Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 липня 2013 року між сторонами укладено договір банківського вкладу №2630/65/124656 «Ваш святковий», термін дії якого закінчився 12 червня 2014 року. По закінченні терміну дії договору позивач звернувся у відділення банку про повернення вкладу та нарахованих відсотків, однак отримав відмову в одержанні коштів у зв'язку з їх відсутністю. За вказаних обставин [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь депозитний вклад в сумі 3000 дол. США та нараховані на суму вкладу відсотки, також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1000 дол. та судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просить винести рішення, яким стягнути з ПАТ «Міський комерційний банк» депозитний вклад в сумі 3000 дол. США, нараховані відсотки в розмірі 288 дол. США та 1000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача ПАТ «Міський комерційний банк» в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступне. 12 липня 2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» (Банк) та [PERSON] (Вкладник) укладено договір строкового банківського вкладу №2630/65/124656 «ВАШ СВЯТКОВИЙ», згідно умов якого позивач передав Банку 3000 дол. США з виплатою 9,6 % річних. Згідно п.1.2. ст.1 частини №1 Договору, строк депозиту складає 335 календарних днів. В силу підпункту 4.3.2. п.4.3. ст.4 частини №2 Договору Банк зобов'язується на вимогу Вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму Вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим Договором. Про залучення коштів позивача на депозит в банку відповідача свідчить і квитанція №6615 від 12 липня 2013 року, згідно якої ПАТ «Міський комерційний банк» отримав від [PERSON] 3000 дол. США (еквівалент у гривнях - 23979 грн.), згідно угоди №2630/65/124656 ві2 12 липня 2013 року. 16 червня 2014 року [PERSON] звернувся до начальника відділення №65 ПАТ «Міський комерційний банк» із заявою, в якій просить повернути його вклад та виплатити нараховані на суму вкладу відсотки відповідно до п.4.3.2 ст.4 частини 2 Договору №2630/65/124656 від 12 липня 2013 року строкового банківського вкладу «ВАШ СВЯТКОВИЙ», термін дії якого закінчився 12 червня 2014 року. Згідно відповіді ПАТ «Міський комерційний банк» №12.3/4172 від 10 липня 2014 року, по закінченню строку дії депозиту [PERSON] за договором №2630/65/124656 від 12 липня 2013 року, вклад був перерахований на рахунок обліку вкладів на вимогу [NUMBER]. Кошти з даного рахунку [PERSON] має можливість знімати у відділенні, в якому обслуговується. Готівкова іноземна валюта видається клієнтам в залежності від наявності в касі банку. ПАТ «Міський комерційний банк» робить все можливе для виконання своїх зобов'язань за депозитними договорами, але ситуація ускладнюється тим, що на даний момент існують певні проблеми з підкріпленням кас відділень готівкою та нестабільною політичною ситуацією в країні, що викликає панічні настрої населення щодо знаходження своїх коштів в банківських установах. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором ч.1 ст.1058 ЦК України). В силу ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Зі змісту ч.1 ст.1060 ЦК України вбачається, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Судом встановлено, що позивач після закінчення строку дії договору банківського вкладу №2630/65/124656 від 12 липня 2013 року, у відповідності до умов укладеного ним договору 16 червня 2014 року звернувся до відповідача із заявою про повернення банківського вкладу та нарахованих за ним відсотків. Згідно п.4.3.2. Банк зобов'язаний на вимогу Вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму Вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим Договором. У зв'язку з цим та у відповідності до договору банківського вкладу №2630/65/124656 від 12 липня 2013 року ПАТ «Міський комерційний банк» був зобов'язаний повернути позивачу суму депозиту, а саме 3000 дол. США та 288 дол. США нарахованих відсотків що відповідачем не зроблено. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. 28 жовтня 2014 року Національним Банком України встановлений такий офіційний курс гривні до долара США: 100 доларів США - 1295,0945 грн. За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми депозиту та нарахованих відсотків підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені і такі, що відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки на момент розгляду справи відповідач своїх зобов'язань за договором банківського вкладу на вимогу №2630/65/124656 від 12 липня 2013 року не виконав, а тому порушені права вкладника підлягають захисту в судовому порядку шляхом стягнення з ПАТ «Міський комерційний банк» в користь позивача суми депозиту з нарахованими відсотками в розмірі 3288 дол. США, що в еквіваленті становить 42582,70 грн. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. Зазначена стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, лише у випадку, коли це встановлено законом або договором. Тому, якщо сторони при укладенні договору передбачили таку відповідальність за порушення зобов'язань, то вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню з урахуванням положень, встановлених ст.23 ЦК України та роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Якщо ж умовами договору не визначено моральну (немайнову) шкоду, як один із видів відповідальності, вона підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. При цьому ст.611 ЦК України не слід розуміти так, що вона відсилає до ст.16 цього Кодексу, яка серед способів захисту права називає відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки спеціальна норма (п.4 ч.1 ст.611 ЦК України) не може відсилати до загальної норми (п.9 ч.1 ст. 16 ЦК України). Не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання, й положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності. Тому у випадку невиконання зобов'язань, в тому числі неповернення банківського вкладу, положення ст.1167 ЦК України (підстави відповідальності за завдану моральну шкоду), не застосовуються. Водночас, суд не виключає стягнення моральної шкоди, заподіяної в результаті доведених неправомірних дій працівників банку, у випадках виникнення деліктних правовідносин. Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Однак позивач не навів належного обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не зазначив докази, що підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказав з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди з вини працівників банку в судовому засіданні не підтвердився, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Судовий збір в розмірі 425,82 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Заявлене відповідачем клопотання про направлення цивільної справи №607/13236/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Міський комерційний банк» про повернення строкового банківського вкладу та нарахованих відсотків за підсудністю до Солом'янського районного суду м.Києва, суд вважає безпідставним, виходячи з таких міркувань. Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Глава І розділу ІІІ ЦПК України визначає правила підсудності справ, що підлягають розглядові в порядку цивільного судочинства. За загальним правилом територіальної підсудності, встановленим ч.2 ст.109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням. Разом з тим, статтею 110 ЦПК України передбачені правила альтернативної підсудності, зокрема згідно частини п'ятої цієї статті позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. У відповідності до роз'яснень, викладених в абз.2 п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року, якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду. Встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виконання ПАТ «Міський комерційний банк» зобов'язань за договором банківського вкладу «ВАШ СВЯТКОВИЙ» №2630/65/124656 від 12 липня 2013 року. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 року (зі змінами) «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Згідно з п.13 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Згідно з п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування. Таким чином, позивач, застосовуючи правила альтернативної підсудності, правомірно звернувся з позовною заявою до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться його місце проживання. На підставі викладеного,

Outcome: partial