Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що наказом директора ПрАТ «Пласт Маркет» від 27.03.2015 № 3-к (далі Наказ) з посади головного бухгалтера товариства звільнено [PERSON] з виплатою останній, як вказано в п. 2 Наказу, компенсації за невикористану відпустку за період з 01.12.2005 до 26.03.2015. Вказаний пункт Наказу позивач просить визнати недійсним через його невідповідність закону, так як [PERSON] працювала в ПрАТ «Пласт Маркет» (далі Товариство) за сумісництвом, що, враховуючи положення ст.ст. 2, 19 Закону України «Про оплату праці», ст. 102-1 КЗпП України, п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», виключає можливість отримання останньою будь-яких інших, ніж оплата за фактично виконану роботу, виплат, в тому числі компенсації за невикористану відпустку. В суді представник позивача підтримав позовні вимоги та дав пояснення відповідно до викладених в позові обставин, додатково зазначивши, що позивач є колишнім директором ПрАТ «Пласт Маркет», який на теперішній час поновлений на посаді судовим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова, ухваленому в лютому 2016 року, однак зазначене судове рішення до виконання не предявлялось. Даний позов направлений на захист інтересів позивача, до якого, в разі виплати компенсації [PERSON] на підставі незаконного Наказу, може звернутись Товариство з позовом про відшкодування завданої матеріальної шкоди в порядку регресу. Представник відповідача повністю визнав позов, погодившись з його доводами та викладеними позивачем обставинами, про що дав відповідні пояснення в суді, не заперечуючи проти існування судового рішення з приводу поновлення [PERSON] на посаді директора ПрАТ «Пласт Маркет», яке до теперішнього часу не виконане. Представник третьої особи проти позову заперечував, зазначивши, що Наказ не є правочином, отже не може бути повністю чи в частині визнаний недійсним, а [PERSON] взагалі не може звертатись до суду з даним позовом, так як його права спірним Наказом не порушені, а підстави стверджувати, що він поновлений на посаді директора Товариства відсутні, так як рішення, на яке посилається представник позивача, не виконане і навіть не предявлено до виконання. Суд, вислухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши надані докази, дійшов наступного: та обставина, що [PERSON] є колишнім директором Товариства, який поновлений на посаді рішенням Ленінського районного суду м. Харкова, ухваленим в лютому 2016 року та не виконаним до теперішнього часу, сторонами не заперечується, отже не підлягає доказуванню. Частина 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Враховуючи викладене, беручи до уваги що на теперішній час судове рішення про поновлення [PERSON] на роботі не предявлялось для добровільного чи примусового виконання, власником чи уповноваженим органом ПрАТ «Пласт Маркет» відповідний наказ або розпорядження не видавалось, суд вважає, що [PERSON] не є належним позивачем у справі. Будь-які права [PERSON] як фізичної особи чи колишнього керівника Товариства спірним Наказом не порушені і підстави стверджувати, шо вони будуть порушені в майбутньому, відсутні. З погляду на вищевикладене суд, не вирішуючи питання про відповідність нормам матеріального та процесуального права способу, обраного [PERSON] для захисту своїх прав, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed