Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Бахмацької міської ради (далі - Третя особа) про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивачка та Відповідач є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , котрий після розірвання шлюбу між сторонами проживає разом з Позивачкою, якій Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, зокрема відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. Вказану позицію Відповідача Позивачка вважає такою, що шкодить інтересам дитини та свідчить про зловживання Відповідачем батьківськими правами, тому вона просить у судовому порядку надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди Відповідача. Згідно з ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10.02.2021 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10.03.2021. 10.03.2021 підготовче провадження у справі було закрито і справу призначено до судового розгляду по суті на 30.03.2021. У судовому засіданні Позивачка заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав та додатково пояснила, що у майбутньому вона планує поїхати з дитиною за кордон на відпочинок, можливо вони з дитиною відвідають Туреччину чи Єгипет, однак точною інформацією з цього приводу вона не володіє, тому просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без зазначення країни та дати виїзду. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, а також відзиву на позов у встановлені судом строки не подав. При цьому, Суд не вважає відзивом і не бере до уваги подані Відповідачем 11.03.2021 через канцелярію суду письмові пояснення з доданими до них документами, оскільки вони не відповідають вимогам ст.178 ЦПК України і подані вже після закриття підготовчого провадження у справі, тобто з порушенням встановлених Судом строків. До того ж копії всіх доданих до пояснень документів, у порушення вимог ч.2 ст.95 ЦПК України, належним чином не засвідчені. Представник Третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, письмових пояснень щодо позову не подав. Заслухавши пояснення Позивачки, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов у межах заявлених вимог, Суд приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Шлюб між сторонами розірваний відповідно до рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 08.07.2015 (а.с.9). Після розірвання шлюбу Позивачка змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.12). Відповідно до рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24.07.2015 з Відповідача на користь Позивачки на утримання дитини - [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2015 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.10-11). Згідно з копією рішення виконавчого комітету Бахмацької міської ради від 23.03.2021 №60, у затвердженні висновку служби у справах дітей Бахмацької міської ради про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , для її тимчасового виїзду за межі України було відмовлено у зв`язку з неподанням заявником усіх передбачених чинним законодавством документів (а.с.40). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з положеннями ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (далі - Правила). Відповідно до пункту 3 зазначених Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. У підпункті 2 пункту 4 Правил передбачено, що громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 712/10623/17-ц (провадження № 14-244цс18) сформулювала висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Однією з важливих підстав для задоволення судом позову під час вирішення такої категорії справ є зазначення в позовній заяві країни, до якої має виїхати дитина, загального строку надання такого дозволу, часового проміжку перебування дитини в іноземній державі та доказів відмови батька чи матері у наданні згоди на виїзд дитини за кордон. Тобто, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. При цьому надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення початку і кінця таких тимчасових поїздок, конкретного місця перебування дитини та ненадання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості. Таким чином, проаналізувавши встановлені у судовому засіданні обставини, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки надання дозволу на багаторазовий виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретної держави, часу, періоду, мети та місця перебування суперечить положенням чинного законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed