Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та індексі інфляції за договором позики. Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 10.11.1998 року стягнуто з відповідача на його користь 37 602,00 грн., заборгованості за договором позики. 28.11.1998 року Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий лист, який було направлено до ДВС м. Луцька, проте станом на сьогоднішній день рішення суду не виконане. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача на його користь за прострочення виконання грошового зобов`язання грошові кошти, які складають три відсотки річних від простроченою суми та індекс інфляції за період прострочення в розмірі 408 307,78 грн. Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд про слухання справи у його відсутності, позов просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин проте, вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням на веб-порталі судової влади. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За погодженням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого, позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 10 445 доларів США., а останній зобов`язався повернути борг до 01.09.1997 року. Про укладення між сторонами вказаного договору позики свідчить розписка, складена відповідачем [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 09.07.1997 року [PERSON] відповідно до розписки позичив у [PERSON] суму в розмірі 10445 доларів США, яку відповідач зобов`язувався повернути до 01.08.1997 року (а.с.9). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 10.11.1998 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 37 602,00 грн. боргу згідно з договору позики (а.с.6-7). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Також, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання суд, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що Луцьким міськрайонним судом було видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання у ВДВС КС РУЮ та відкрито виконавче провадження (10-11). Однак, 16.10.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 10). Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним поверненням боргу, позивач має право на стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних витрат, а також три проценти річних від простроченої суми, які нараховуються на суму боргу з грудня 1998 року по березень 2019 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, з яким суд погоджується, сума яку слід стягнути з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, становить 408 307,78 грн. за період з грудня 1998 року по березень 2019 року, з яких 22 937.22 грн. три відсотки річних та 385 370.56 грн. індекс інфляції за період прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки, стороною відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження заперечень проти позову, суд бере до уваги лише письмові докази надані позивачем. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 408 307 (чотириста вісім тисяч триста сім) гривні 78 копійок. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 4083,07 грн.

Outcome: approved