Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що він є власником будинку №16 по вул. Комунарів в с. Дмитрівка Бердянського району. Оскільки [PERSON] є рідним братом його дружини [PERSON], [PERSON] надав згоду на реєстрацію відповідача в\~належному йому\~будинку.\~Фактично [PERSON]\~в будинку [PERSON] не мешкав, витрати на оплату комунальних послуг не несе. В добровільному порядку з місця реєстрації не знявся. Посилаючись на ст.391 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку. Позивач [PERSON] в судовому\~засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснив, що в 2014 році на прохання дружини зареєстрував відповідача у власному будинку для працевлаштування. Фактично відповідач в будинку після реєстрації не жив. Три роки тому він попросив [PERSON] знятись з реєстрації місця проживання в його будинку. З цим питанням вони звернулись до виконкому Дмитрівської сільради де відповідачу повідомили, що йому необхідно надати документи та довідку з воєнкомату. Відповідач відмовився їхати за довідкою, з того часу його не бачив. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.22, 32, 40), заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Суду пояснила, що відповідач є її рідним братом. Він мешкав в м. Енергодар. Приїхавши до м. Бердянська не міг без реєстрації місця проживання працевлаштуватись. На її прохання позивач зареєстрував брата у власному будинку в с. Дмитрівка. Три роки тому вона попросила брата знятись з реєстрації місця проживання в їх будинку проте він не хотів йти до воєнкомату. Через це між ними виникла сварка. [PERSON] вимкнув телефон та зв'язок з ним втрачено. На протязі останніх трьох років вони не спілкуються. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.41). Суд на підставі ст.ст.223, 280-281 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. Вислухавши присутніх осіб, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив таке. [PERSON] є власником житлового будинку №16 по вул.\~Комунарів (Степова) у селі Дмитрівка, Бердянського району, Запорізької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.1999 року зареєстровано в реєстрі за №973 спадкова справа №143 за 1999 (а.с.7). Також йому належить право власності на земельну ділянку площею 0,2342га, яка розташована в Запорізькій області, Бердянському районі, с. Дмитрівка, вул.\~Комунарів,\~16,\~що підтверджується\~світлокопією державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.13) Згідно довідки виконкому Дмитрівської сільради Бердянського району від 13.11.2018 року №1681 в будинку за адресою: Запорізька область, Бердянський район, с. Дмитрівка, вул. Комунарів, 16 (власник [PERSON]В.) зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с.9). Що також\~підтверджується світлокопією\~домової книги (а.с.49-52). З акту обстеження фактичного проживання [PERSON] в с. Дмитрівка вул. Комунарів,16 від 12.11.2018 року вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований за вказаною адресою, але фактично не мешкав жодного дня (а.с.8). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що є сусідом позивача, зареєстрований та мешкає в с. Дмитрівка вул. Комунарів,16а з 1977 року. [PERSON] у дворі будинку №16, що належить [PERSON], жодного разу не бачив. В будинку №16 жив батько позивача, а останні десять років [PERSON] з [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивача, мешкає в с. Дмитрівка вул. Комунарів,17, останні пять років. [PERSON] жодного разу не бачила. До [PERSON] в будинок №16 ходить майже кожного дня, спілкуються по сусідськи. В її присутності складався акт від 13.11.2018 року. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. З огляду на наведені вище приписи закону, право користування житловим приміщенням є похідним від права власності на нього. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved