Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути на свою користь з відповідача 220, 00 грн. - додаткової плати за зняття готівки в банкоматах АТМ, 5, 81 грн. - розрахунково-касове обслуговування картки (щомісячно, від суми заборгованості), 10 000, 00 грн. - моральна шкода, а всього 10 225, 81 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.11.2015 позивач уклав кредитний договір № 630331618 з ПАТ «Альфа Банк» (далі по тексту - Договір) про надання відновлювальної кредитної лінії в сумі 5000 грн. на безстроковий термін з подальшим збільшенням кредитного ліміту до 17 600, 00 грн. 13.11.2017 позивач за допомогою банкомату зняв 5 100, 00 грн. (п`ять транзакцій по 1000, 00 грн. та одна на 100, 00 грн.). При цьому, на рахунку позивача також були власні кошти в розмірі 4, 10 грн. На наступний день вказані кошти були повернуті позивачем на картковий рахунок № [NUMBER] в розмірі 5 150, 00 грн. Разом з тим, Банк повідомив позивача про заборгованість в розмірі 191, 00 грн. На звернення позивача Банк, посилаючи на п. 6.9. Договору, вказав, що за зняття готівки за рахунок власних коштів стягується 4 % від суми операції.Позивач вважає, що сума коштів 5 100, 00 грн. мала б бути списана без комісії, як така, що списана за рахунок кредитних коштів, а не власних. При цьому, позивач зняв та поклав кошти в межах одного банківського дня, тому вказаний пункт Договору також не міг бути застосований в даному випадку. З врахуванням наведеного, п. 6.9., 7.6. Договору порушують п. 8 ст. 18, пп. 1 п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, вказує, що таке відношення Банку до позивача як споживача завдало останньому моральної шкоди та страждань. З врахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник в своєму відзиві заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що до Банку надійшов запит на списання з карткового рахунку позивача грошових коштів у розмірі 1 000,00 грн., 1 000,00 грн., 1 000,00 грн., 1 000,00 грн., 1 000,00 грн., 100,00 грн. 15.11.2017 після проведення операцій по списанню грошових коштів позивачем проведено операцію поповнення рахунку. Грошові кошти у сумі 5 150,00 грн. зараховані на рахунок 15.11.2017.Разом з тим, на момент проведення операції зняття готівки в банкоматі на картковому рахунку позивача були власні кошти. Згідно з Тарифами ПАТ «Альфа- Банк» плата за зняття готівки за рахунок власних коштів становить 4% min. 20 грн. від суми операції. Відтак, списання плати за зняття готівки з карткового рахунку позивача здійснено коректно. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача також вважає необґрунтованими, оскільки до матеріалів справи позивачем не надано доказів, які б свідчили про підтвердження факту заподіяння останньому моральних страждань, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана. 02.04.2018 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 07.06.2018 по справі відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 28.08.2018 від відповідача надійшов відзив. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши письмові пояснення представника відповідача, матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 20.11.2015 між сторонами укладено кредитний договір № 630331618 з ПАТ «Альфа Банк» (далі по тексту - Договір), про надання відновлювальної кредитної лінії в сумі 5000 грн. на безстроковий термін з подальшим збільшенням кредитного ліміту до 17 600, 00 грн. При цьому, позивачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та оформлено карту. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В свою чергу, положеннями ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ч. 11 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Невід`ємною частиною Договору є «Публічна пропозиція ПАТ «Альфа Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб», «Правила користування банківською платіжною карткою», «Умови Акційних програм», «Платіжні картки фізичних осіб», «Кредитні картки фізичних осіб», «Кредити фізичних осіб», «Депозитні вклади фізичних осіб», «Поточні рахунки фізичних осіб», «Послуги системи МАБ», «Повідомлення про встановлення обтяження майнових прав на грошові кошти/Вклад, що знаходяться на банківському рахунку» (далі по тексту - Договір). При цьому, згідно п. 6.9. Договору, в разі якщо Клієнтом протягом одного банківського дня здійснено операції зняття коштів в банкоматі/касі Банку та/або оплати товарів та/або послуг в торгівельній мережі за рахунок кредитних коштів, та операцій поповнення Клієнтом рахунку, в тому числі послідовності, що вказана в цьому пункті, в першу чергу по Рахунку відображаються операції з поповнення Рахунку, а в другу чергу, операції зняття коштів в банкоматі/касі Банку та/або оплати товарів та/або послуг в торгівельній мережі, внаслідок чого видаткові операції за Рахунком відображаються по Рахунку як здійснені за рахунок власних коштів Клієнта, якщо такі мали місце та підлягають оплаті Клієнтом відповідно до умов договору та Тарифів Банку. Операції зняття коштів в банкоматі/касі Банку та/або оплати товарів та/або послуг в торгівельній мережі за рахунок кредитних коштів та операції поповнення Клієнтом рахунку здійснені в вихідні/святкові дні вважаються здійсненими протягом відповідного банківського дня, що є наступним за вихідними/святковими днями, згідно з вимогами списання/зарахування коштів здійсненими банками учасниками платіжних систем. Так, Тарифами Банку передбачено, що видача готівки з рахунку через банкомат/касу будь-якого банку (в т.ч. Альфа-Банку) в Україні за рахунок кредитних коштів - не тарифікується, за рахунок власних коштів 4 % min 5 грн. Згідно п. 7.6. Договору, Клієнт доручає Банку, а Банк має право в порядку договірного списання меморіальними ордерами списувати з Рахунку/ Рахунку «Доходний сейф»/Поточного рахунку кошти в розмірі, що дорівнює або еквівалентний сумі коштів, сплачених Банком МПС по операціях по Рахунку, у т.ч. з використання Картки, здійснене не через Банк, та направляти їх на відшкодування витрат, понесених Банком на користь МПС у зв`язку із здійсненням таких операцій. Списання зазначених коштів здійснюється на виконання вимог еквайрів, виставлених до оплати через МПС, не пізніше 45 календарних днів з дати проведення операції. При цьому, позивач в судовому засіданні пояснив, що з умовами Договору ознайомлений, положення Договору було для нього чіткими та зрозумілими. Згідно Виписки по рахунку кредитної картки за період з 01.11.2017 по 12.11.2017 на картковому рахунку позивача обліковувались грошові кошти: ліміт кредиту (доступний) в сумі 15 714, 90 грн., всього надходжень 2 062, 00 грн., власні кошти - 4, 10 грн., доступні кошти на кінець періоду 17 804, 10 грн. З Виписки по рахунку кредитної картки за період з 01.11.2017 по 06.12.2017 вбачається, що позивачем 13.11.2017 було знято грошові кошти на загальну суму 5 100, 00 грн. п`ятьма транзакціями по 1000, 00 грн. та однією транзакцією на суму 100, 00 грн. 15.11.2017 Банком списано з рахунку позивача додаткову плату за зняття готівки в АІМ на загальну суму 220, 00 грн. (по 40, 00 грн. за кожну 1000, 00 грн. та 20,00 грн. за 100 грн.). 14.11.2017 позивачем поповнено картковий рахунок на суму 5150, 00 грн., дата проведення операції - 15.11.2017. При цьому, з рахунку позивача Банком списано 5, 81 грн. за розрахунково-касове обслуговування основної картки від суми заборгованості та 19, 83 грн. - відсотки за користування кредитом (готівкові операції). Так, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що грошові кошти в сумі 5 100, 00 грн. мали б бути списані без комісії, як такі, що списані за рахунок кредитних коштів, а не власних. При цьому, позивач зняв та поклав кошти в межах одного банківського дня, тому вказані пункти 6.9., 7.6. Договору також не могли бути застосовані Банком в даному випадку, а відтак вказані положення Договору порушують п. 8 ст. 18, пп. 1 п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг». Згідно положень ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції ; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 вказаного Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. З врахуванням наведеного, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, позивачем не доведено тієї обставини, що відповідачем включено до Договору нечіткі або двозначні положення, а також того, що відповідачем провадиться нечесна підприємницька практика, що в подальшому призвело до списання на користь Банку 220, 00 грн. в яксті додаткової плати за зняття готівки в банкоматах АТМ та 5, 81 грн. в якості плати за розрахунково-касове обслуговування картки. При цьому, Договір, укладений між сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Відтак підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів, які були списані Банком в якості сплати за надання банківських послуг відсутні, а отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я ; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що в судовому засіданні не підтвердився факт порушення відповідачем прав позивача, суд також не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача і моральної шкоди. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed