Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.08.2013 року між ним та відповідачем було укладено правочин у формі розписки щодо купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: вул. Дячишина, 33/1, м. Балта Одеської області. Відповідно до досягнутих між ними домовленостями позивач зобов'язався сплатити відповідачу 14 000 доларів США на протязі трьох років (до серпня 2016 року), тобто фактично придбав квартиру у розстрочку, яка надана була йому відповідачем в користування. При цьому він відразу ж сплатив відповідачу частину коштів в розмірі 3 500 доларів США. Відповідач, в свою чергу, відповідно до досягнутої між ними домовленості, прийняла сплачені їй кошти, надала зазначену квартиру в користування позивачу та дозволила в ній проживати. Укладаючи з відповідачем зазначений договір позивач розраховував на належне виконання відповідачем умов даного договору. Але, незважаючи на те, що позивачем належним чином виконувались умови укладеного між ними договору, відповідач 05.11.2015 року самовільно, без узгодження з позивачем, припинила газопостачання до квартири, в якій він проживав разом зі своєю сімєю на законних підставах. Враховуючи холодну пору року без газопостачання в квартирі проживати стало неможливо, що є прямим порушенням укладеного договору, згідно з яким позивач мав право використовувати квартиру та був зобовязаний виплатити відповідачу вартість квартири до серпня 2016 року. Договір купівлі-продажу квартири, укладений між сторонами не був нотаріально посвідчений та взагалі не був вчинений в письмовій формі, що надає змогу відповідачу порушувати його права та не виконувати зобовязання, які вона на себе взяла. В звязку з чим позивач вважає договір купівлі-продажу квартири за адресою: вул. Дячишина, 33/1, м. Балта Одеської області, укладений між ним та відповідачем, є нікчемним правочином. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, але представник позивача надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за їх відсутності, та зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Відповідач відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надала та в судові засідання 09.03.2016 р., 23.03.2016 р., 29.03.2016 р., 11.04.2016 р., 26.04.2016 р. та 11.05.2016 року не з'явилась без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча була належним чином повідомлена, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулись на адресу суду, а тому, відповідно до ст. 74 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи, суд ухвалив постановити заочне рішення по справі. Суд, ознайомившись з доводами позивача, оцінивши докази, що є у справі, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з розписки від 11.08.2013 року позивач зобов'язався сплатити відповідачу 14 000 доларів США на протязі трьох років (до серпня 2016 року), тобто фактично придбав квартиру у розстрочку, яка надана була йому відповідачем в користування. При цьому відповідач отримала від позивача предоплату в розмірі 3 500 доларів США та надала зазначену квартиру в користування позивачу та дозволила в ній проживати. Укладаючи з відповідачем зазначений договір позивач розраховував на належне виконання відповідачем умов даного договору. Але, незважаючи на те, що позивачем належним чином виконувались умови укладеного між ними договору, відповідач 05.11.2015 року самовільно, без узгодження з позивачем, припинила газопостачання до квартири, в якій він проживав разом зі своєю сімєю на законних підставах. Враховуючи холодну пору року без газопостачання в квартирі проживати стало неможливо, що є прямим порушенням укладеного договору, згідно з яким позивач мав право використовувати квартиру та був зобовязаний виплатити відповідачу вартість квартири до серпня 2016 року. Отже судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] з 11.08.2013 року у простій письмовій формі у формі розписки було укладено попередній договір купівлі-продажу, за яким сторони домовились про купівлю-продаж квартири по вул. Дячишина, 33/1 в м. Балта Одеської області. Вартість квартири була встановлена в 14000 доларів США. Сторони домовились, що на протязі трьох років, тобто до серпня 2016 року позивач має сплатити відповідачу вказану суму. На підтвердження зобовязання щодо передачі та оплати квартири і на забезпечення виконання цього зобовязання [PERSON] передав [PERSON] предоплату у розмірі 3500 доларів США. Ч. 1 ст. 635 ЦК України визначає, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 28.05.2015 р. визнано мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON], за якою [PERSON] зобовязалась повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 3500 доларів США, що згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ на день укладення мирової угоди (2104,1285 гр. за 100 доларів США) еквівалентно 73644,4975 грн., які вона отримала від нього у якості частини платежу за квартиру [ADDRESS], а [PERSON] в свою чергу зобовязався звільнити дану квартиру не пізніше наступного дня від моменту отримання від [PERSON] грошових коштів, зазначених у пункті «1» цієї мирової угоди, а за умови попереднього повідомлення (не раніше чим за дві доби) [PERSON] [PERSON] про готовність сплатити дану грошову суму в день отримання вказаних грошових коштів. Дана мирова угода відповідачем [PERSON] не виконується. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами в судовому засіданні, що нотаріального посвідчення вказаного попереднього договору не відбулось, у звязку з чим суд приходить до висновку, що дійсно попередній договір від 11.08.2013 р. (розписка), є нікчемним. Договір купівлі-продажу квартири, укладений між сторонами не був нотаріально посвідчений та взагалі не був вчинений в письмовій формі, що надає змогу відповідачу порушувати його права та не виконувати зобовязання, які вона на себе взяла. Відповідно до ч. 1\~ст. 236 ЦК України\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ч. 1 та ч. 5\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ст. 216 ЦК України відповідач повинен повернути позивачу усе одержано на виконання нікчемного правочину. На виконання нікчемного правочину позивачем було сплачено відповідачу кошти в сумі 3500 доларів США, що еквівалентно сумі в 73644,49 грн., що підтверджується розпискою від 11.08.2013 року. Зобов'язання відповідача сплатити зазначену суму на користь позивача підтверджується ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 28.05.2015 року, якою затверджено мирову угоду між сторонами. Зазначена ухвала підтверджує не лише зобов'язання відповідача сплатити зазначені кошти, а і сам факт вчинення нікчемного правочину, який є предметом даного позову. У відповідності до викладених вище норм чинного законодавства, кошти сплачені [PERSON] відповідачу підлягають поверненню в якості застосування наслідків вчинення нікчемного правочину. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню сума понесеного та документально підтвердженого судового збору в сумі 736,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved