Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 2,03 га, до складу якої входять дві земельні ділянки, у відповідності із Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 044887 від 03.04.2002 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що у зв`язку з тим, що у Державному акті на право приватної власності на землю наявні розбіжності у по батькові спадкодавця (« [PERSON] » - « [PERSON] »), в нотаріальному порядку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що позбавляє його можливості оформити спадщину на спадкове майно. Окрім цього, позивач просив суд витребувати у Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області копію спадкової справи № 168/2013, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2021 року вирішено розглянути справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, вказаною ухвалою суду вирішено питання про витребування копії спадкової справи. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача - Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] 03.04.2002 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 044887, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 387, згідно якого їй передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 2,03 га, призначену для товарного виробництва, розташовану на території Озерянської сільської ради Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, до складу якої входять земельні ділянки площами 1,0260 га та 1,0 га, що підтверджується копією вищевказаного Державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 3). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Ще за життя [PERSON] посвідчила на ім`я [PERSON] (позивач) заповіт, яким заповіла йому все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 12.10.2010 року (а.с. 5). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки він у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 27) та 11.12.2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 6), успадкувавши грошовий вклад та неодержану пенсію, що не є предметом даного позову. Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 168/2013, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 26-41), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти або прийняли спадщину немає. Однак, в нотаріальному порядку [PERSON] (позивач) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки у Державному акті на право приватної власності на землю вказано по батькові власника земельної ділянки « [PERSON] », тоді як по батькові спадкодавця « [PERSON] », що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною державним нотаріусом Тлумацької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. № 559/02-31 від 20.08.2019 року (а.с. 10). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6. ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тобто, з позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності земельні ділянки, які належали спадкодавцю, а тому позивачка звернулась також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для неї юридичне значення та надає їм право на спадкування за законом. Так, з копії Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 044887 від 03.04.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 387, вбачається, що він виданий на ім`я [PERSON] (а.с. 3). Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю був виданий на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ14, реєстраційний № 234, у якому вказано, що [PERSON] , 1931 р.н., яка мешкає в с. Озеряни Тлумацького (Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, на підставі рішення Озерянської сільської Ради народних депутатів від 30.10.1995 року № 208, отримує в приватну власність земельну ділянку в розмірі 106,3 ум.кад.га на території Озерянської сільської Ради народних депутатів в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості (а.с. 4). Однак, згідно копії свідоцтва про смерть спадкодавця, встановлено, що вона значиться як [PERSON] (а.с. 9). Проте, з довідки Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 79-6 від 02.11.2021 року встановлено, що на території Озерянського старостинського округу Івано-Франківського району Івано-Франківської області за адресою [ADDRESS] , згідно даних погосподарського обліку була зареєстрована та проживала з часу народження - [INFO] до дня смерті - [INFO] [PERSON] . Тобто, [PERSON] , 1931 р.н., та [PERSON] , 1931 р.н., є однією і тією ж особою, іншої особи за вказаним прізвищем, ім`ям та по батькові на території Озерянського старостинського округу Івано-Франківського району не було та немає (а.с. 11). Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт приналежності спадкодавцю - [PERSON] правовстановлюючого документу, де помилково вказано її по батькові, а саме Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 044887 від 03.04.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 387, оскільки встановлення даного факту має для позивача юридичне значення та надасть йому можливість оформити спадщину у встановленому порядку. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] . Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 454,0 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1266, 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), ст. 131 ЗК України,

Outcome: approved