Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на житло, розташоване по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями по вищевказаній адресі. Відповідач зареєстрована за цією ж адресою, однак по місцю реєстрації з 22.07.2016 року не проживає, комунальні послуги не сплачує, а тому вважає, що відповідач втратила право на користування житлом. В судовому засіданні позивач [PERSON] вказав, що позов підтримує просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення в газеті «Галичина». Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомила, а позивачкою подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], жителі с. Підвербці Тлумацького району Івано-Франківської області, які проживають по сусідству з позивачем, ствердили, що відповідач у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з 22.07.2016 року не проживає, витрат по утриманню житлового будинку не несе, речей повсякденного вжитку, які б належали їй, в будинку позивача немає. Вислухавши думку позивача, опитавши свідків, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.2004 року та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.01.2005 року [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] (а.с. 3, 4). Згідно довідки Підвербцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 607 від 09.11.2017 року встановлено, що по [ADDRESS] зареєстрований наступний склад сім'ї: [PERSON] (позивач/власник), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (відповідач/невістка) (а.с. 5). Також відповідно до довідкок Підвербцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 259/02-24 від 06.12.2017 року та № 11 від 11.01.2018 року [PERSON] з 22.07.2016 року значиться зареєстрованою [ADDRESS], однак з часу реєстрації там не проживала та не проживає (а.с. 15, 42). Отже, відповідач зареєстрована у вказаному домоволодінні, однак, як стверджують позивач та свідки, фактично з моменту реєстрації з 22.07.2016 року в будинку належному позивачу не проживає, участі у його утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б їй належали, в будинку не має. Дані обставини також підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, виданого Підвербцівською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області від 09.11.2017 року, в якому вказано, що [PERSON] (відповідач) зареєстрована [ADDRESS], однак з 22.07.2016 року в ньому фактично не проживає та не проживала (а.с. 6). У відповідності до ст. 317 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідач з 22.07.2016 року у домоволодінні, належному позивачу, не проживає, тобто відсутня більше року за місцем реєстрації без поважних причин, не подала суду доказів на спростування позовних вимог позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратила право на проживання та користування домоволодінням позивача, розташованим за адресою: [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,0 грн. (квитанція № 14 від 13.11.2017 року, а.с. 1). На підставі ст. ст. 71, 72, 107, 163 ЖК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved