Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - відповідач), треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович (далі по тексту - третя особа 1), відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - третя особа 2), відповідно до якого просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований № 13765 від 04.07.2016р. про стягнення з [PERSON] на користь ПуАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 319 458, 49 доларів США, а також стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 704, 80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний виконавчий напис виданий з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову КМ України № 662 ід 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку документів, які подаються для одержання виконавчого напису за кредитними договорами та після розділу «Стягнення заборгованості із підстав, що випливають з кредитних правовідносин». Крім того, сума заборгованості за кредитом стягнута шляхом вчинення спірного виконавчого напису з позивача не відповідає умовам кредитного договору та періоду, за який стягнута заборгованість, що призвело до стягнення заборгованості більше, ніж за три роки. З врахуванням наведеного, позивач вважає, що є достатні підстави вважати виконавчий напис таким, що вчинений приватним нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства та таким, що не підлягає виконанню. Від відповідача відзив не надходив. Від третьої особи 1 пояснення не надходили. Від третьої особи 2 пояснення не надходили. 22.06.2018 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 13.07.2018 по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. 26.09.2018 ухвалою суду частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 18.10.2018 від третьої особи 1 приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. надійшли копії матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а також заява про розгляд справи за відсутності приватного нотаріуса. 26.10.2018 від позивача надійшла заява про забезпечення позову. 29.10.2018 ухвалою суду задоволена заява позивача про забезпечення позову, зупинене стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису. 30.10.2018 ухвалою суду виправлено описку в ухвалі сду від 29.10.2018. 20.11.2018 ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 23.04.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження по справі. 02.07.2019 від позивача надійшло заперечення на клопотання про закриття провадження по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні. Третя особа 1 в судове засідання не з`явилась, свого представника не направила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Разом з тим, в своїй заяві розгляд справи просила проводити за її відсутності. Третя особа 2 в судове засідання не з`явилась, свого представника не направила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що 09.11.2006 між ЗАТ «ТАС - Інвестбанк» та позивачем було укладено Кредитний договір №730-Ф зі змінами та доповненнями до нього (далі по тексту - Кредитний договір), відповідно до умов якого позивачу було надано кредит, загальний ліміт заборгованості за кредитною лінією 300 000, 00 доларів США, що зменшується згідно з Додатком № 1 до Договору, зі строком дії з 09.11.2006 р. по 08.11.2011р., відсоткова ставка 14, 0 відсотків річних, на споживчі потреби. Вказаний Договір нотаріально сторонами не посвідчувався. Крім того, забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та позивачем укладено Іпотечний договір № 730/Ф-ІП-1 з подальшим внесенням змін та доповнень. В подальшому, між Банком та позивачем було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору, яким змінено графік погашення заборгованості та встановлено комісію за управління кредитом. 26.05.2011 між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ПрАТ «Сведбанк-Інвест» та позивачем укладено Договір про внесення змін та доповнень № 2 до Кредитного договору, відповідно до умов якого, зокрема, встановлено графік зменшення розміру кредитної лінії та Договір про внесення змін та доповнень № 3 до Кредитного договору, яким встановлено, що кошти, надані позичальнику у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, складають 211 947, 48 доларів США, розмір простроченої заборгованості становить 211 947, 48 доларів США. Сторони також домовились, що ліміт заборгованості, що не поновлюється, становить 213 266, 22 долари США, строк користування кредитом встановлено до 08.06.2017 та погодили новий графік погашення заборгованості 2 921, 46 доларів США щомісяця. Також між Банком та позивачем 26.05.2011 укладено Договір про внесення змін та доповнень № 4 до Кредитного договору, яким Кредитний договір викладено в новій редакції. Вказані Додаткові договори також нотаріально не посвідчені. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Сведбанк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012, відступило право вимоги за вказаним Кредитним договором ПАТ «Дельта Банк», яке в свою чергу на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 відступило право вимоги ПАТ «Альфа-Банк». 04.07.2016 представник ПАТ «Альфа-банк» звернувся до приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису на Кредитному договорі. 04.07.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, на підставі ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999 №1172 та наданих Банком до заяви документів, вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 13765 від 04.07.2016р. про стягнення з [PERSON] на користь ПуАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 319 458, 49 доларів США. 03.08.2016 постановами державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим написом та накладено арешт на майно боржника, встановлено заборону його відчуження. Так, положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 вказаного Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. за №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями При цьому, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що саме на підставі вказаного пункту приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено спорюваний виконавчий напис, зареєстрований за № 13765 від 04.07.2016р. про стягнення з [PERSON] на користь ПуАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 319 458, 49 доларів США. Доказів протилежного суду не надано. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позовних вимог, а також заяви про закриття провадження по справі вказує, що позивач вже звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з аналогічним позовом до відповідача з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову 14.02.2018 Шевченківським районним судом м. Києва прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Разом з тим, суд не бере до уваги вказані твердження представника відповідача, оскільки із наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача, змісту позовної заяви, заяви про закриття провадження по справі та наданих до неї доказів вбачається, що позивач, звертаючись до суду з новим позовом до ПуАТ «Альфа - Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказує інші підстави для звернення до суду з позовною заявою. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р., оскільки вчинений не на передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved