством. В обласних центрах, містах Києві, Сімферополі та Севастополі, відповідно до статті 23 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, засновуються державні нотаріальні архіви (далі - Архів), які є складовою частиною Національного архівного фонду і здійснюють тимчасове (до 75 років) зберігання нотаріальних документів. Відповідно до п. 3 Положення про державний нотаріальний архів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 870/5 від 18.05.2009 архів створюється і ліквідується Міністерством юстиції України. Відповідно до абзацу двадцять два пункту 10 Положення про державний нотаріальний архів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 870/5 від 18.05.2009, Архів відповідно до покладених на нього завдань видає дублікати документів, що зберігаються в архіві, за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія. Відповідно до п. 5 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 870/5 від 18.05.2009 , керівництво архівом, матеріально - технічне, кадрове забезпечення, а також забезпечення архіву необхідним приміщенням, охороною та обладнанням здійснює управління юстиції. Своїм листом № Г-511/4/09-61 від 26.10.2016 року Головне територіальне управління юстиції у Луганській області повідомило, що згідно з даними Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів приватну нотаріальну діяльність [PERSON] по Лисичанському міському нотаріальному округу було припинено з 12 травня 2011 року та припинено дію реєстраційного посвідчення № 124 від 22.10.1998. Документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса [PERSON] були передані до Луганського обласного державного нотаріального архіву за адресою: 91016, м. Луганськ, вул. Оборонна, буд. 6. Згідно з наказом Міністерства юстиції України № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» від 25.11.2014 року, наказом Головного управління юстиції у Луганській області № 46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» (із змінами) від 25.11.2014 року, Луганський обласний державний нотаріальний архів був переміщений в іншу місцевість, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції в окремих населених пунктах Луганської області, а саме: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Миру, буд. 3. Однак, отримати дублікат договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] 14.04.2006 за реєстровим № 1563 у Луганському обласному державному нотаріальному архіві (Луганська область, м. Старобільськ, вул. Миру, буд. 3) немає можливості, оскільки, документи нотаріального архіву та нотаріального діловодства знаходяться у м. Луганську, їх перевезення неможливе у зв'язку з відсутністю гарантій забезпечення схоронності вищевказаних документів, а також забезпечення безпеки, життя і здоров'я працівників Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Таким чином, отримати дублікат договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] 14.04.2006 за реєстровим № 1563 позивач немає можливості. Матеріалами справи встановлено, що згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 1563 [PERSON] продала, а [PERSON] на ім'я [PERSON] купив трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], що також підтверджується копією технічного паспорту на зазначену квартиру. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 88143308 від 26.05.2017 р. за заданими параметрами запиту [ADDRESS], право власності зареєстровано за [PERSON] в частині 1/1 на підставі договору купівлі-продажу, реєстр № 1563 від 14.04.2006р. приватним нотаріусом по Лисичанському міському нотаріальному округу [PERSON] Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, беручи до уваги, що позивач втратив правовстановлюючі документи та позбавлений можливості отримати дублікати в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд знаходить достатньо підстав для визнання за [PERSON] право власності на квартиру, який розташований за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved