Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Мелітопольської районної ради Запорізької області в якому просить визнати дійсним договір № 844 купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений в Мелітопольській товарно-сировинній біржі «Власність» [INFO] між покупцем [PERSON] , [INFO] , та продавцем [PERSON] , а також просить виправити помилку в тексті договору вказавши не « [ADDRESS] [PERSON] », а «провулок [PERSON] » у відповідності з наявними документами. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 03 грудня 1198 року, батько позивача [PERSON] , [INFO] , уклав договір № 844 купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір був укладений в Мелітопольській товарно-сировинній біржі «Власність» та посвідчений підписами продавця, покупцем та директором ТСБ «Власність». Будинок був придбаний за 23\~000 гривень. Ціна була встановлена в ході біржових торгів. Батько позивача, сплатив за будинок та прийняв його шляхом проживання в цьому домі та реєстрацією. Таким чином, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконанні в повному обсязі. Зазначений договір № 844 купівлі продажу будинку, 08 грудня 1998 року зареєстровано в Мелітопольському БТІ за реєстровим номером 8538, на підставі чого був виданий технічний паспорт на будинок. [INFO] батько позивача помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Для оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Сєдова В.В.. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, при цьому посилаючись на те, що документ, який посвідчує право власності на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , а саме договір купівлі-продажу, не відповідає чинному законодавству, та постановив постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Також, нотаріус пояснив позивачу, що йому необхідно звернутись до суду з позовом про визнання договору дійсним у зв`язку з тим, що в інструкції про проведення нотаріальних дій нотаріусами, не передбачено таких правовстановлюючих документів, як угод затверджених на біржі. Також, позивач зазначає, що під час реєстрації договору № 844 купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] , в тексті договору помилково було вказано не [ADDRESS] вулиця. На теперішній час ТСБ «Власність» вже не існує та виправити помилку немає можливості, отже позивач вважає, що визначаючи договір купівлі-продажу дійсним, мається реальна можливість виправити помилку судовим рішенням, вказавши не «вулиця Макаренко», а «провулок [PERSON] ». Отже за захистом свого порушеного права, позивач вимушений звернутись до суду, бо це єдиний спосіб отримати спадщину після смерті батька У підготовче судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на позові наполягає. Представник відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, від заступника голови ради Шляхтіна Л.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~ Відповідно до\~ст. 76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 03 грудня 1998 року на товарно-сировинній біржі «Власність» дійсно було укладено та зареєстровано за № 844 договір купівлі-продажу нерухомості: будинку [ADDRESS] Договір купівлі продажу був укладений між продавцем [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] виданий 30 жовтня 1998 року Мелітопольським РВУ МВС), якій цей будинок належить на підставі Свідоцтва про право власності від 25 листопада 1998 року, виданого на підставі рішення Мелітопольської районної Ради народних депутатів від 23 квітня 1987 року за № 134, зареєстрованого Мелітопольським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 49 під реєстровим № 8538 від 25 листопада 1998 року, та покупцем [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] виданий 30 вересня 1998 року). Після укладення цієї угоди право власності на нерухоме майно зареєстровано в Мелітопольському міжміському бюро технічної інвентаризації 08 грудня 1998 року в реєстровій книзі під реєстром № 8538, за власником [PERSON] ./а.с.6/ З довідки Комунального підприємства «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1307 від 11 липня 2019 року, вбачається, що станом на 01 січня 2013 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору № 844 купівлі-продажу від 03 грудня 1998 року (посвідчений товарно-сировинною біржею «Власність»)./а.с.10/ Встановлено також, що сторони свої зобов`язання згідно договору виконали, покупець [PERSON] сплатив обумовлену договором суму вартості будинку, зареєстрував право власності на будинок в БТІ, заселився в будинок та в подальшому зареєстрував своє місце проживання в ньому, а продавець [PERSON] , прийняла кошти за будинок, звільнила його і таким чином передала будинок покупцю [PERSON] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. Для оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Сєдова В.В.. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, при цьому посилаючись на те, що документ, який посвідчує право власності на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , а саме договір купівлі-продажу, не відповідає чинному законодавству, та постановив постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом./а.с.11/ Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири), передбачені ст. 227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення договору, а також щодо підстав набуття права власності. Згідно з нормами ст. 153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Приписами ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норми ч.\~2\~ст.\~220\~ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На цей час правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги стосовно визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року, тобто з 01 вересня 2004 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (03 грудня 1998 року) норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вважаючи на те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, а сторони всі свої зобов`язання за договором виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, нотаріальне посвідчення спірної угоди в нотаріальному порядку не можливо в зв`язку з відмовою однієї із сторін, то суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. Вирішуючи питання щодо встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що під час реєстрації договору № 844 купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] , в тексті договору помилково було вказано не «провулок [PERSON] », а «вулиця [PERSON] », суд враховує наступне З довідки Комунального підприємства «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1307 від 11 липня 2019 року, вбачається, що станом на 01 січня 2013 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору № 844 купівлі-продажу від 03 грудня 1998 року (посвідчений товарно-сировинною біржею «Власність»)./а.с.10/ З паспорта\~позивача \~ [PERSON] ,\~вбачається,\~що його\~місце проживання\~зареєстровано за\~адресою: [ADDRESS] /а.с.5/ Крім того, з технічного паспорта на будинок, встановлено, що він знаходиться за адресою: [ADDRESS] ./а.с.7/ На теперішній час ТСБ «Власність» вже не існує та виправити помилку немає можливості. На підставі вищезазначеного суд вважає, що визначаючи договір купівлі-продажу дійсним, мається реальна можливість виправити помилку судовим рішенням, вказавши не «вулиця Макаренко», а «провулок [PERSON] », а тому в цій частині заявлена позивачем вимога є обґрунтованою та також підлягають задоволенню. За змістом ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам, а тому, враховуючи, що судовий збір сплачено позивачем відповідно до заявлених вимог, та враховуючи характер позову, суд вважає, що судові витрати, зокрема щодо сплати судового збору, не розподіляються та покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved