Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ( далі АТ КБ «Приватбанк») про визнання договору припиненим посилаючись на те, що 09 січня 2018 року між сторонами укладений договір, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у розмірі 8\~000 грн. з нарахуванням відсотків обумовленими договором. Рішенням Київського райсуду м. Полтави від 23.09.2013 року з позивача на користь відповідача стягнута заборгованість по даному кредитному договору у розмірі 25\~513 грн. 52 коп. Ухвалою суду розстрочене виконання рішення суду до січня 2019 року. Рішення суду виконано повністю, про що свідчить постанова про закриття виконавчого провадження від 06 серпня 2018 року. Проте відповідач продовжує нараховувати заборгованість, хоча нарахування відсотків за кредитом припиняється після спливу визначеного договором кредитування. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставним та пояснив, що умови кредитного договору діють, позивачем кредитна картка не повернута, картковий рахунок активний та дійсний. Позивач не звертався щодо припинення договору, а тому він є пролонгованим. На даний час заборгованість по кредиту складає 15\~829.06 грн. Термін договору визначений повним виконанням зобовязання. Заборгованість по кредитному договору не погашена, оскільки рішення суду виконане лише у серпні 2018 року. Просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 січня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір б/н, відповідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає стоку дії кредитної картки ( а.с.6). Згідно кредитної картки «Gold Card», яка видана на імя позивача, строк дії картки становить 01/11 січень 2011 року (а.с.7). Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору від 09 січня 2008 року у розмірі 25\~513.52 грн. Рішенням суду встановлено, що заборгованість по кредитному договору стягнута станом на 31 грудня 2012 року. Підставою для звернення банку до суду слугувало невиконання боржником зобовязань по поверненню чергової частини кредиту, а тому банк відповідно до ч.2 ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України звернувся з позовними вимогами про дострокове повернення всієї суми кредиту. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01 квітня 2014 року розстрочене виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2013 року шляхом щомісячних платежів по 450 грн протягом 57 місяців до грудня 2018 року, а в січні 2019 року 118.66 грн. Згідно постанови державного виконавця Київського ВДВС про закінчення виконавчого провадження від 06 серпня 2018 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/552/1122/13 виданого 22 листопада 2013 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 25\~768.66 грн закінчено у звязку зі сплатою боржником боргу у повному обсязі. У судовому засіданні представником відповідача підтверджено, що після ухвалення судового рішення, по кредитному договору , що укладений між сторонами продовжується нарахування платежів. Такі дії здійснюються, оскільки позивач до серпня 2018 року погашав борг, що стягнутий судовим рішенням. Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р.\~№ 564/2199/15-ц\~зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Згідно Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 суд прийшов до висновку, що за змістом статті\~526, частини першої статті\~530, статті\~610\~та частини першої статті\~612 ЦК України\~для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.\~\~\~\~Відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.\~\~Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. У судовому засіданні встановлено, що відповідач використав своє право та звернувся до суду з позовом щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості по кредитному договору в порядку ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України. Заборгованість по кредитному договору стягнута станом на 31 грудня 2012 року, а саме заборгованість як за кредитом, так і за нарахованими відсотками, заборгованість по комісії за користування кредитом. Таким чином, ухвалення судом судового рішення по справі щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитом, надає право кредитору на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, а не на продовження нарахування відсотків чи інших платежів відповідно до кредитного договору. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, тому з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. При зверненні до суду з позовом, позивач звільнений від сплати судового збору, а за таких обставин судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved