Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] і [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що він є власником та проживає в квартирі [ADDRESS] , яку неодноразово було затоплено з вини відповідачів, які постійно мешкають в квартирі [ADDRESS] , яка знаходиться в цьому ж будинку поверхом вище. Позивач стверджує, що його квартиру було затоплено у березні 2009 року, у квітні 2010 року, в лютому та червні 2012 року, а також в кінці червня 2016 року. Затоплення супроводжувалися значними змочуваннями стелі, стін, підлоги, побутового обладнання, електропроводки, утворенням плям, ржавінням металевих частин, а також пошкодженням каналізації, що спричинило потрапляння в квартиру каналізаційних стоків. На підтвердження своїх доводів позивач надав DVD диски, на яких містяться відеозаписи стану вказаного житлового приміщення, записи розмов з іншими особами, у яких йдеться про причини незадовільного стану будинку та інші документи, на які він посилається у позовній заяві. Розмір заподіяної майнової шкоди позивач оцінив в 37000грн. Відповідачі подали до суду заяви, у яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та спливом строків позовної давності (а.с.69-72). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Згідно довідки виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області від 27.12.2018р. позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.17). За цією ж адресою в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копіями наданих ними паспортів громадян України ( а.с.51, 54). Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 цієї статті передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12,\~ч.1\~ст.81\~ЦПК України цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1 і 2 ст.77\~ЦПК України визначено,\~що належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.81\~ЦПК України доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України\~визначено,\~що суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 цього Кодексу визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідачами надано суду акт обстеження стану житлової квартири [ADDRESS] , з метою встановлення відповідності санітарним та технічним вимогам від 20.03.2017р., складений комісією у складі представників органів місцевого самоврядування, відповідно до якого на момент перевірки фактів затоплення не виявлено, квартира перебуває в занедбаному стані, в усіх кімнатах антисанітарні умови по причині непроведення поточних ремонтів її власником, водопостачання відсутнє, санвузол в неробочому стані, що може призвести до спалаху кишкових інфекцій та забруднення суміжних квартир, а заява про затоплення безпідставна і надумана. Комісія прийшла до висновку, що квартира потребує поточного ремонту та підключення комунікацій (водопостачання та каналізації її власником) (а.с.58). Під час судового засідання досліджено DVD диски, на яких містяться відеозаписи стану житлового приміщення, записи розмов з іншими особами, у яких йдеться про причини незадовільного стану будинку. Зазначені записи суд вважає неналежними і недопустимими доказами в силу вимог ч.1 ст.77 і ч.1 ст.78 ЦПК України. Зокрема, зі змісту вказаних записів неможливо встановити причину незадовільного стану житлового приміщення, а також з ким саме розмовляв позивач, а тому вони не містять інформації щодо предмету доказування. Неможливо встановити за допомогою яких засобів і за яких обставин здійснено записи. Відсутні відомості про те, що вказані записи здійснено за згоди відповідачів, що може свідчити про одержання даних доказів всупереч вимогам діючого законодавства. Позивачем всупереч вимог ч.ч.1-3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України не наведено обгрунтованого розрахунку та не надано відповідних доказів того, що розмір заподіяної йому майнової шкоди становить саме 37000грн., клопотань про призначення експертиз щодо вартості ремонтних робіт позивач не заявляв та з відповідними заявами до суду не звертався. Щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, про які відповідачі заявили у своїх заявах від 16.10.2019р. (а.с.69-70, 71-72), суд дійшов до наступного. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Як вказує позивач, останнє затоплення його квартири сталося у червні 2016 року, а захистом своїх прав до суду він звернувся у липні 2018 року., тобто у межах строку, встановленого ст.257 ЦК України, а тому доводи відповідачів про сплив строку позовної давності є безпідставними. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed