Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. В обґрунтування позову зазначив, що являється власником будинку в с. Липівці Перемишлянського району Львівської області. В даному будинку, зареєстрований, але не проживає з 2001 року по теперішній час [PERSON] Місцем його проживання є Росія.Окрім цього, через його формальну реєстрацію, позивач сплачує надмірні комунальні платежі, чим порушує права власника. Як на підтвердження своїх позовних вимог покликає на акт обстеження житлових умов Липовецької сільської ради. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву, згідно якої позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити без його участі в заочному порядку (а.с.17) \~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду, про що свідчить повідомлення про вручення повістки (а.с.18) тому, зі згоди позивача, на підставі\~\~ст. 224 ЦПК України\~проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника,дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню частково. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.ст.71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням унаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Липовецької сільської ради 15.01.2009р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП Золочівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 03.04.2009р., власником будинку за адресою: с. Липівці, вул. Зацерквинська,14 Перемишлянського району Львівської області є позивач (а.с.11,12). Як вбачається із копії будинкової книги на вказаний житловий будинок, відповідач зареєстрований за адресою: [INFO] ( а.с.4-7) З акту обстеження житлових умов виконавчого комітету Липовецької сільської ради Перемишлянського району від 10.12.2015 року за №362, сімя [PERSON] проживає в житловому будинку, який належить йому. В даному помешканні зареєстровані чотири особи, фактично проживає троє. Син [PERSON], [INFO] із слів сусідів: [PERSON] та [PERSON] у вказаному житловому будинку впродовж 14 років не проживає, місцем його проживання є Росія. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності житловий будинок, відповідач у вказаному будинку не проживає понад 14 років, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Що стосується вимоги позову в частині зняття з реєстрації відповідачів, то така до задоволення не підлягає, оскільки така вимога заявлена до неналежних відповідачів, якими не можуть бути за такою фізичні особи, оскільки вирішення питання зняття з реєстрації фізичних осіб належить до компетенції відповідного органу, що не є відповідачем та спір між позивачем та вказаним органом, у випадку виникненні такого при відмові у знятті з реєстрації відповідачів, може вирішуватись окремо.

Outcome: partial