Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON], збільшивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить визнати незаконними дії ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» з нарахування [PERSON] боргу за послуги з постачання та водовідведення холодної води в квартирі [ADDRESS] за період до 20.05.2015 року, а також за нормами споживання за період починаючи з 20.05.2015року; зобовязати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» провести перерахунок плати за послуги з постачання та водовідведення холодної води в квартирі [ADDRESS] за показаннями технічних приладів обліку, виходячи з того, що [PERSON] почала їх споживати з 20.05.2015року; визнати недійсним з моменту укладення пункт 3.4.5. договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №20721, укладеного 29.06.2010року між [PERSON] та ТОВ «Інфокс», в частині покладення на [PERSON] обов'язку з періодичного проведення повірок квартирних засобів обліку. При цьому позивачка посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], в період часу з 26.10.2004р. по 20.05.2015р., не проживала в зазначеній квартирі та не була споживачем послуг по водопостачанню, оскільки більше 10 років існував судовий спір і лише 05 березня 2015 року рішенням апеляційного суду Одеської області поновлена державна реєстрація права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], згідно акту державного виконавця від 20 травня 2015 року [PERSON] вселена в вищезазначену квартиру і саме з 20 травня 2015 року позивачка стала споживати надані відповідачем послуги та звернулась до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» з заявою про проведення перерахунку та повірку приборів обліку води. Однак, в звязку з тим, що [PERSON] було відмовлено, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача надав до суду заперечення на позов та просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити з підстав викладених у запереченнях. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2015 року квартира [ADDRESS] витребувана від [PERSON] як набувача за відплатним договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 24 листопада 2004 року за реєстровим номером 4-6145, на користь [PERSON] як власника відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 січня 2004 року управлінням житлово - комунального господарства Одеської міської ради. [PERSON], [PERSON] виселені з квартири [ADDRESS]. Також вирішено, що рішення про витребування нерухомого майна є підставою для скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на нерухоме майно квартиру [ADDRESS], проведеної на підставі посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 24 листопада 2004 року за реєстровим номером 4-6145 договору купівлі-продажу, та поновлення державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. 20 травня 2015 року [PERSON] вселена в вищезазначену квартиру та 21 травня 2015 року [PERSON], [PERSON] зняти з реєстрації за адресою: [ADDRESS] на підставі вищезазначеного рішення апеляційного суду Одеської області. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. 20.05.2015р. державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції складено акт, відповідно до якого було виселено [PERSON] та передано квартиру у володіння [PERSON] Під час передання квартири позивачу державним виконавцем було проведено огляд приборів обліку води, які становили: холодної 00363,8 та 000441,702 та гарячої 00056,667. 17.06.2015 року [PERSON] звернулася до філії «Інфоксводоканал» з листом, в якому повідомила про те, що вона з жовтня 2004 року по 20.05.2015 року в зазначеній квартирі не проживала через протиправні дії інших осіб. У зв'язку з цим просила провести перерахунок нарахованої плати за постачання у квартиру води та водовідведення. Листом від 14.07.2015 року №2345ув-06/3561, якого за твердженням [PERSON] вона не отримувала в 2015 році, структурний підрозділ філії «Інфоксводоканал» управління «Водозбут» повідомило позивача про відмову у задоволенні прохання про перерахунок вартості наданих в квартиру послуг на тій підставі, що [PERSON] є власником квартири, а отже, має нести витрати на утримання цього майна. 27.05.2016 року [PERSON] повторно звернулася до філії «Інфоксводоканал» з аналогічним листом, в якому додатково просила провести повірку приборів обліку води. В повторному зверненні позивач також повідомила відповідача, що на своє перше звернення отримала відповідь лише під час особистої зустрічі з посадовими особами відповідача, яка відбулася 19.05.2016року. Відповідно до листа №С-263ув від 21.06.2016 року філія «Інфоксводоканал» знов відмовила [PERSON] у проведенні перерахунку. В цей раз відповідач послався на необхідність виконання позивачем обов'язку з оплати наданих послуг, встановлених договором про надання послуг з водопостачання та водовідведення №20721 від 29.06.2010р. (далі договір №20721 від 29.06.2010р.), укладеного між сторонами спору. Стосовно проведення повірки приборів обліку води відповідач нічого не зазначив та такої повірки не провів. Відмовляючи повторно в проведенні перерахунку філія «Інфоксводоканал» зазначила, що у [PERSON] існує заборгованість за надані послуги у розмірі 3\~420,27 грн., яку необхідно погасити. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, встановлені Законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. №1023-XII. Спеціальні вимоги до надання послуг з постачання холодної води та водовідведення встановлені Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10.01.2002р. №2918-III, а також підзаконними нормативними актами, зокрема Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі Постанова КМУ №630). Обов'язок щодо своєчасної оплати за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення належить споживачу питної води (ст.22 Закон України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення»), тобто особі, яка фактично споживає питну воду та уклала з виконавцем послуг відповідний договір. Виходячи з доданої відповідачем до заперечень довідки від 26.12.2016 року про нарахування по особовому рахунку, відкритому на квартиру позивача, випливає, що за надані у квартиру послуги з водопостачання та водовідведення станом на травень 2015 року, тобто той час, коли [PERSON] отримала квартиру у своє володіння, існував борг у розмірі 1\~712,58 грн. При таких обставинах, суд вважає неправомірними дії філії «Інфоксводоканал», які полягали в нарахуванні [PERSON] боргу за послуги постачання води та водовідведення, надані в квартиру [ADDRESS] протягом часу, коли позивачка в ній не проживала, та послуги не споживала. При цьому суд вважає, що відповідач не позбавлений законодавчої можливості стягнути вартість наданих послуг з осіб, які безпосередньо їх споживали. Щодо нарахування [PERSON] боргу за послуги з постачання та водовідведення холодної води за нормами споживання за період починаючи з 20.05.2015 року, суд вважає, такі дії філії «Інфоксводоканал», також неправомірними, оскільки в спірній квартирі наявні технічні засоби з обліку води і неврахування відповідачем їх показань для обрахування розміру плати після 20.05.2015 року суперечить вимогам ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ч.2 ст.41 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», а також п.10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630. Вимоги [PERSON] про визнання недійсним з моменту укладення пункт 3.4.5. договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №20721, укладеного 29.06.2010року між [PERSON] та ТОВ «Інфокс», в частині покладення на [PERSON] обов'язку з періодичного проведення повірок квартирних засобів обліку, також підлягають задоволенню, так як відповідно до ст.8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. У вищезазначеному рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 року вказано, що верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в [PERSON] України. Згідно частини першої ст.19 Основного Закону правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Як передбачено в ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частин першої та третьої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суперечність змісту правочину вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, є підставою для визнання такого правочину недійсним (ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України). Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсний з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Отже, умови (пункти) договору, мають відповідати вимогам, викладеним в актах цивільного законодавства. Правила про співвідношення регулювання цивільних відносин актами цивільного законодавства та договором вміщені в ст.6 ЦК України, відповідно до частини третьої якої сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. В той же час, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Таким чином, суд має вирішити питання, чи могли сторони вмістити в укладений між собою договір обов'язок споживача проводити періодичні повірки приладів обліку води. Вимогами ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» встановлено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору. Відповідно до ст.20 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» (в редакції, яка діяла на момент укладення між сторонами договору) до істотних умов договору про надання послуг з питного водопостачання відносяться умови про розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов'язки сторін договору. Згідно ст.20 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998р. №113/98-ВР (в редакції на момент укладення між сторонами договору) державний метрологічний контроль і нагляд стосовно засобів вимірювальної техніки та методик виконання вимірювань поширюється на вимірювання, результати яких використовуються, зокрема, під час обліку енергетичних і матеріальних ресурсів (електричної і теплової енергії, газу, води, нафтопродуктів тощо), за винятком внутрішнього обліку, який ведеться підприємствами, організаціями та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності. Частинами першою та третьою ст.27 вказаного Закону передбачено, що засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на які поширюється державний метрологічний нагляд, підлягають повірці. Порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630\~затверджено «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі Правила), відповідно до п. 1 яких вони регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги). Пунктом 32 вказаних Правил (в редакції на момент укладення між сторонами договору) встановлені обовязки виконавця при наданні споживачу житлово-комунальних послуг, підпунктом 4 якого встановлено, що виконавець зобов'язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 8 Правил (в редакції на момент укладення між сторонами договору) послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 р. №933, яка була чина на момент укладення між сторонами договору) затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Підпунктом четвертим п.19 Типового договору передбачено, що виконавець зобов'язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Отже, суд доходить до висновку, що відносини між виконавцями та споживачами комунальних послуг щодо обов'язку з проведення періодичних повірок засобів вимірювальної техніки, врегульовано імперативними нормами актів цивільного законодавства, зі змісту яких не вбачається можливість їх врегулювання на розсуд сторін договору. Порушене право особи не може залишатись без захисту. При цьому особа вправі звернутися до суду з вимогою про захист права таким способом, який випливає зі змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, до яких призвело таке порушення. Спосіб захисту порушеного права має надавати можливість ефективно захистити порушене право.

Outcome: approved