Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 січня 1999 року він придбав на підставі договору купівлі-продажу №7 у [PERSON] 3/10 частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку на підставі ст.. 15 Закону України «Про товарну біржу» був зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов`я» та в Бердянському КПТІ. На теперішній час він має намір продати зазначену вище частину житлового будинку, тому й звернувся до нотаріальної контори з вказаним питанням, але в усному порядку йому було роз`яснено нотаріусом, що станом на даний час нотаріус не матиме змоги посвідчити зазначену угоду, оскільки договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідченим. Вказує, що між сторонами була досягнута домовленість щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та відбулося повне його виконання, у зв`язку з чим сторони були цілком впевнені в тому, що їх дії є законними і ніякого оформлення в подальшому не потребують. Просив визнати договір купівлі-продажу нерухомості від 18 січня 1999 року, зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов`я» за №7 від 18 січня 1999 року, що укладений між ним та [PERSON] , на підставі якого він отримав у власність 3/10 частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсним. [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих суду документів видно, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов`я» за №7 від 18 січня 1999 року, за яким останній придбав 3/10 частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований Бердянським держаним підприємством з технічної інвентаризації. Відповідно до ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в січні 1999 року, для їх врегулювання застосовується ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно положень ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до статті 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Правило частини 2 статті 47 ЦК УРСР 1963 року про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 р. «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК (1963 р.) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Як встановлено судом, договір купівлі-продажу від 18 січня 1999 року носив реальний характер та повністю виконаний сторонами. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується домовленість сторін з усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання, суд вважає, що відповідно до вимог частини 2 ст. 47 ЦК УРСР позовні вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості підлягають задоволенню.

Outcome: approved