Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкор Тренд» про стягнення з відповідача, керівника ТОВ «Алкор Тренд» [PERSON] вартості привласненного насіння соняшнику в сумі 48700,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при збиранні комбайном соняшнику [PERSON] домовився із керівником фірми «Алкор» [PERSON] про продаж йому насіння соняшнику з пі-комбайна без очищення по ціні 7000,00 грн. за 1 тону. Кошти [PERSON] пообіцяв виплатити через три дні після закінчення косовиці готівкою. Шофер [PERSON] завіз до ТОВ «Алкор Тренд» чотри машини зерна соняшнику вагою1510+3450+2090+3750=10800 кг, шофер мешкає у с.Любимівка, вул.Дзержинського,буд.51. У ТОВ «Алкор Тренд» зробили знижку на вологість та засміченість 15% тобто 1700 кг, а до сплати залишилось 9100 кг*7000,00 грн= 63700 грн., але керівник [PERSON] дав позивачу 15000,00 грн га на оплату роботи комбайна, а решту 48700,00 грн. не віддає, пояснюючи, що йому відомий факт, про спір позивача з його сином щодо приналежності цього врожаю. На думку позивача добровільно відповідач не збирається виконати свої зобовязання. Вважає, що договір купівлі продажу укладений на добровільних засадах, попередньо погодивши всі умови, свої зобовязання за цим договором він виконав, поставив товар, відповідач свої зобовязання не виконав. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, оскільки клопотань від учасників справи про розгляд справи за участю сторін до суду не надходило. Відповідач надіслав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовна заява не підлягає задоволенню, а провадження підлягає закриттю. При цьому зазначив, що ТОВ «Алкор Тренд» жодних цивільно правових відносин з [PERSON] не мало, насіння соняшника не придбавалось, а тому відсутні підстави для звернення до суду. Ввжає, що позов предявлено неналежним позивачем до неналежного відповідача, так як згідно Висновку про результати розгляду матеріалу ЄО №8304 від 09.12.2017 року, позивач надавав співробітникам поліції пояснення, що на нього зареєстроване фермерське господарство «САД-35» (яке зареєстроване за тією ж адресою, що і позивач) і насіння соняшнику позивач перевіз на ТОВ «Алкрор ЛТД», не на ТОВ «Алкор Трейд». Ввважає, так як предметом позову є стягнення заборгованості за договором кіпувлі-продажу насіння соняшнику, якщо таке відбувалось, між двома юридичними особами ФГ «Сад-35» як продавця товару, та ТОВ «Алкрор ЛТД» як покупця, то справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що передбачено п.1 ч.1 ст. 20 ГПК України. Позивач не скористався своїм правом подачі відповіді на відзив відповідача, відповідь на відзив суду не направив. Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксація процесу не здійснювалася. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не вбачає підстав для закриття провадження по справі, оскільки відзив відповідача грунтується на припущеннях, відносно наявності існування правовідносин між двома юридичними особами ФГ «Сад-35» як продавця товару, та ТОВ «Алкрор ЛТД» як покупця. Документів підтверджуючих вказані обстанини до су суду не надано. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію висновку Вільнянського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області про результати розгляду матеріалу ЄО №8304 від 09.12.2017 року, згідно якого перевірку за заверннням [PERSON] щодо неправомірних дій керівника ТОВ «Алкор ЛТД» [PERSON] припинено. В розумінні ст. 202 ЦК України, правочин є вольовою дією особи. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки за договором, вона має бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Волевиявлення сторін має бути абсолютно вільним і усвідомленим. У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі та має бути спрямоване на досягнення відповідного юридичного наслідку. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Основним елементом дійсної угоди є воля сторін. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, бажання викликати певні юридичні наслідки встановлення, зміну або припинення. Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Оцінюючи позовні вимоги про стягнення вартості безпідставно набутого майна - насіння соняшника на суму 48700,00 грн., суд вважає, що позивач не підтвердив належними доказами розмір шкоди, спричиненої такими діями, оскільки матеріали справи не містять документів, які б підтвердили факт укладення договру купівлі - продажу насіння соняшнику між фізичною особою [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алкор Трейд». Не надано доказів щодо стягнення вартості насіння соняшнику у заявленому позивачем розмірі. Дані відомості відсутні, що позбавляє суд можливості встановити поза розумним сумнівом факт продажу соняшнику, як про це зазначено в позові. Враховуючи викладене, суд не може взяти до уваги лише копію Висновку про результати розгляду матеріалу ЄО №8304 від 09.12.2017 року, як достатній доказ в підтвердження розміру стягнення вартості насіння соняшнику за наявності заперечень відповідача щодо укладення договору купівлі-продажу. Таким чином суду не надано належних доказів, які б підтверджували, що відповідач повинен сплатити позивачу вартість насіння соняшника в розмірі 48700,00 грн. Позивачем не надано суду відповідних актів та розрахунків, передбачених законодавством. Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed