Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2020. У вказаному будинку зареєстрований, але не мешкає відповідач. Він є колишнім власником зазначеного будинку. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З частини 1 ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Отже, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у неї та членів її сім`ї. Будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Фесенком О.М., зареєстрованого в реєстрі № 1136 від 16.09.2020 та копією Витягу з Державного речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №224192236, сформованого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Фесенком О.М. від 16.09.2020. Вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON] . З довідки, виданої 18.09.2020 депутатом Борівської селищної ради Грибінчук О.І., вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але з 2013 року за даною адресою не проживає. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] не є власником будинку та не є членом сім`ї теперішнього власника будинку, а існування реєстрації відповідача у спірному будинку обмежує право власності позивача, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №98 від 18.09.2020 про сплату судового збору у сумі 840,80 грн. Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати, у зв`язку із чим суд вважає справедливим та розумним не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved