Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до [PERSON] у якому просить суд врахувати кошти у сумі 6000,00 грн., виплачені на утримання дітей, в рахунок сплати аліментів згідно рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23.03.2016 року. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що у провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходилась цивільна справа № 202/1338/16-ц за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2016 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Згідно з вказаним рішенням суду було присуджено стягувати із нього на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання двох дітей: сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи стягувати з 02 березня 2016 року і до повноліття дітей. У вказаній справі він не отримував жодної повістки про виклик в судове засідання, у звязку з чим був позбавлений можливості надати суду докази про матеріальну підтримку своїх малолітніх дітей, а саме квитанції про перерахунок коштів на їх утримання на платіжну картку своєї колишньої дружини. Оскільки в заочному рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2016 у справі № 202/1338/16-ц зазначено, що стягнення слід проводити з 02.03.2016 року, це призведе до подвійного виконання з його боку обовязку щодо утримання дітей, оскільки з моменту припинення шлюбних стосунків і по травень 2016 року він у добровільному порядку здійснював надання коштів на утримання дітей у розмірі, який було в усному порядку визначено з [PERSON] Також він надав державному виконавцю Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ копії квитанцій про переведення коштів на платіжну картку [PERSON] на утримання їхніх дітей в загальному розмірі 6000,00 грн. Враховуючи, що між ним та відповідачкою виник спір з приводу цільового призначення перерахованих ним коштів, він вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пред'явлений позов просив задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позиції посилався на викладені у позовній заяві та письмових поясненнях обставини. Представники відповідачки в судовому засіданні позов не визнали та категорично заперечували проти його задоволення, посилаючись на відсутність правових підстав для визнання сплачених позивачем на рахунок відповідача коштів у сумі 6000 гривень в рахунок аліментів на утримання дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003 року, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18.11.2015 року. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторін діти [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати із [PERSON] У березні 2016 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] у якому просила про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23.03.2016 року (справа № 202/1338/16-ц) позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їхніх двох неповнолітніх дітей у розмір 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Рішення було допущено до негайного виконання. 21.04.2016 року на виконання вищевказаного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська були видані виконавчі документи на підставі яких державним виконавцем Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження. Як було встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] про вищевказане заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська дізнався вже під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем Кіровського ВДВС ДМУЮ. Враховуючи, що позивач [PERSON] не був обізнаний про ухвалене Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська заочне рішення від 23.03.2016 року у цивільній справі № справа № 202/1338/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів, в порядку виконавчого провадження він аліменти на користь відповідачки [PERSON] не перераховував. Разом із тим, як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] діючи за обопільною домовленістю із відповідачкою [PERSON] у період з 04 березня 2016 року по 20 травня 2016 року добровільно сплачував відповідачці кошти, шляхом банківських переказів і поповненням платіжної картки відповідачки, на утримання спільних дітей. Після того, як позивач дізнався про ухвалене судом рішення про стягнення аліментів, він звернувся до державного виконавця та надав усі платіжні документи на підтвердження сплати на користь відповідачки коштів на утримання дітей і просив про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів. Як було встановлено у судовому засіданні [PERSON], у свою чергу, також звернулася до державного виконавця із заявою в якій просила не враховувати отримані від [PERSON] кошти в сумі 6000 гривень в якості аліментів за рішенням суду. В результаті цього, державним виконавцем Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції вказані грошові кошти в розмірі 6000 гривень не були враховані в якості аліментів, та позивачу була відповідно нарахована заборгованість перед відповідачем. Як вбачається із долученого до матеріалів справи позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, відповідачка [PERSON] звертаючись до суду із вимогами про розірвання шлюбу, в якому вона перебувала із позивачем, зазначила, що між нею та відповідачем є домовленість, відповідно до якої відповідач добровільно буде надавати кошти на утримання дітей. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. З наданих позивачем у судове засідання доказів вбачається, що він дійсно не був належним чином повідомленим про день місце та час судового розгляду у справі № 202/1338/16-ц, а судові виклики йому надсилалися із зазначенням неповної адреси, що унеможливлювало їхнє вручення та за закінченням терміну зберігання вони поверталися відділенням поштового звязку на адресу суду. Так само позивачу була направлена і копія заочного рішення за наслідками розгляду справи, а тому заслуговують на увагу пояснення позивача про його довготривалу необізнаність щодо наявності із відповідачкою спору з приводу утримання дітей та про ухвалене судом рішення. Разом із тим, після ухвалення заочного рішення у справі, позивач сплачував на користь відповідачки грошові кошти на утримання дітей, що підтверджено дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема квитанціями (із зазначенням призначення платежів) від 04.03.2016 року на суму 1000,00 грн., від 18.03.2016 року на суму 1000,00 грн., від 06.04.2016 року на суму 1000,00 грн., від 22.04.2016 року на суму 1000,00 грн., від 06.05.2016 року на суму 1000,00 грн., від 20.05.2016 року на суму 1000,00 грн., а всього на суму 6000,00 грн., та у звязку із цим, суд вважає можливим визнати, що перераховані позивачем [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 6000,00 грн. відповідно до вказаних платіжних документів, є в силу ст.ст. 180, 181, 183, 184 СК України аліментними платежами, що були сплачені в твердій грошовій сумі на утримання спільних дітей сторін: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: partial