Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 83 829,72 грн., відсотки у сумі 107 302,04 грн., а всього 191 131,76 грн., а також судові витрати в сумі 1911,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 23.09.2017 позивачем було надано відповідачу грошові кошти в розмірі 3120,00 доларів США. Відповідно до умов розписки, кінцевою датою повернення коштів було 29.09.2017 та сплата 4% за кожен місяць користування позикою, про що склав власноручно розписку. В зв`язку з тим, що позивачем зобов`язання з передачі грошових коштів за договором позики виконано в повному обсязі, а відповідач своє зобов`язання не виконує, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. 12.06.2020 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.12.2020 здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 06.07.2021 позивачем до канцелярії суду подана заява, відповідно до якої останній просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст.223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 23.09.2017 відповідач отримав від позивача 3120,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 29.09.2017 та сплатити 4% за кожен місяць користування позикою, про що склав власноручно розписку. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Так, розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст.1046 ЦК України. Відповідач договір позики не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Досліджена копія розписки [PERSON] від 23.09.2017 підтверджує факт отримання ним від позивача в борг 3120,00 доларів США. Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в розписці грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в розписці, до 29.09.2017, відповідачем суду не надано. Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що за правилом ст.545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 р. у справі № 6-369цс15. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що [PERSON] зобов`язався повернути позивачу [PERSON] позику в сумі 3120,00 доларів США та 4% за кожен місяць користування позикою і повернути гроші в повному обсязі до 29.09.2017 року, про що зазначив в розписці. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань перед позивачем, в строк до 29.09.2017 грошові кошти за договором позики в розмірі 3120,00 доларів США йому не повернув, а тому, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, та нарахувань 4 % річних здійснених за правилами ст.625 ЦК України, в розмірах, що наведені у розрахунку позивача. З розрахунку позивача вбачається, що сума боргу складає, за офіційним курсом НБУ на 01.06.2020 становить 83829,72 грн., 4% за кожен місяць користування позикою складає 3353,19 грн. З моменту отримання позики відповідачем до моменту звернення до суду пройшло повних 32 місяці. Таким чином, сума відсотків, що підлягає стягненню, складає: 3353,19 х 32=107302,04 грн., а всього складає: 83829,72+107302,04 = 191131,76 грн. Наданий позивачем розрахунок процентів за користування відповідачем коштів, в зв`язку з невиконанням зобов`язань, а також 4% за користування позикою, нарахованих на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору. На підставі викладеного, суд знаходить, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1911,40 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З наявного в матеріалах справи ордеру про надання правничої допомоги від 26.05.2020 вбачається, що від 26.05.2020 позивач [PERSON] уклав із адвокатом Володарським В.Л. Договір про надання правової допомоги у №3/05. Разом зтим вматеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про об`єм виконаних робіт та їх вартість, розмір витрат на професійну правничу допомогу. Тому суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 15000,00 грн. витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial