Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до про встановлення факту постійного сумісного проживання та визнання права власності на спадкове майно, з урахуванням змінених позовних вимог, посилаючись на наступне. [INFO] померла мати позивача - [PERSON], [INFO]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем майна померлої за законом є позивач - [PERSON]. 01 квітня 2016 року позивач звернувся до Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, але державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р. йому було відмовлено в прийнятті заяви про прийняття спадщини щодо майна померлої з причини пропуску ним строку прийняття спадщини. Проте, позивач постійно проживав із своєю матір'ю з 03 січня 2015 року до дня її смерті та доглядав за нею, а отже прийняв спадщину після неї. Договір міни спірної квартири втрачений матір'ю позивача ще за час її життя, у зв'язку із чим позивач вимушений звернутися до суду із цим позовом. В судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, які викладені у позові. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що стосовно спірної квартири наявний запис про заборону на відчуження. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON], [INFO], пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS], приблизно з 1997 року. З [PERSON] вона часто спілкувалася, вказана особа проживала в квартирі № 7. З січня 2015 року за [PERSON] постійно доглядав її син [PERSON], який жив з нею в квартирі № 7, адже [PERSON] внаслідок своєї хвороби вже не могла самостійно пересуватися та не піднімалася з ліжка. Також, догляд за [PERSON] постійно допомагала здійснювати дружина [PERSON]. Вона, [PERSON], регулярно, приблизно один раз на два тижні, з січня 2015 року заходила в гості до квартири № 7, де вона окрім [PERSON] також бачила, зокрема, [PERSON], який був одягнений в спортивний костюм та доглядав за матір'ю. Вона часто бачила як [PERSON] зранку виходив на роботу з квартири № 7, а також бачила як він виносив сміття з квартири № 7. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON], [INFO], пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS], приблизно з 1964 року. За [PERSON] постійно доглядав її син [PERSON], який жив з нею в квартирі № 7, адже [PERSON] внаслідок своєї хвороби за декілька місяців до своєї смерті вже не могла самостійно пересуватися та не піднімалася з ліжка. Також, догляд за [PERSON] постійно допомагала здійснювати дружина [PERSON]. Вона, [PERSON], сидячи на вулиці неодноразово бачила як [PERSON] виносив сміття з квартири № 7 та декілька разів на день в різну пору доби виходи та заходив до під'їзду. [PERSON] за декілька місяців до своєї смерті вже не могла самостійно пересуватися та не прожила б довго без сторонньої допомоги. До [PERSON] в квартирі № 7 жила [PERSON], яка вже давно померла. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 08 серпня 1963 року Сєвєродонецьким міським відділом ЗАГС Луганської області, [PERSON] (російською) народився [INFO], про що зроблено актовий запис № 943. При цьому, матір'ю вказано [PERSON] (російською). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 17.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області, [PERSON] померла [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 1716. Згідно із копією договору обміну квартир, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. реєстр № 5765 від 13.10.2003 року, [PERSON] обміняла належну їй ? частку в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Довідкою КП «Сєвєродонецьке БТІ» ві 06.04.2016 року № 66 підтверджується, що [PERSON] набула право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 01.04.2016 року державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON]. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що заявник пропустив строк прийняття спадщини, встановлений ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Суд зазначає, що факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON], померлою [INFO], з 03 січня 2015 року по [INFO] в квартирі за адресою: [ADDRESS], підтверджується актом КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 04.04.2016 року, а також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON]. Отже, [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд зауважує, що мати позивача за час її життя втратила договір про придбання нею спірної квартири, в той час як сукупність письмових доказів по справі свідчить про належність [PERSON] спірної квартири, у зв'язку із чим за позивачем слід визнати право власності на спірну квартиру. Посилання представника відповідача на те, що стосовно спірної квартири наявний запис про заборону на відчуження є необґрунтованими, адже такий запис було внесено за час життя власника [PERSON], яка померла в 1993 році, про що свідчить лист Відділу ДРАЦС Сєвєродонецького МУЮ від 30.05.2016 року. Більш того, вказаний запис було внесено на підставі договору довічного утримання, який вочевидь було припинено на підставі ч. 2 ст. 755 ЦК України після смерті [PERSON], в той час як право власності на спірну квартиру за вказаним договором перейшло до [PERSON], який в свою чергу продав квартиру [PERSON], про що свідчать відповідні записи у домовій книжці квартири, скріплені печаткою Сєвєродонецького БТІ. Отже, запис про заборону на відчуження спірної квартири є вочевидь таким, що внесено до Єдиного реєстру з архівних нотаріальних записів помилково, тобто без достатньої правової підстави. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені позивачем у позові в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв'язку із чим позовна заява [PERSON] до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту постійного сумісного проживання та визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що позивач та його представник не наполягали на стягненні судових витрат з відповідача, у зв'язку із чим, виходячи з вимог справедливості судового розгляду, суд не вважає за необхідне стягувати судовий збір з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved