Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд позовом до [PERSON], органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзду дитини за кордон без згоди та супроводу матері. В позовній заяві зазначив, що 11 лютого 2003 року він одружився з [PERSON]. Від даного шлюбу в них народилося троє дітей: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Оскільки сімейні відносини між ними не склалися, через діаметрально протилежні погляди на життя, фізичну та психологічну несумісність, що призводило до безпричинних сварок та скандалів у сім'ї, то шлюб між ними 13 січня 2015 року було розірвано. 9 лютого 2016 року за рішенням Тячівського районного суду визначено місце проживання малолітніх [PERSON] і [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS], а малолітнього [PERSON] - разом з ним. в [ADDRESS]. Рішенням колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 19 вересня 2017 року було скасовано рішення Тячівського районного суду від 28 лютого 2017 року та ухвалено нове рішення, яким передано неповнолітнього сина [PERSON] на виховання батькові [PERSON], тобто йому. В зазначеному рішенні апеляційний суд зазначив, що [PERSON] залишила дитину на тривалий час і виїхала за кордон. Вона фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків відносно [PERSON]. Також з'ясовано, що [PERSON] виявив бажання проживати разом з батьком. Позивач також зазначив, що на літніх канікулах як донька, так і двоє синів, знаходились на його утриманні та вихованні. Для них він виготовив біометричні паспорти і через те, що відповідачка відмовилася надати згоду на виїзд дітей за кордон на оздоровлення та подорожі без її супроводу, він забезпечив дітей відпочинком на морі в м. Одесі, «Буковелі» та інших турбазах Закарпаття. Діти дуже хотіли на літніх канікулах поїхати з ним по Європі, а тому він звернувся до Тячівського районного суду з позовом про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу та супроводу матері. Позовні вимоги за рішенням Тячівського районного суду від 5 червня 2017 року було задоволено, але щоб зашкодити дітям виїхати за кордон, відповідачка оскаржила рішення до апеляційного суду, та рішення Тячівського районного суду було скасовано, так як в позовній заяві не було зазначено, до якої держави він мав намір подорожувати з дітьми. В даний час в нього є можливість, наміри та бажання, як на зимових, так і на літніх канікулах, поїхати з дітьми до країн шенгенської зони для проведення їх загального оздоровлення, відпочинку, але відповідачка такої згоди не надає. Дане питання розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській районній державній адміністрації та було прийнято рішення №130 від 05.05.2017 року. Просить надати дозвіл на виїзд за кордон [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з метою туристичного відвідування та відпочинку, для проведення їх загального оздоровлення до країн шенгенської зони в його супроводі, без згоди матері [PERSON], в період зимових та літніх канікул з моменту ухвалення судового рішення та до 31.12.2022 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та додатково пояснив, що він має намір возити дітей за кордон без згоди їх матері, строком до 31 грудня 2022 року. В найближчий час хоче повезти дітей за кордон на відпочинок, в період зимових канікул, в Угорщину, Словацьку Республіку, Чеську Республіку. Просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні возовні вимоги визнала частково та зазначила, що вона надає згоду на виїзд дітей за кордон на строк не більше ніж на 7-10 днів, так як відповідач бажає вивезти дітей за кордон і там з ним проживати. Представник органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації області в судове засідання не з'явився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають троє неповнолітніх дітей, а саме: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьками в свідоцтві про народження яких значаться позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження неповнолітніх [PERSON], [PERSON]., та [PERSON] (а.с.7, 8, 9). Згідно висновку органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації від 5 травня 2017 року за №130 вирішено надати дозвіл [PERSON] на тимчасові виїзди малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за кордон, на відпочинок та оздоровлення, в період шкільних канікул без згоди матері [PERSON], [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну, а також право на охорону здоров'я, гарантуються Конституцією України (ст.ст. 33, 49). Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ст. 141 CK України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст.ст. 154, 155 СК України батьки мають право на самозахист дитини, а здійснення ними своїх батьківських прав мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно ч.1 ст.4 вказаного Закону оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27 січня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, також у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як встановлено в судовому засіданні позивач має намір забезпечити відпочинок та оздоровлення дітей за кордоном, однак згоди на виїзд за кордон неповнолітніх відповідачка не надає. Беручи до уваги, що матір'ю дітей [PERSON] не наведено поважних причин для відмови в наданні згоди на виїзд неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON], [PERSON]. та [PERSON]. за кордон, позивачем в судовому засіданні доведено, що він має намір повезти неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON]. та [PERSON]. в період шкільних канікул на відпочинок за, враховуючи, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дітей за кордон без згоди матері суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавлять матір дітей [PERSON] можливості брати участь у їх вихованні та можливості спілкування з ними, суд вважає, що в інтересах дітей позов слід задовольнити частково та дозволити тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], уродженки с. Терново, Тячівського району, Закарпатської області, України, неповнолітнього [PERSON], [INFO], уродженця с. Терново, Тячівського району, Закарпатської області, України, неповнолітнього [PERSON], [INFO], уродженця с. Терново, Тячівського району, Закарпатської області, України, за кордон, а саме: в Угорщину, Словацьку Республіку, Чеську Республіку, в період зимових шкільних канікул, з дня набрання даного рішення суду законної сили по 28 лютого 2018 року включно, у супроводі батька [PERSON], [INFO], уродженця с. Терново, Тячівського району, Закарпатської області, України, без згоди матері [PERSON], [INFO], уродженки с. Новоселиця, Тячівського району, Закарпатської області, України, а в решті позову відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: partial