Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Спадщину після його смерті прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Спадщину після її смерті прийняв син [PERSON] . [INFO] помер брат позивача [PERSON] . Позивач є спадкоємцем за законом після смерті брата, спадщину він прийняв. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлих на 1/2 частини житлового будинку у зв`язку з відсутністю дійсного правовстановлюючого документа на спадкове майно. Також Носівська міська рада відмовила позивачеві в реєстрації за ним права власності на належну йому частку у вищевказаному нерухомому майні, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно колгоспного двору. Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на 1/2 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] та на 1/6 частини спірного житлового будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу без участі позивача та представника позивача. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 14-36/140/1 від 10 листопада 2017 року (а. с. 4). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/6 частини спірного житлового будинку. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та довідкою Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 3766/01-17 від 11 серпня 2020 року (а. с. 43). Отже, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 10). [PERSON] був сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України (а. с. 13). А, отже, вони обоє були спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживали разом з ним на день смерті, а, отже, вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 5577 від 16 листопада 2017 року (а. с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по 1/12 частини спірного житлового будинку. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 9). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/6 частини спірного житлового будинку, яка належала їй як члену ліквідованого колгоспного двору, та на 1/12 частини спірного житлового будинку, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 35). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки. [PERSON] був сином померлої, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України (а. с. 13). Отже, він був спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 34). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , оскільки постійно на час смерті був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 1504 від 20 червня 2017 року (а. с. 10), та не відмовився від прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] 1/4 частини спірного житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/6 частини спірного житлового будинку, яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору, на 1/12 частини спірного житлового будинку, яку він успадкував після смерті батька [PERSON] , та на 1/4 частини спірного житлового будинку, які він успадкував після смерті матері [PERSON] (разом 1/2 частини спірного житлового будинку). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 42). А, отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. [PERSON] є рідним братом померлого [PERSON] , що підтверджується копією рішення Носівського районного суду від 07 травня 2018 року (а. с. 38). А, отже, він є спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] . Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 159/2017 убачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті брата, подавши в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до Носівської державної нотаріальної контори. Він отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 37-39). Отже, після смерті [PERSON] позивач успадкував 1/2 частини спірного житлового будинку. У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини спірного житлового будинку, оскільки позивачем не надано правовстановлюючого документа на спадкове майно та у зв`язку з тим, що спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 469/02-31 від 23 червня 2020 року (а. с. 15). Також у судовому засіданні встановлено, що Носівська міська рада відмовила позивачеві в реєстрації за ним права власності на 1/6 частини спірного житлового будинку, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а майно колгоспного двору належить його учасникам на праві спільної власності, що підтверджується копією повідомлення Носівської міської ради № 19-11/1009 від 30 квітня 2020 року (а. с. 16). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 5-7). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved