Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладених між сторонами в усній формі договорів позики, відповідач зобов`язався повернути позивачу надані у позику грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США та 27 000 доларів США до 29 жовтня 2015 року. На підтвердження укладення договорів позики та їх умов, позичальником, відповідачем у справі, видано позивачу розписки, у яких зафіксовані умови позики та посвідчено факт отримання ним визначених грошових сум. Однак, у встановлені договором строки, відповідач не повернув суми позик, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 67 000 доларів США (40 000 доларів США + 27 000 доларів США), яку позивач і просить стягнути з відповідача в перерахунку в національну грошову одиницю України за курсом Національного банку України на день звернення з даним позовом до суду у розмірі 1 615 973 грн. Ухвалою суду від 29 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09 липня 2020 року дану справу призначено до розгляду по суті, закривши підготовче засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому, відповідачем та його представником неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому в жодне з судових засідань він не з`являвся, тому суд розцінює дії відповідача та його представника стосовно направлення клопотань про відкладення розгляду справи, як зловживання процесуальними правами, а відтак відмовляє у задоволенні даного клопотання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи саме таким чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено в усній формі договір позики, згідно умов якого позивачем було надано відповідачу позику в сумі 40 000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 29 жовтня 2015 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальник видав позикодавцю розписку від 29 квітня 2014 року. Крім того, 29 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено в усній формі договір позики, згідно умов якого позивачем було надано відповідачу позику в сумі 27 000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 29 жовтня 2015 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальник видав позикодавцю розписку від 29 жовтня 2014 року. Також 12 січня 2017 року відповідачем було надано позивачу розписку, у якій [PERSON] визнає заборгованість в загальному розмірі 67 000 доларів США та зобов`язався повернути вказану суму коштів до 15 лютого 2017 року. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А частиною 2 ст. 1047 цього Кодексу передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначено грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач умов договорів позик у визначені у них строки не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 67 000 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних щодо стягнення заборгованості за невиконання договорів позики у розмірі 67 000 доларів США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України за курсом Національного банку України станом на день звернення до суду (11 січня 2020 року) становить 1 615 973 грн. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з викладеним суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики у розмірі 1 615 973 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 10 510 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved