Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про усунення перешкод у вихованні дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідач, після розірвання між ними шлюбу, почала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, у зв'язку з чим, Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №519 від 15 жовтня 2013 року, останню зобов'язано не чинити перешкод у спілкуванні батька з сином та визначено позивачу спосіб участі у його вихованні. У зв'язку з невиконанням відповідачем вказаного розпорядження, позивач просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача не чинити перешкод у вихованні дитини. Ухвалою суду від 23.12.2013 року відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації. В судовому засіданні представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вона просить суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у вихованні та побаченні з дитиною його батьку [PERSON] та зобов'язати [PERSON] дотримуватись визначеного Розпорядженням графіку спілкування, зокрема, без присутності матері: щотижня з 19.00 години п'ятниці до 21.00 години суботи; щопонеділка та щосереди з 18.00 години до 21.00 години; офіційні державні свята України - порівну між батьками та за попередньою домовленістю. Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Дослідивши подану представником позивача заяву про уточнення позовних вимог та враховуючи те, що дана заява подана до початку розгляду справи по суті та у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням викладених у заяві уточнень позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, при цьому пояснивши, що на час розгляду справи перешкоди у вихованні та побаченнях з дитиною відповідачем не чиняться, а рішення суду з встановленим графіком побачень унеможливить порушення прав позивача у майбутньому. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, пославшись на їх безпідставність та недоведеність, вказавши, що на даний час перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини відповідачем не чиняться, а відтак відсутнє порушене право позивача задля звернення до суду з зазначеним позовом. Вислухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2009 року по 23.12.2011 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про його народження [NUMBER], який проживає разом із відповідачем. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач почала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, що підтверджується матеріалами справи, зокрема заявою, поясненнями позивача, наданих ним правоохоронним органам 17.08.2013 року та висновком дільничного інспектора Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 28.09.2013 року. У зв'язку з виявленими порушеннями, Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №519 від 15.10.2013 року відповідача зобов'язано не перешкоджати батькові брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини. Крім того, даним Розпорядженням визначено способи його участі у вихованні дитини та встановлено наступний час спілкування з дитиною, без присутності матері, зокрема: щотижня з 19.00 години п'ятниці до 21.00 години суботи; щопонеділка та щосереди з 18.00 години до 21.00 години; офіційні державні свята України - порівну між батьками та за попередньою домовленістю. У відбувшихся судових засіданнях встановлено, що на час розгляду даної справи, порушення відповідачем визначеного Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №519 від 15.10.2013 року способу участі позивача у вихованні дитини відсутні, що і не заперечувалось представником позивача під час розгляду справи та підтверджується наявними у ній розписками про перебування дитини з позивачем у них визначені часи. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. А статтею 14 цього кодексу передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Тобто, законодавство пов'язує право звернення за судовим захистом з суб'єктивною думкою фізичної особи щодо порушення чи оспорювання її інтересів; об'єктивна наявність чи відсутність таких порушень встановлюється під час розгляду справи. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, до суду вправі звертатися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, за змістом вказаної статті, а також інших норм, які гарантують право на звернення до суду (Конституція України, ЦК України та інші нормативно-правові акти) повинні існувати порушення права чи законного інтересу або спір щодо них на момент звернення до суду. Відтак, звертаючись до суду з вимогою про усунення перешкод у вихованні дитини та зобов'язання дотримуватись графіку спілкування, позивачем не доведено яким чином порушується його право чи не визнається іншою особою до якої пред'явлено позов у розумінні ст. 15 ЦК України, та відсутні докази наявності таких порушень після встановленого Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №519 від 15.10.2013 року способу його участі у вихованні дитини. Суд не бере до уваги підготовлений та наданий Службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації висновок про встановлення годин спілкування батька - [PERSON] із сином [PERSON], [INFO], оскільки у ньому відсутні посилання на порушення відповідачем прав позивача на спілкування та виховання дитини після прийняття зазначеного Розпорядження, а отже він не є доказом у розумінні ст. 57 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене вище та недоведеність позивачем чим саме порушено його право та взагалі будь-яких перешкод у його спілкування та вихованні дитини на час розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

Outcome: dismissed