Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про втрату права користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. У позовній заяві зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] з 2016 року. Відповідачі являються членами сімї попереднього власника квартири [PERSON] Позивач подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача 1 подав заяву, в якій вказав, що його довіритель визнає позовні вимоги та просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач 2 в судове засідання не з'явилася, про дату та час повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] згідно договору дарування № 2150 від 11.10.2016 року (а.с.5). Згідно довідки про склад сімї, копія якої долучена до матеріалів справи відповідачі, [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO] зареєстровані у [ADDRESS]. (а.с.8). Позивач зазначив, що з моменту укладання договору дарування у жовтні 2016 року відповідачів не бачив, так як вони є членами сімї попереднього власника квартири. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК). Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З огляду на те що вказаний закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.03.2016 року по справі №825/1335/13-а. Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.405 ЦК України,

Outcome: approved