Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , треті особи Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, Перша дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Самуілович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Казак Ірина Юріївна та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислав Олександрович, про визнання правочинів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування та витребування спадкового майна. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1998 року батькові позивача [PERSON] , його матері [PERSON] , його рідній сестрі [PERSON] та його племінниці [PERSON] , належала квартира [ADDRESS] , кожному з них належало по 1/4 частині у праві власності на зазначену квартиру. Усі співвласники квартири були зареєстровані та постійно проживали у зазначеній квартирі, кожен до дня своєї смерті. Також рідній сестрі позивача [PERSON] - [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.1999 року, належала 1/2 частина, як частка у спільному сумісному майні подружжя, квартири [ADDRESS] , яка була набута нею під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який проживав та був зареєстрований у зазначеній квартирі, до часу її відчуження. Матері відповідача [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.1999 року належана квартира [ADDRESS] . Вказану квартиру [PERSON] заповідала своїй онуці [PERSON] , яка була донькою її сина [PERSON] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка 17.02.2014 року залишила заповіт на ім`я позивача на усе своє майно. Її чоловік (батько позивача) [PERSON] , та її донька (рідна сестра позивача) [PERSON] , відмовилися від своїх часток у спадщині на користь позивача. Таким чином після смерті матері позивач успадкував належну його матері ј частину квартири [ADDRESS] ). [INFO] [PERSON] померла та залишила заповіт на належну їй вищезазначену квартиру [ADDRESS] на свою онуку (племінницю позивача) [PERSON] , яка прийняла заповідане майно спадщину в установленому законом порядку, шляхом подання заяви про прийняття спадщин за заповітом до нотаріальної контори. [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON] , яка залишила заповіт на ім`я позивача, однак йому про це відомо не було і тому у встановлений законом 6-місячний строк він не звертався із заявою про прийняття спадщини після своєї сестри. Крім цього, спадщину після [PERSON] фактично прийняли її батько [PERSON] та донька [PERSON] , адже на час відкриття спадщини вони разом проживали та були зареєстровані у зазначеній квартирі. [INFO] трагічно загинула племінниця позивача [PERSON] . Після неї спадщину в порядку ч.3,5 ст. 1268 ЦК України прийняв тільки її дідусь (батько її матері [PERSON] та позивача) [PERSON] , оскільки вони разом були зареєстровані та проживали у квартирі [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який 17.02.2014 року залишив на ім`я позивача заповіт на усе своє майно. Протягом шести місяців після його смерті позивач [PERSON] звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Жодна інша особа із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталася. Після смерті батька позивача [PERSON] відкрилася спадщина на наступне спадкове майно, а саме: - на 3/4 частини квартири [ADDRESS] : 1/4 частина зазначеної квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1998 року; 1/8 частину зазначеної квартири [PERSON] фактично прийняв у спадок після своєї доньки [PERSON] , померлої [INFO] ; 3/8 частини зазначеної квартири [PERSON] фактично прийняв у спадок після своєї онуки, [PERSON] , померлої [INFO] , якій 1/4 частина зазначеної квартири належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1998 року та 1/8 частину зазначеної квартири вона фактично прийняла у спадок після своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] ; - на квартиру [ADDRESS] , що раніше на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.1999 року належала [PERSON] , яка померла [INFO] , після якої її онука [PERSON] спадщину прийняла, але свідоцтва про право на спадщину не отримувала та померла [INFO] , після якої спадщину фактично прийняв її дідусь - батько позивача [PERSON] ; - 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що раніше належала за договором купівлі-продажу від 26.10.1999 року, як частка у спільному сумісному майні подружжя з відповідачем [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , після якої спадщину фактично прийняли кожен по 1/4 частині квартири: її донька [PERSON] , яка померла [INFO] , та її батько [PERSON] , який помер [INFO] , та який фактично прийняв 1/4 частину зазначеної квартири після смерті онуки [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином, після смерті онуки [PERSON] , у порядку ч.3,5 ст.1268 ЦК України [PERSON] фактично належало право на 1/4 частину зазначеної квартири. Усе своє майно, і як наслідок фактично успадковане майно після доньки [PERSON] , яка померла [INFO] , та онуки [PERSON] , яка померла [INFO] , батько позивача [PERSON] заповідав своєму сину - позивачу [PERSON] , про що склав заповіт від 17.02.2014 року. Після смерті батька позивач [PERSON] звернувся до Четвертої дніпровської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак з`ясувалося, що відповідач [PERSON] незаконно отримав свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , що раніше належала померлій [INFO] [PERSON] , та яку успадкувала її онука [PERSON] , але свідоцтва про право на спадщину на успадковану неї квартиру не отримувала. Вказану квартиру успадкував після смерті онуки її дідусь [PERSON] в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки вони були зареєстровані та проживали разом в одній квартирі. Також у нотаріуса було з`ясовано, що [PERSON] здійснив відчуження усієї квартири [ADDRESS] - 1/2 частина якої, як дружині, належала рідній сестрі позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , та після якої спадщину прийняв її батько [PERSON] , який помер [INFO] , та після якого позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, як за законом так і за заповітом. Відповідно до інформаційних довідок щодо реєстрації прав на спірне нерухоме майно вбачається, що: - квартира [ADDRESS] була двічі відчужена: на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю., серія та номер: 284, [PERSON] продав зазначену квартиру [PERSON] . Згодом на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О., серія та номер: 1824, [PERSON] продав зазначену квартиру [PERSON] ; - квартира [ADDRESS] була відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О., серія та номер: 2106, власником якої наданий час є [PERSON] . Враховуючи вказані обставини, на думку позивача, [PERSON] вважається таким, що спадщину не прийняв ані після його дружини (рідної сестри позивача) [PERSON] , яка померла [INFO] , ані після його доньки (племінниці позивача) [PERSON] , яка померла [INFO] . Незважаючи на це, [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину, шляхом надання нотаріусу [PERSON] сфальшованої довідки про спільну реєстрацію разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини. Таким чином, отримавши свідоцтво про правло на спадщину після смерті доньки, [PERSON] здійснив відчуження належного його дружині та доньці майна, яке успадкував батько позивача [PERSON] та яке тепер перейшло у порядку спадкування позивачу. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд: - визнати за ним право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом від 17.02.2014 року після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , якому: 1/4 частина якої належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1998 року; 1/8 частину зазначеної квартири фактично прийняв у спадок після смерті своєї доньки [PERSON] , померлої [INFO] ; 3/8 частини зазначеної квартири фактично прийняв у спадок після смерті своєї онуки [PERSON] , померлої [INFO] , якій ј частина квартири належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1998 року та 1/8 частину зазначеної квартири вона фактично прийняла у спадок після своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.03.2017 року на квартиру [ADDRESS] , видане [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та посвідчене 30.03.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним Михайлом Самуіловичем; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 01.04.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак Іриною Юріївною, зареєстровано в реєстрі за №284; - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом від 17.02.2014 року після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , який вказану квартиру фактично прийняв у спадок після смерті своєї онуки [PERSON] , померлої [INFO] , яка дану квартиру прийняла у спадок у порядку спадкування за заповітом від 29.10.2012 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.1999 року; - витребувати від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) квартиру [ADDRESS] ; - скасувати запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 12.10.2016 року, у частині відчуження 1/2 частини зазначеної квартири на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростиславом Олександровичем, зареєстровано в реєстрі за №2106; - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності у порядку спадкування за заповітом від 17.02.2014 року після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що у спільному майні подружжя разом із чоловіком [PERSON] належала його доньці [PERSON] , яка померла [INFO] ; - витребувати від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - скасувати запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідачем [PERSON] було надано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін М.С., [PERSON] та [PERSON] , про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, яка ухвалою суду від 10.06.2020 року залишена без розгляду на підставі п.3 ч. 1 ст.257 ЦПК України. Також відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї доньки [PERSON] , яка померла [INFO] , та фактично прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки вони з донькою на день її смерті проживали разом. За життя його доньці [PERSON] належало наступне майно: - 3/8 частини квартири [ADDRESS] , з яких: - 1/4 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 лютого 1998 року Виконкомом міської ради народних депутатів відповідно до розпорядженням від 05.08.1998 року №4/546-98, зареєстрованого в КП ДМБТІ за №402п-99-41, та 1/8 частина була прийнята [PERSON] у спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки [PERSON] була зареєстрована за однією адресою з матір`ю у вказаній квартирі; - квартира [ADDRESS] , яка була прийнята [PERSON] у спадщину за заповітом після смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . 30 березня 2017 року відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С., зареєстроване у реєстрі за №202, спадкова справа № 1/2017. У подальшому вказана квартира була ним продана [PERSON] за договором купівлі-продажу від 01.04.2017 року. На теперішній час вона належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2017 року. Оскільки [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої доньки [PERSON] , то вказана квартира відповідно до ст.1220 ЦК України належала йому з дня відкриття спадщини. Відповідач зазначив, що на його думку, він законно отримав свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , та мав повне право володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Також [PERSON] зазначив, що його дружина [PERSON] все своє життя була зареєстрована у квартирі своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Однак, фактично їх сім`я одразу після реєстрації шлюбу мешкала в квартирі [ADDRESS] , яка належала відповідачу та його матері. [PERSON] після народження зареєстрована за місцем реєстрації матері, проте із дня народження мешкала у квартирі [ADDRESS] . У 1999 році квартира [ADDRESS] була продана та за кошти з продажу вказаної квартири було придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було оформлено на відповідача [PERSON] , Також була придбана квартира [ADDRESS] , право власності на яку було оформлено на його матір [PERSON] . З 1999 року відповідач [PERSON] , його дружина [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] мешкали у квартирі [ADDRESS] . Таким чином, квартира [ADDRESS] , хоч і була придбана відповідачем у шлюбі із [PERSON] , проте не була спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана за кошти, що належали [PERSON] особисто, які були отримані від продажу іншого належного йому майна - частини квартири [ADDRESS] , отриманої у власність шляхом приватизації. Влітку 2015 року після сімейного конфлікту [PERSON] переїхала мешкати у квартиру своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , де вона була завжди зареєстрована, та в даній квартирі їй на праві власності належала 1/4 частина. Їх донька [PERSON] залишилась мешкати разом зі своїм батьком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] ніколи не ставила питання про поділ квартири [ADDRESS] та визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаної квартири. Посилаючись на вказані обставини, відповідач [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, яким повністю заперечувала проти позовних вимог та зазначила, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О. 12.10.2016 року за реєстровим №2106, укладений відповідно до норм чинного законодавства та відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного та зареєстрованого Товарною біржею «Очаг» від 26.10.1999 року за №2-422, зареєстрованого та записаного у реєстрову книгу №206п за реєстровим №45-88 від 16.11.1999 року, титульним власником квартири [ADDRESS] був відповідач [PERSON] . На думку представника відповідача [PERSON] , посилання позивача на те, що його сестрі [PERSON] , на праві власності належала 1/2 частина квартири [ADDRESS] , є хибними, оскільки за життя [PERSON] зазначена квартира не була поділена, а тому частки подружжя не виділялися та не розподілялися. Відтак, під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] були дотримані усі процедури посвідчення вказаного правочину щодо відчуження спірного нерухомого майна, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О.. У судовому засіданні 16.05.2019 року позивач [PERSON] , який був допитаний як свідок, суду пояснив, що 26.10.1999 року його рідною сестрою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] . Батьки позивача надали його сестрі [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000,00 гривень для покупки вказаної квартири та на підтвердження своїх слів надав до суду оригінал ощадної книжки своєї матері [PERSON] , згідно із записом у якій від 25.10.1999 року було знято 5000 гривень. Із 2014 року його сестра переїхала постійно проживати до своїх батьків а згодом переїхала і племінниця, яка з 2015 року постійно проживала у квартирі [ADDRESS] , що по 1/4 частині належала їм на підставі приватизації. Усі співвласники квартири (батьки, сестра та племінниця) були зареєстровані та проживали у зазначеній квартирі, кожен до дня своєї смерті. Племінниця інколи відвідувала свого батька [PERSON] , який зловживав спиртними напоями та постійно проживав у квартирі [ADDRESS] . Сестра позивача [PERSON] померла [INFO] , та після її смерті донька [PERSON] залишилася проживати разом із дідусем [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , який утримував її, турбувався, купував речі та продукти харчування, [PERSON] займала окрему кімнату, де були усі її речі. Коли племінниця загинула, то позивач, аби не травмувати свого престарілого батька, спрямував слідчо-оперативну групу до квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на це, похованням [PERSON] займався позивач та його батько, прощання відбувалося біля будинку [ADDRESS] , де була вона зареєстрована та постійно проживала. [PERSON] не приймав спадщину після смерті своєї доньки та протягом шести місяців не звертався до нотаріуса із заявою, а лише згодом подав підроблену довідку про спільну реєстрацію, хоча [PERSON] ніколи не була зареєстрована у квартирі по [ADDRESS] та з 2015 року постійно проживала у квартирі по [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, поросив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували, просили в позові відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у своєму відзиві. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свідок [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , суду пояснила, що була сусідкою батька позивача - [PERSON] , мала добросусідські відносини та була вхожа до його квартири. Зазначила, що донька [PERSON] - [PERSON] після конфліктів з чоловіком часто приїздила проживати до своїх батьків, з 2014 року переїхала постійно проживати та згодом захворіла і померла. У 2015 році після смерті матері до свого дідуся переїхала проживати онука [PERSON] . Свідок часто по-сусідськи приходила у гості до [PERSON] та неодноразово бачила [PERSON] , стверджує, що вона постійно мешкала зі своїм дідусем у квартирі [ADDRESS] , в якій мала свою кімнату, де зберігалися її речі, ноутбук, що свідчило про її постійне проживання. Коли через кілька днів [PERSON] не повернулася додому її дідусь почав підіймати тривогу та [PERSON] почав займатися пошуками своєї племінниці [PERSON] . Похованням [PERSON] займався її дядько [PERSON] та, як і її матір [PERSON] , проводжали з квартири [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що з 2000 року добре знає сім`ю [PERSON] , бо проживає у сусідньому будинку та часто здійснювала до них дружні візити. Повідомила, що [PERSON] із 2014 року по день своєї смерті постійно проживала зі своїми батьками у квартирі [ADDRESS] , після її смерті донька [PERSON] почала проживати зі своїм дідусем [PERSON] . Коли [PERSON] раптово зникла, свідок допомагала [PERSON] з пошуками, батько [PERSON] - [PERSON] не приймав участі у пошуках своєї доньки. Також свідок [PERSON] разом з [PERSON] була присутня на впізнанні трупу [PERSON] та допомагала [PERSON] з організацією поховання. Ховали [PERSON] , як і її матір, із квартири [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , який усе своє життя проживає у квартирі [ADDRESS] , є сусідом [PERSON] та знає [PERSON] із самого її народження. Пояснив суду, що у 2014 році [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] повернулася проживати до своїх батьків у квартиру [ADDRESS] та до своєї смерті проживали за вказаною адресою. За увесь час кілька разів приходив до [PERSON] та його батька у гості та завжди бачив [PERSON] у домашніх речах, тому і складалося враження, що [PERSON] там постійно проживає. Також, був присутнім коло під`їзду коли ховали [PERSON] , знає, що похованням займався [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка проживає у квартирі [ADDRESS] , була сусідкою батька позивача [PERSON] , а також працювала разом з ним та мала дружні стосунки. Сестра позивача [PERSON] - [PERSON] та його племінниця [PERSON] із 2014 року проживали у квартирі [ADDRESS] , саме із вказаної адреси здійснювалось їх поховання. Організацією похорон [PERSON] та [PERSON] займався [PERSON] . Свідок [PERSON] , який у період з 2013 року по 2016 рік проживав у квартирі [ADDRESS] , повідомив суду, що у 2013 році спілкувався зі своєю сусідкою [PERSON] з приводу ліфту, яка повідомила йому, що мешкає разом з батьком на четвертому поверсі у квартирі [ADDRESS] , та не користується ліфтом. За весь час проживання за вказаною адресою [PERSON] бачив близько п`яти разів. Свідок [PERSON] пояснив суду, що з 1982 року проживає у будинку [ADDRESS] та знав сім`ю [PERSON] . У квартирі відповідача [PERSON] ніколи не був, його дружина [PERSON] увесь час до своєї смерті проживала з ним. Після смерті [PERSON] дочка [PERSON] продовжила проживати разом зі своїм батьком [PERSON] . Останній раз бачив [PERSON] за тиждень до її смерті. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, та свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та кримінальної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 05.02.1998 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] належала квартира [ADDRESS] ) (т.2, а.с.178). Кожному із співвласників належало по 1/4 частини у праві власності на вищезазначену квартиру. Усі вони були зареєстровані та проживали у зазначеній квартирі кожен до дня своєї смерті, що підтверджується довідками, виданими головою правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку [PERSON] (т.1, а.с.24-26). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка 17.02.2014 року залишила на ім`я [PERSON] заповіт на усе своє майно (т.2, а.с.9). Батько позивача [PERSON] та рідна сестра позивача [PERSON] відмовилися від своїх часток у спадщині на користь позивача. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи №867/2014, яка на ухвалу суду була надана Четвертою дніпровської нотаріальною конторою (т.2, а.с. 2-79). Таким чином, після смерті [PERSON] її син [PERSON] успадкував належну їй 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.1999 року, у період шлюбу, придбано квартиру [ADDRESS] . Правовстановлюючі документи на зазначену квартиру були оформлені на ім`я [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про шлюб (т.2, а.с.99), копією договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного та зареєстрованого Товарною біржею «Очаг» від 26.10.1999 року за №2-422, зареєстрованого та записаного у реєстрову книгу №206п за реєстровим №45-88 від 16.11.1999 року (т.2, а.с.109). На підставі договору купівлі-продажу від 02.11.1999 року [PERSON] , на праві власності належала квартира [ADDRESS] (т.2, а.с.64). На зазначену квартиру [PERSON] склала заповіт на ім`я своєї онучки [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються копіями спадкових справ: №11/2017, витребуваної судом у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіна М.С.(т.2, а.с.118-129), та №908-2015 витребуваною судом у Першій дніпровській державній нотаріальній конторі (т.2, а.с.81-97). [INFO] померла [PERSON] , яка залишила заповіт на належну їй квартиру на свою онуку [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, оскільки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.2, а.с.81 зворот). Таким чином, спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину, однак за життя не отримувала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копією спадкової справи №908-2015 (т.2, а.с.81-97), витребуваної з Першої дніпровської нотаріальної контори. [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON] , яка залишила заповіт на ім`я [PERSON] (т.2,а.с.40), однак, як зазначає позивач, йому не було про це відомо, тому він не звертався із заявою про прийняття спадщини. Спадщину після [PERSON] фактично прийняли її батько [PERSON] , та її донька [PERSON] , оскільки усі вони проживали та були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . [INFO] померла (загинула) племінниця позивача [PERSON] . Після її смерті спадщину у порядку ч.3,5 ст. 1268 ЦК України прийняв тільки спадкоємець другої черги - її дідусь [PERSON] , який разом з нею проживав та був зареєстрований за однією адресою. Протягом 6-ти місяців жодна особа із заявою про прийняття спадщини після її смерті не зверталася. Заповіту [PERSON] не складала. У зв`язку з цим, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після [PERSON] , який прийняв спадщину. Зазначені обставини підтверджені копією спадкової справи, яку надав суду приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін М.С. (т.2, а.с. 118-129). Із наданих суду позивачем доказів: свідоцтво про поховання [PERSON] , видане на ім`я [PERSON] ; квитанція на поховання (т.3,а.с.77, 79,80, 81), та свідчень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] була похована за місцем свого постійно проживання та реєстрації, здійснював її поховання позивач [PERSON] та [PERSON] . ЇЇ батько [PERSON] участі у похованні доньки не приймав, доказів, які б спростовували дані обставини, відповідачі суду не надали. [INFO] помер [PERSON] , який 17.02.2014 року залишив на ім`я позивача [PERSON] заповіт на усе своє майно. Протягом шести місяців після його смерті позивач звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Жодна інша особа із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Зазначені обставини підтверджені копією відповідної спадкової справи №386/2017 (т.2, а.с.30-52), яку надала Четверта дніпровська державна нотаріальна контора. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем як за законом, так і за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , прийняв у спадок все належне йому майно, а також фактично раніше успадковане ним після доньки [PERSON] , померлої [INFO] , та онуки [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до вимог ч. 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу положень ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Враховуючи вищезазначене та положення ч.3,5 ст.1268 ЦК України судом встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його син - позивач [PERSON] успадкував нижчезазначене нерухоме майно: - 3/4 частини квартири [ADDRESS] : 1/4 частина зазначеної квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1998 року; 1/8 частину зазначеної квартири [PERSON] фактично прийняв у спадок після своєї доньки [PERSON] , померлої [INFO] ; 3/8 частини зазначеної квартири [PERSON] фактично прийняв у спадок після своєї онуки [PERSON] , померлої [INFO] , якій ј частина зазначеної квартири належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1998 року та 1/8 частину зазначеної квартири вона фактично прийняла у спадок після своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] ; - квартиру [ADDRESS] , що раніше на підставі договору купівлі-продажу від 2.11.1999 року належала [PERSON] , яка померла [INFO] , після якої її онука [PERSON] спадщину прийняла, але відповідного свідоцтва про право на спадщину не отримала та померла [INFO] , після якої спадщину прийняв її дідусь (батько позивача) [PERSON] ; - Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що раніше належала [PERSON] , як частка у спільному сумісному майні подружжя з її чоловіком [PERSON] , яка померла [INFO] , після якої спадщину фактично прийняли кожен по ј частині зазначеної квартири: її донька [PERSON] , яка померла [INFO] , та її батько [PERSON] , який помер [INFO] , та який фактично потім прийняв ј частину зазначеної квартири після своєї онуки [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином, після смерті [PERSON] батькові позивача [PERSON] в порядку ч.3,5 ст.1268 ЦК України стала належати дана частка квартири. Відповідно до відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання управління з питань громадянства, паспортизації та громадянства від 12.12.2017 року №2877/4 (т.4, а.с.82) судом встановлено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіну М.С. було надано довідку, відомості в якій не відповідають офіційним даним, згідно з якими [PERSON] , начебто, була зареєстрована разом з її батьком [PERSON] на день її смерті в його квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.63). Як наслідок, за допомогою даної довідки [PERSON] ввів в оману приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіна М.С. щодо факту пропуску ним строку на прийняття спадщини після смерті його доньки, у зв`язку з чим незаконно отримав свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , що раніше належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після якої за прийняла її онука [PERSON] , але за життя свідоцтво про право на спадщину на успадковану нею квартиру не отримувала. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт того, що [PERSON] та її мати [PERSON] до дня їх смерті постійно проживали за місцем їх реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Також вони підтвердили, що поховання [PERSON] здійснювалося [PERSON] . Даних та відомостей, які б спростовували вищевказані висновки, яких дійшов суд, а також підтверджували б факт постійного проживання [PERSON] не за місцем своєї реєстрації, а разом із батьком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , відповідачі суду не надали. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснили суду, що декілька разів бачили [PERSON] у будинку [ADDRESS] , не спростовують висновків суду та не підтверджують ту обставину, що [PERSON] постійно проживала за даною адресою. Стосовно посилань представників відповідачів на пояснення свідків з приводу проживання [PERSON] на час її смерті, у межах розгляду кримінальної справи щодо вбивства [PERSON] , суд вважає зазначити наступне. Відповідно до положень ч.6,7 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування»: вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Таким чином, матеріали кримінального провадження, на які посилалися представники відповідачів, не можуть бути належними та допустимими доказами для встановлення у суді в межах розгляду цивільної справи факту постійного проживання спадкодавця на час відкриття спадщини. Також суд вважає зазначити, що зустрічний позов [PERSON] про встановлення факту його постійного проживання разом із донькою на час її смерті, залишено судом без розгляду через його неявку у судове засідання та неявку його представника, який втратив із ним зв`язок та письмово повідомив про це суд. Суд вважає за необхідне зазначити, що звертаючись із зустрічним позовом про встановлення факту постійного проживання разом із донькою [PERSON] на час її смерті, [PERSON] визнав той факт, що офіційними даними факт її реєстрації постійного проживання у квартирі [ADDRESS] ,не підтверджений (тобто надана ним нотаріусу довідка не відображає дійсних даних), а тому даний факт необхідно встановлювати у судовому порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до положень ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з інформаційними довідками щодо реєстрації прав на спірне нерухоме майно, квартира [ADDRESS] двічі відчужена: на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю., серія та номер: 284, [PERSON] продав зазначену квартиру [PERSON] (т.3,а.с.11). Згодом на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О., серія та номер: 1824, [PERSON] продав зазначену квартиру [PERSON] (т.3,а.с.3). Також із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.01.2018 року (т.1,а.с.69-70) вбачається, що квартира [ADDRESS] відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О., серія та номер: 2106, власником якої на даний час є [PERSON] . Відповідно до положень ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві із часу відкриття спадщини. В силу ст.1296 ч.3 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, враховуючи положення ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, п.3 ч.1 ст.388 ЦК ч.5 ст.1268, ч.1ст.1272, 1296, ст. 1301 ЦК України є усі підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2017 року на квартиру [ADDRESS] , видане [PERSON] та посвідчене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С.. Враховуючи, що правомірність відчуження вищезазначеної квартири залежить безпосередньо від законності отримання на неї свідоцтва про право на спадщину, з урахуванням положень ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, є підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.04.2017 року квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю., та скасування запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] . Також, з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.388, ч.5 ст.1268, ст.1296 ЦК України, суд вважає визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом від 17.02.2014 року після його батька [PERSON] , померлого [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , що раніше на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.1999 року належала [PERSON] , яка померла [INFO] , після якої спадщину прийняла її онука [PERSON] , яка померла [INFO] , та після якої спадщину фактично прийняв її дідусь [PERSON] . У зв`язку з цим задоволенню підлягають і вимоги про витребування від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) квартиру [ADDRESS] . Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.1999 року (т.1, а.с.71), подружжям [PERSON] та [PERSON] було набуто у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст.60 СК України (ст.22 КпШС України, в редакції 1969 року, що діяв на час виникнення правовідносин, придбання майна), усе придбане у шлюбі майно є спільною сумісною власністю подружжя і не має жодного правового значення на кого з подружжя оформлені правовстановлюючі документи на майно. Зазначене положення не змінюється і в тому разі, якщо один із подружжя не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.70 СК України (ст.28 КпШС), у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Верховний Суд 18 червня 2018 року у цивільній справі №711/5108/17 (провадження №61-1935св18) прийшов до наступної правової позиції «Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті» Під час розгляду справи у суді [PERSON] та його представник не спростували презумцію рівності часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] , тому суд виходить з їх рівності, а саме: що кожному з подружжя належить право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Крім того, суд вважає належним та допустимим доказом оригінал ощадної книжки на ім`я матері [PERSON] - [PERSON] , згідно із записом у якій від 25.10.1999 року було знято 5000 гривень (т.4, а.с. 77). Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був укладений 26.10.1999 року та квартира придбана за 9700 гривень (т.1, а.с.29). Як зазначали представники відповідачів, [PERSON] та [PERSON] мали у власності приватизовану по Ѕ частині квартиру по [ADDRESS] , після продажу якої [PERSON] придбав собі квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] - квартиру [ADDRESS] . Згідно із договором купівлі-продажу, квартира по [ADDRESS] була відчужена [PERSON] та [PERSON] 12.10.1999 року за 13 650 гривень квартиру [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] за договором купівлі-продажу від 02.11.1999 року за 5919,00 гривень. Так, для спростування вищезазначеної презумпції недостатньо самого по собі факту продажу 12.10.1999 року [PERSON] за 6825,00 гривень належної йому 1/2 частини квартири [ADDRESS] (вартість продажу 13650 гривень - по 6825 гривень кожному з 2-х співвласників, інвентаризаційна вартість 13625,25 гривень) жодним чином не свідчить про наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між продажем [PERSON] його частки квартири та того, що саме ці, а не спільні кошти, грошові кошти у сумі 6825.00 гривень були витрачені [PERSON] та його дружиною на купівлю ними 26.10.1999 року квартири [ADDRESS] (вартість продажу 9700,00 гривень, інвентаризаційна вартість 9627,68 гривень). Більш того, мати [PERSON] , після продажу вищезазначеної квартири теж отримала 6825,00 гривень за свою 1/2 частину та одразу після цього 01.11.1999 року придбала квартиру [ADDRESS] (вартість продажу 5919,00 гривень, інвентаризаційна вартість 5919,00 гривень). Таким чином, надаючи оцінку вказаним обставинам, суд вважає, що відповідачем та представниками відповідачів не надано належних та допустимих доказів на підтвердження придбання спірної квартири [ADDRESS] за договором від 26.10.1999 року за 9700 гривень, за особисті кошти відповідача [PERSON] , що підтверджує її придбання у шлюбі як об`єкта спільної сумісної власності подружжя. За даних обставин обґрунтовано виходить з рівності часток подружжя у праві власності на зазначену квартиру. Виходячи з наведеного, суд вважає, що [PERSON] незаконно здійснив відчуження усієї квартири [ADDRESS] , 1/2 частина якої, як частка його дружини [PERSON] , входила до спадщини після її смерті, яку [PERSON] не приймав, адже на час відкриття спадщини спільно з нею не проживав та не був зареєстрований за однією адресою, а також протягом 6-ти місяців із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. У порядку ч.3,5 ст. 1268 ЦК спадщину після смерті [PERSON] прийняли її батько [PERSON] та донька [PERSON] , після якої спадщину прийняв її дідусь. Таким чином, суд вважає також доведеними позовні вимоги про визнання за позивачем [PERSON] права власності у порядку спадкування за заповітом від 17.02.2014 року після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що у спільному майні подружжя разом із чоловіком [PERSON] належала його доньці [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - визнається офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене суд вважає позов задовольнити частково та: визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом від 17.02.2014 року після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , якому: 1/4 частина зазначеної квартири належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1998 року; 1/8 частину зазначеної квартири фактично прийняв у спадок після смерті своєї доньки [PERSON] , померлої [INFO] ; 3/8 частини зазначеної квартири фактично прийняв у спадок після смерті своєї онуки [PERSON] , померлої [INFO] , якій ј частина квартири належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1998 року та 1/8 частину зазначеної квартири вона фактично прийняла у спадок після своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.03.2017 року на квартиру [ADDRESS] , видане [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та посвідчене 30.03.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С.; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 01.04.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак Іриною Юріївною, зареєстровано в реєстрі за №284; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом від 17.02.2014 року після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , який вказану квартиру фактично прийняв у спадок після смерті своєї онуки [PERSON] , померлої [INFO] , яка дану квартиру прийняла у спадок у порядку спадкування за заповітом від 29.10.2012 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.1999 року; витребувати від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) квартиру [ADDRESS] ; скасувати запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] ; визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 12.10.2016 року, у частині відчуження 1/2 частини зазначеної квартири на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростиславом Олександровичем, зареєстровано в реєстрі за №2106; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності у порядку спадкування за заповітом від 17.02.2014 року після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що у спільному майні подружжя разом із чоловіком [PERSON] належала його доньці [PERSON] , яка померла [INFO] ; витребувати від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; скасувати запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає за необхідне стягнення з відповідачів на користь позивача суму понесених судових витрат у рівних частках, а саме по 3 171,70 грн. з кожного відповідача.

Outcome: partial