Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за порушення строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому із урахуванням уточнених позовних вимог просив про наступне: - стягнути з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» заборгованість по заробітній платі за січень - квітень 2015 року в сумі 2120,00 грн.; - стягнути з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» компенсацію втрати частини заробітної плати за період з березня 2014 року по квітень 2015 року в сумі 6152,00 грн.; - стягнути з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судом рішення. В обґрунтування позову позивач вказав, що в період з 16 липня 2001 року по 08 квітня 2015 року він працював у TOB СП «Укрзовніштрейдінвест». Тривалий час відповідач не сплачував заробітну плату, у зв'язку з чим 08 квітня 2015 року позивач був змушений звільнитись з підприємства відповідача. Після звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок по заробітній платі. У зв'язку з тим, що добровільно відповідач не бажає виплатити заборгованість по заробітній платі, позивач звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також вказав, що в день звільнення він знаходився на роботі. В наданій заяві позивач не заперечував проти заочного розгляду справи та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на дату ухвалення рішення суду. Представник відповідача в судовому засіданні присутній не був, надав заяву про перенос дати засідання у зв'язку із хворобою директора Єршова В.І. У задоволенні вказаної заяви судом було вирішено відмовити, адже по-перше до суду не було надано жодних доказів хвороби директора Єршова В.І. в період з дати подачі заяви до дати судового засідання (з 13.04.2017 по 03.05.2017), а по-друге ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» є юридичною особою та має право доручити представництво своїх інтересів будь-якій іншій фізичній особі, в тому числі будь-яким своїм працівникам або іншим особам. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією трудової книжки серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], [INFO], 16.07.2001 року [PERSON] був прийнятий до ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на посаду слюсар-ремонтник 6-го розряду в механічну службу виробництва гранульованого карбаміду (мочевини) на умовах, передбачених контрактом. 08.04.2015 року на підставі наказу № 65-к, [PERSON] був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. Відповідно до копії довідки № 50, наданої 23.02.2017 року ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», заборгованість з невиплати заробітної плати ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» перед [PERSON] за період з січня 2015 року по квітень 2015 року склала: 486,00 грн. заробітної плати та 281,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за січень 2015 року; 184,00 грн. заробітної плати та 92,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за лютий 2015 року; 1054,00 грн. заробітної плати та 372,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за березень 2015 року; 396,00 грн. заробітної плати та 74,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за квітень 2015 року. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує наступні норми Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із статтями 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. № 159 із змінами та доповненнями, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Суд на підставі наданих позивачем доказів та на підставі довідки про заборгованість відповідача перед позивачем приходить до висновку про те, що позивачу дійсно було нараховано, але не виплачено заробітну плату за січень - квітень 2015 року в загальній сумі 2120 грн. 00 коп. та не сплачено компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з березня 2014 року квітень 2015 року в загальній сумі 6152 грн. 00 коп. Така невиплата, на думку суду, сталася з вини підприємства, адже представником підприємства не було доведено наявності об'єктивних причин невиплати заробітної плати, усунути які підприємство не мало змоги. При цьому, відсутність коштів для виплати заробітної плати не виключає відповідальності роботодавця за невиплату заробітної плати, що узгоджується із положенням п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач був звільнений 08 квітня 2015 року, тобто в день, коли він знаходився на роботі, у зв'язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня звільнення позивача, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 08 квітня 2015 року по 03 травня 2017 року (день проголошення цього рішення суду). Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Середньоденна заробітна плата позивача складає 155 грн. 55 коп. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події звільнення, робочі дні в загальному розмірі 1555,48 грн. ділиться на число відпрацьованих робочих днів за два вищевказаних місяці в кількості 10 днів). Середньомісячне число робочих днів позивача складає 20,5 робочих днів (сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, тобто за лютий та березень 2015 року із урахуванням святкових та вихідних днів, в кількості 41 день ділиться на 2). Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 08 квітня 2015 року по 03 травня 2017 року, тобто станом на час винесення судом цього рішення, складає 24 повних місяці (період з травня 2015 року по квітень 2017 року включно). Тобто загальне середньомісячне число робочих днів за період невиплати тривалістю 24 повних місяці складає 492 робочих дні (24 місяці х 20,5 робочий день), до яких має бути додано 1 робочий день 03.05.2017 та 16 робочих днів з 08 по 30 квітня 2015 року. В кінцевому підсумку, затримка розрахунку відповідача перед позивачем складає 509 робочих днів, які обраховані із урахуванням постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Отже, 509 робочих дні затримки слід помножити на 155 грн. 55 коп. середньоденної заробітної плати позивача, що складе 79174 грн. 95 коп. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з тим, суд визначає розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року по справі № 6-1207цс16. Суд приходить до висновку про необхідність застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із урахуванням розміру спірної суми заробітної плати, яка складає 2120 грн. 00 коп. та яка є значно меншою порівняно із середнім заробітком в сумі 79174 грн. 95 коп. Також суд враховує, що позивач згідно із цим рішенням додатково отримає компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за весь час затримки по день винесення цього рішення судом в розмірі 4240 грн. 00 коп., що складає 200 % від суми невиплаченої заробітної плати. Саме така сума, на думку суду, є достатньою, співмірною та справедливою сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог, виходячи із розміру ставки судового збору за подання позову майнового характеру фізичною особою (1 відсоток ціни позову). Отже, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір за подання фізичною особою позову майнового характеру в сумі 125 грн. 12 коп., виходячи із задоволеного розміру позовних вимог майнового характеру в загальній сумі 12512 грн. 00 коп. Також, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати на користь позивача в межах одного місяця. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved