Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON]\~звернувся в\~суду з\~позовом до\~ПАТ «ВіЕс\~Банк» про\~стягнення з\~відповідача грошову\~суму в\~розмірі:\~21\~320,78\~грн. - безпідставно здійснених\~відрахувань з\~пенсії, 928,09\~грн.\~-\~3\~процентів річних, 3\~137,34\~грн. - інфляційних втрат,\~та 5 000,00 грн. - моральної шкоди та судових витрат. В обґрунтування позиву покликається на те, що 09.09.2016 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕс Банк» підписано договір про погашення заборгованості по кредитному договору №КТ 47091 від 14.02.2008 року, у котрому [PERSON] виступав як поручитель, умови цього договору були виконані в той же день. ПАТ «ВіЕс Банк» було направлена відповідну заяву у виконавчу службу, щодо повернення виконавчого листа №2-1223/10 від 26.11.2014 року, виданого Сихівським районним судом м. Львова про стягнення заборгованості з [PERSON] Постановою від 26.06.2017р. виконавчою службою даний виконавчий лист було повернуто. Сума основної заборгованості згідно кредитного договору № KF 47091 від 14.02.2008 року сплачена 09.09.2016р., проте з [PERSON] Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян у Львівській області продовжувало здійснювати відрахування згідно постанови Галицького ВДВС ЛМУЮ ВП №49613232 від 13.01.2016р. в розмірі 20% від пенсії протягом періоду з 01.10.2016 року по 31.10.2017 року на загальну суму 21 320,78 грн.. Таким чином, вважає, що своєю бездіяльністю ПАТ «ВіЕс Банк» порушив право [PERSON] на пенсійне забезпечення. Просить позов задовольнити, стягнути суму заборгованості у повному обсязі та суму судових витрат. Ухвалою судового засідання від 17 жовтня 2018 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, просив такий задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов заперечив, просив відмовити в задоволенні позову. Вважає такий безпідставним та необґрунтованим. Заслухавши думку учасників, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено наступні обставини. 14.02.2008 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕс Банк» було укладено кредитний договір № KF47091. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору, 05.10.2012 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки, згідно яких останні відповідали перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник [PERSON], в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитними коштами, відшкодування можливих збитків. 09.08.2013 року ухвалою Сихівського районного суду м. Львова відкрито провадження по справі №464/7287/13-ц за позовом ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01.11.2013 року позов ПАТ «Фольксбанк» у справі №464/7287/13-ц частково задоволено позов та вирішено стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором № KF 47091 від 14.02.2008 року в сумі 147\~798,01 доларів США та 3441,00 грн. судових витрат. 11.12.2015 року постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження (ВП №49613232) на підставі виконавчого листа №464/7287/13-ц виданого 06.05.2014 року. Постановою про звернення стягнення з доходів боржника від 13.01.2016 року в межах згаданого виконавчого провадження постановлено проводити утримання в розмірі 20% з пенсії [PERSON] по всім виконавчим документам до погашення заборгованості, яка становить 1 759 281,30 грн., першочергово стягнувши витрати на проведення виконавчих дій у сумі 120.00 грн. та пропорційно до суми заборгованості стягнувши виконавчий збір у сумі 175 928,13 грн.. 09.09.2016 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕс Банк» підписано договір про погашення заборгованості по кредитному договору №КТ 47091 від 14.02.2008 року. Разом з тим, [PERSON] теж підписаних цей договір. ПАТ «ВіЕс Банк» була направлена відповідна заява у виконавчу службу, щодо повернення виконавчого листа №2-1223/10 від 26.11.2014р., виданого Сихівським районним судом м. Львова про стягнення заборгованості з [PERSON] Постановою від 26.06.2017 року виконавчою службою даний виконавчий лист було повернуто. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2\~ст. 1214 ЦК України\~у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума основної заборгованості згідно кредитного договору сплачена 09.09.2016 року, однак з [PERSON] Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян у Львівській області продовжувало здійснювати відрахування згідно постанови Галицького ВДВС ЛМУЮ ВП №49613232 від 13.01.2016 року, як вбачається із копії довідки №7024 від 05.10.2017 року головного управління пенсійного фонду України у Львівській області. З огляду на зазначене, вимоги в частині безпідставно здійснених відрахувань знайшли своє ствердження під час судового розгляду та підлягають до задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:\~\~письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;\~\~показаннями свідків. Згідно зі\~ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Отже, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою в деліктних правовідносинах. У своїй позовній заяві, позивач обмежується лише формальним викладом обставин, зазначаючи, що завдана йому моральна шкода полягає у завданні майнових збитків позивачу. Позивачем не обґрунтовано, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також повинен надати до суду обґрунтований розрахунок суми, яку він просить стягнути. Вказані вимоги позивачем не виконані та не підлягають до задоволення.

Outcome: partial