Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення та визнання права власності, посилаючись на те, що 20.03.2003 року між ним та [PERSON] укладено договір дарування, згідно якого він отримав у власність 374/1000 частин квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 06.04.2006 року за [PERSON] визнано право власності 374/1000 частин квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON]. 14.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір дарування, згідно якого відповідачі отримали у власність 374/1000 частин квартири [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 червня 2013 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 06.04.2006 року скасоване, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 27 січня 2014 року позовні вимоги по зазначеній справі залишені без розгляду. Оскільки, на теперішній час відповідачі не визнають право власності позивача на 374/1000 частин квартири [ADDRESS], він вимушений звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить суд припинити право власності [PERSON] та [PERSON] на 374/1000 частин квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на зазначену частину квартири. Представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у поданих запереченнях на позов. Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що 20.03.2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, згідно якого він отримав у власність 374/1000 частин квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 06.04.2006 року за [PERSON] визнано право власності на 374/1000 частин квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON]. 14.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір дарування, згідно якого відповідачі отримали у дар 374/1000 частин квартири [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 червня 2013 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 06.04.2006 року скасоване, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 27 січня 2014 року позовні вимоги по зазначеній справі залишені без розгляду. В ході судового розгляду також встановлено, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 29 травня 2014 року договір дарування від 14.08.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], згідно якого відповідачі отримали у дар 374/1000 частин квартири [ADDRESS] визнано недійсним. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що з 20.03.2003 року та по теперішній час власником 374/1000 частин квартири [ADDRESS] є саме [PERSON], на підставі договору дарування, укладеного 20.03.2003 року. Право власності [PERSON] та [PERSON] на 374/1000 частин квартири [ADDRESS] припинено рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 29 травня 2014 року, яким визнано недійсним договір дарування від 14.08.2006 року. Отже, вибраний позивачем спосіб захисту права власності шляхом припинення права власності осіб на майно, яке вже є припиненим та визнання права власності на майно, яке вже перебуває у його власності є неправильно обраним та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, що передбачено п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed