Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить, з урахуванням остаточних позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь кошти за використані житлово-комунальні послуги в сумі 10 700 грн. 16 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до розпорядження міського голови від 03 лютого 2009 року №122 була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] разом з своїми дітьми. 08 червня 2010 року скориставшись правом на безоплатне отримання житла у власність отримала в результаті приватизації право на 334/1000 частки квартири [ADDRESS]. Крім неї, співвласниками квартири є її діти - [PERSON], [PERSON] Однак, окрім її сім'ї в даній квартирі проживає також відповідач, яка до реконструкції мешкала у приміщеннях другого блоку гуртожитку, а після створення нового об'єкту нерухомості - багатоквартирного житлового будинку, почала проживати в квартирі, яка належить позивачу та її дітям на праві власності. Ні позивач, ні члени її сім'ї не надавали житлову площу для проживання відповідача та членам її сім'ї, не укладали жодних строкових чи безстрокових договорів оренди чи користування даною квартирою та не дозволяли проживати у ній. З моменту приватизації і до сьогодні позивач та члени її сім'ї не мають можливості користуватися житловою площею у квартирі. Договори щодо надання житлово-комунальних послуг укладено відповідними організаціями із позивачем і саме вона оплачує за опалення, водопостачання квартири та несе витрати на квартплату. В свою чергу, відповідач проживала у вказаній квартирі, займала житлову кімнату, користувалася при цьому опаленням, водопостачанням, а також послугами, які надавали за квартплату, однак жодних коштів на сплату житлово-комунальних платежів не надавала. В судовому засіданні позивач допитана як свідок показала, що в квартирі [ADDRESS] проживає з 1992 року. У 2010 році нею та членами її сім'ї дана квартира була приватизована. Однак, до листопада 2016 року у вказаній квартирі також проживала відповідач та члени її сім'ї, які лише після винесення судом рішення про їх переселення почали проживати в іншому наданому їм житловому приміщенні. Протягом всього часу проживання у квартирі [ADDRESS] відповідач та члени її сім'ї, а саме чоловік [PERSON], син [PERSON], користувалися послугами з опалення, водопостачання, обслуговування житла, проте кошти за них не сплачували, всі витрати несла позивач. Відповідач в судовому засіданні вказала, що позов не визнає та пояснила, що проживала у кімнаті, яка на даний час є частиною квартири [ADDRESS], разом з чоловіком та сином, з 1995 року. В 2010 році дана кімната була приватизована позивачем і вони мали бути розселені. Однак тільки після винесення рішення суду їм була надана інша житлова площа, куди вони перейшла проживати. За час сумісного проживання разом із позивачем вона пропонувала кошти для оплати житлово-комунальних послуг, зверталася у відповідні організації по питанню їх оплати, однак скрізь їй було відмовлено, так як вона не являється власником житла. На її ім'я нарахування по оплаті житлово-комунальних послуг припинені з 2010 року, з часу приватизації житла позивачем. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та вказала, що між власниками квартири [ADDRESS] та відповідачем відсутні договірні відносини щодо користування жилим приміщенням у квартирі, будь-які угоди щодо користування комунальними послугами [PERSON] з [PERSON] не укладала. В 2010 році та в 2012 році відповідач зверталася до Рівненського торгово-професійного ліцею та РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» по питанню щодо сплати коштів за житлові комунальні-послуги, однак у вирішенні даного питання їй було відмовлено. Окрім того, в даному випадку, кошти, які хоче стягнути позивач із відповідача не можуть вважатися збитками, оскільки це є плата за послуги, нараховані саме позивачу за надані їй послуги згідно укладених нею договорів. Свідок [PERSON], яка являється сусідкою сторін, показала, що в 2010 році жителям будинку [ADDRESS] був наданий дозвіл на приватизацію квартир у даному будинку. В квартирі [ADDRESS], яка з 2010 року належить на праві власності [PERSON] і членам її сім'ї, сторони по справі та [PERSON], [PERSON] проживали разом по середину листопада 2016 року. Всі нарахування по оплаті житлово-комунальних послуг здійснювалися на [PERSON], а чи були між сторонами домовленості щодо їх оплати їй не відомо та не відомо яким чином [PERSON] має їх повертати [PERSON] Свідок [PERSON], яка являється сусідкою сторін, в судовому засіданні показала, що [PERSON] не погодилася на укладення угоди на реконструкцію житла і повинна була бути відселена із квартири в якій проживала, однак питання по її відселенню не вирішувалося протягом декількох років і сторони змушені були проживати разом. Як сторони домовлялися між собою про оплату комунальних послуг їй невідомо, однак знає, що всі нарахування по житлово-комунальним послугам, окрім витрат на електропостачання, здійснювалися на [PERSON] Заслухавши позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами 15 березня 1995 року відповідачу та членам її сім'ї було видано ордер №178 на поселення в кімнату двокімнатної секції №525 гуртожитку за адресою [ADDRESS], що перебував на балансі СПТУ-9 ( на даний час ДНЗ «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі»). В даній кімнаті відповідач та члени її сім'ї, а саме [PERSON], [PERSON], проживали з моменту поселення і по листопад 2016 року включно. Іншу кімнату в секції № 525 вказаного гуртожитку з 1992 року займала позивач та члени її сім'ї. В 2007 році другий блок гуртожитку по [ADDRESS] (в тому числі секція № 525) в результаті реконструкції з переобладнанням гуртожитку під житлові квартири набув статуту житлового будинку. Угода на реконструкцію була укладена з [PERSON] та секція №525 перепланована в квартиру [ADDRESS] 8 червня 2010 року дана квартира була приватизована та належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON] Будучи власником квартири [PERSON] уклала договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ЖКП «Галицьке», про надання послуг з водопостачання і водовідведення з РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», про надання послуг з теплопостачання з ТОВ «Рівнетеплоенерго». Спірна квартира була постійним місцем проживанням відповідача та членів її сім'ї - [PERSON], [PERSON], що нею не заперечувалося судовому засіданні, вони користувалися комунальними послугами, які не оплачували. За спожиті відповідачем та членами її сім'ї житлово-комунальні послуги сплачувала позивач. Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що між власниками квартири № 61 та відповідачем відсутні договірні відносини щодо користування жилим приміщенням у квартирі. Позовні вимоги [PERSON] полягають у стягненні збитків, пов'язаних із сплатою нею платежів за комунальні послуги в той період, коли відповідач та члени її сім'ї проживали у квартирі [ADDRESS]. Вимоги обґрунтовані позивачем спричиненням їй матеріальних збитків на загальну суму 10 700 грн. 16 коп., які вона просить стягнути з відповідача в повному обсязі. Суд погоджується з представником відповідача [PERSON] та вважає, що підстава для задоволення позовних вимог визначена позивачем невірно, оскільки сплата комунальних послуг не може вважатися збитками за правилами статті 22 ЦК України. Однак, проаналізувавши природу правовідносин, що склались між сторонами, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, що не буде суперечити принципу диспозитивності судочинства в зв'язку із наступними обставинами. Згідно з наданими роз'ясненнями в пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014р., ухвалюючи рішення, суд згідно з ч. 1 статті 214 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести в рішенні мотиви, з яких суд не застосував норми права, що на них посилались особи, які беруть участь у справі. У зв'язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред'явленного позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК). [PERSON] будучи власником квартири [ADDRESS], уклала відповідні договори про надання комунальних послуг, сплачувала кошти за комунальні послуги, в той час як в квартирі проживала відповідач та члени її сім'ї, які користувалися цими послугами. Суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір про стягнення сплаченої вартості комунальних послуг між власником квартири та особою, що проживає в квартирі і користується цими послугами. До даних правовідносин підлягає застосуванню ЖК України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Статтею 1 цього Закону визначено, що: споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 151 ЖК України визначений обов'язок власника по забезпеченню схоронності житлового будинку (квартири), а саме громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати у порядку прибудинкову територію. На підставі ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. У зв'язку із викладеним, суд дійшов висновку, що сторони та члени їх сімей несуть солідарну відповідальність по сплаті житлово-комунальних послуг як власники квартири та споживачі. У зв'язку із тим, що сплата проводилась виключно позивачем, остання має право вимагати половину від сплаченої нею суми від відповідача та членів її сім'ї, оскільки інше не встановлено законом або договором між сторонами та має право вимагати виконання даного обов'язку в повному обсязі лише з відповідача як солідарного боржника, яка виконавши даний обов'язок буде мати право на зворотну вимогу до решти солідарних боржників - [PERSON], [PERSON] Позивач розрахувала суму сплачених нею коштів і надала суду виписки з її особових рахунків у ЖКП «Галицьке», РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», ТОВ «Рівнетеплоенерго» та квитанції по оплаті житлово-комунальних послуг. Перевіривши і дослідивши їх, суд з'ясував, що вони відповідають проведеному позивачем розрахунку та за період з січня 2013 року по листопад 2016 року включно з відповідача на користь позивача слід стягнути за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, з водопостачання і водовідведення, з теплопостачання, які були надані в квартиру [ADDRESS] половину сплаченої позивачем суми у розмірі 10 700 грн. 16 коп. Доводи представника відповідача про те, що між власниками квартири [ADDRESS] та відповідачем відсутні договірні відносини щодо користування жилим приміщенням у квартирі, будь-які угоди щодо користування комунальними послугами [PERSON] з [PERSON] не укладала на увагу не заслуговують, оскільки хоч між сторонами і відсутні такі угоди, однак відсутні і угоди про безоплатне користування квартирою, якою у вказаний вище період користувалася відповідач та члени її сім'ї та користувалися житлово-комунальними послугами, які як споживачі повинні оплатити. Також і незалежно від того, що договорів з постачальниками цих послуг вони не укладали. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати на сплату судового збору, у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved