Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що 08 вересня 1984 року між сторонами було укладено шлюб. 04 квітня 2012 року шлюб між ними було розірвано, про що у відділі РАЦС по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено актовий запис за № 11. В період шлюбу, 17 [INFO] , ними було куплений у громадянина [PERSON] будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Покупцем у договорі купівлі-продажу зазначений [PERSON] . Зазначений договір посвідчений 17.04.1986 державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори і зареєстровано в реєстрі за № 875, а 22 квітня 1986 була проведена реєстрація вищевказаного будинку в Глухівському міжміському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] за реєстровим номером 1166. Під час спільного проживання вказаний будинок було капітально відремонтовано. Після розірвання шлюбу з Відповідачем, спільно нажите майно вони не ділили ні в добровільному ні в судовому порядку. Вона постійно проживає у вказаному будинку по теперішній час разом із донькою, зятем та онукою, а Відповідач фактично проживає за іншою адресою. На початку 2019 року вона запропонувала [PERSON] в добровільному порядку вирішити питання щодо оформлення права власності за нею на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями і спорудами, звернувшись разом з нею до нотаріальної контори, щоб посвідчити відповідний документ. З вказаною пропозицією Відповідач погодився, однак в подальшому під різними приводами ухилявся від виконання взятого на себе зобов`язання і в кінцевому підсумку фактично відмовився в добровільному порядку вирішити вказане питання. Оскільки [PERSON] не погодився у добровільному порядку оформити на неї право власності на 1/2 частку вищевказаного нерухомого майна, що є об`єктом права їхньої спільної сумісної власності, вона просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з Відповідача на її користь судові витрати у сумі 2350,00 грн. за надання професійної правової допомоги та 1300 грн. за сплату судового збору. \~У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, при цьому представником позивача подано заяву, в якій зазначено, що позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину будинку та господарських будівель і споруд підтримує у повному обсязі, при цьому Позивач відмовилась від позовних вимог щодо стягнення з Відповідача на її користь, понесених судових витрат, в тому числі на правову допомогу. Також, просить суд при ухваленні судового рішення за наслідками розгляду справи, вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 650,00 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, але ним подано заяву, в якій просить подальший розгляд справи проводити без його участі, зазначивши при цьому, що проти позовних вимог щодо визнання права власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами не заперечує, але заперечує щодо позовних вимог про стягнення з нього судових витрат. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази (копію паспорту Позивача, з якої вбачається, що шлюб зареєстрований з [PERSON] 08 вересня 1984; копію паспорту Відповідача, з якої вбачається, що шлюб зареєстрований з [PERSON] 08 вересня 1984 [INFO] ; копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, з якого вбачається, що Позивач до державної реєстрації шлюбу мала прізвище « [PERSON] », після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] »; копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 04.04.2012, згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 04 квітня 2012 року, актовий запис № 11; копію договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори від 17.04.1986 року, з якого вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; копію технічного паспорту на будинок [ADDRESS] , з якого вбачається, що [PERSON] є власником зазначеного будинку; копію довідки № 2132 від 07.11.2019, з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (зареєстрований, але не проживає), [PERSON] (зареєстрований, але не проживає) суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. Як встановлено, 08 вересня 1984 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано 04 квітня 2012 року. В період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.1986, в якому покупцем вказаного будинку виступив відповідач [PERSON] . Відповідач не погоджується у добровільному порядку оформити на Позивача право власності на 1/2 частину зазначеного вище будинку, що є об`єктом права їхньої спільної сумісної власності. Відповідно до статей\~22,\~28 Кодексу про шлюб та сім`ю\~України, положення якого діяли на час виникнення спірних правовідносин (у відповідній редакції) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки судом встановлено, що спірна нерухомість була придбана в період шлюбу сторін - вона є спільною сумісною власністю сторін. Як встановлено в ході судового розгляду - сторони жодних домовленостей про відступ від принципу рівності часток у спільному сумісному майні не досягали. Оскільки частки сторін у праві власності на спірну нерухомість є рівними та становлять по 1/2 частині кожному, у зв`язку з чим за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Не змінює вказаних висновків суду про необхідність задоволення позову той факт, що з часу розірвання шлюбу між сторонами пройшло більше 9 років. Частиною третьою\~статті 29 КпШС України\~передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі\~статтею 11 КпШС України\~у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою\~статті 72 СК України. Оскільки судом встановлено, що права позивача на користування спірним будинком відповідачем почали порушуватися з 2019 року, тому зазначене вказує на те, що на час звернення позивача до суду із вказаним позовом не спливла встановлена законом позовна давність для звернення до суду. Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на доведеність позовних вимог та необхідність визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яке є спільною сумісною власністю сторін. Згідно частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки Позивачем сплачений судовий збір при поданні позову у сумі 1300 грн., а Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то згідно частини першої статті 142 ЦПК України Позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору 650, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved