Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В своїй позовній заяві посилається на те, 02.11.2015 року його бабуся [PERSON] склала заповіт посвідчений секретарем Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району, в якому зробила заповітне розпорядження , що все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те , що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповідає йому . 27.11.2015 року його баба [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на належне їй майно, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами , що розташований по вул. Шевченка, 39 в селі Поничів, Володимир-Волинського району, Волинської області, на земельну ділянку, площею 2.9061 га, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області і призначена для ведення особистого селянського господарства, на земельну ділянку, площею 3.0169 га, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області і призначена для ведення особистого селянського господарства. Він фактично прийняв спадщину за заповітом після смерті баби, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно нотаріальною конторою йому було відмовлено, так як покійною за життя не виготовлено правовстановлюючих документів. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами , що розташований по вул. Шевченка, 39 в селі Поничів, Володимир-Волинського району, Волинської області, на земельну ділянку, площею 2.9061 га, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області і призначена для ведення особистого селянського господарства, на земельну ділянку, площею 3.0169 га, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області і призначена для ведення особистого селянського господарства,які він успадкував за заповітом після смерті баби [PERSON] , яка померла 27.11.2015 року. В судове засідання позивач не зявився, подав суду письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та просить суд слухати справу у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, подав суду письмову заяву згідно якої заявлені позивачем позов визнав повністю, просить суд слухати справу у їх відсутності. Перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 346 ЦК України смерть власника є однією з підстав припинення права власності. Згідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як стверджується свідоцтвом про смерть серії 1ЕГ № 178633, 27.11.2015 року померла [PERSON] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. З технічного паспорта, державних актів на право приватної власності на землю, вбачається, що [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований по вул. Шевченка, 39 в селі Поничів, Володимир-Волинського району, Волинської області, земельна ділянка площею 2.9061га та земельна ділянка 3.0169 га , які знаходяться на території [PERSON] сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області і призначені для ведення особистого селянського господарства. Згідно заповіту посвідченого секретарем Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району від 02.11.2015 року бабуся позивача [PERSON] склала заповіт, в якому зробила заповітне розпорядження , що все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те , що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповідає своєму онуку [PERSON] Отже позивач згідно заповіту має право на спадкування зазначеного майна. Судом встановлено, що крім позивача по справі інших спадкоємців не має . В судовому засіданні встановлено, що через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно , видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою. Визнання позову відповідачами будь-чиїх прав та інтересів не порушує. За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими та підставними. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог\~ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли не з вини відповідача, і відповідач у справі не порушував права позивача. Згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, повязаних з порушенням їхніх прав. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є учасником бойових дій , разом із тим враховуючи ту обставину, що відповідач не порушував прав позивача, тому підстав для покладання на відповідача обовязку відшкодувати судові витрати не має, у звязку із чим суд приходить до висновку, що витрати повязані з розглядом справи необхідно віднести за рахунок держави. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 386, 392, 1217,1218, 1225, 1258, 1268 ЦК України,

Outcome: approved