Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2004 року. Шлюб був зареєстрований 23 вересня 2004 року виконкомом Миколаївської міської Ради Донецької області за актовим записом № 72. Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Однак подальше сімейне життя з відповідачкою не склалося через суттєві взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, між ними зникли почуття, відвертість і щирість у відношеннях. Натомість в останній час спільного життя з'явилися сварки і скандали за будь - яким приводом, насамперед через байдуже ставлення відповідачки до нього та її небажання знаходити порозуміння у спільному подоланні і вирішенні проблем. Крім того, він зустрів і покохав іншу жінку, з якою має бажання узаконити їх стосунки. Таким чином, шлюбні стосунки вони не підтримують, проживають окремо майже півроку, спільне господарство ними не ведеться. І в теперішній час кожний з них живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. Тобто їх сім'я фактично вже розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення вважає недоцільним, так як відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу дитини буде проживати разом з матір'ю, спору щодо цього не існує. Він в свою чергу буде надавати матеріальну допомогу на утримання їх дитини (аліменти) у добровільному порядку. Спору між ними про поділ спільного, сумісно нажитого під час шлюбу майна, на даний час не існує. Просить суд розірвати шлюб між ним, [PERSON] і [PERSON], який був зареєстрований 23 вересня 2004 року Виконкомом Миколаївської міської Ради Донецької області за актовим записом № 72. [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі на задоволенні позовних вимог наполягав. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала до суду Заяву в якій просила розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23 вересня 2004 року, який було зареєстровано Виконкомом Миколаївської міської Ради Донецької області, актовий запис № 72 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] (а.с.4). Однак подальше сімейне життя з відповідачкою не склалося через суттєві взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, між ними зникли почуття, відвертість і щирість у відношеннях. Натомість в останній час спільного життя з'явилися сварки і скандали за будь - яким приводом, насамперед через байдуже ставлення відповідачки до позивача та її небажання знаходити порозуміння у спільному подоланні і вирішенні проблем. Крім того, позивач зустрів і покохав іншу жінку, з якою має бажання узаконити їх стосунки. Таким чином, шлюбні стосунки вони не підтримують, проживають окремо майже півроку, спільне господарство ними не ведеться. І в теперішній час кожний з них живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. Тобто їх сім'я фактично вже розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення вважає недоцільним, так як відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати разом з матір'ю, спору щодо цього не існує. [PERSON], в свою чергу, буде надавати матеріальну допомогу на утримання їх дитини (аліменти) у добровільному порядку. Спору між ними про поділ спільного, сумісно нажитого під час шлюбу майна, на даний час не існує. Судом було надано сторонам строк для примирення, 6 (шість) місяців, протягом якого вони намагалися поновити сімейні відносини та зберегти сім'ю, але примирення не відбулося. 20 січня 2015 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання позовних вимог в повному обсязі. Не заперечувала проти їх задоволення (а.с.21). В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved