Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Бурилівської сільської ради Кривоозерського району про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, вказуючи на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 18 січня 2015 року, після її смерті залишилось спадкове майно: земельні ділянки розмірами: 3,79 га, 3,79 га та 0,78 га належні їй на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району. При звернені до Кривоозерської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, поскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду подав заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Бурилівської сільської ради Кривоозерського району в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду подав заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Судом встановлено, що 18 січня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 214912, виданого виконкомом Бурилівської сільської ради Кривоозерського району 20 січня 2015 року. Як випливає з матеріалів справи: [PERSON] на підставі державних актів серії МК № 087320, МК № 603490 та МК 012069 на право власності на земельні ділянки належать земельні ділянки розмірами 3,79 га, 3,79 га та 0,78 га, (яка складається з трьох земельних ділянок з наступними розмірами: 0,02 га, 0,04 га, 0,72 га) призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району. Вказані обставини підтверджуються даними довідки № 29-28-99.4-288/15-16 від 12 лютого 2016 року відділу Держгеокадастру у Кривоозерському районі та кадастровими планами по технічні документації вказаних земельних ділянок, виготовлених приватним підприємством «Мередіан» 10 лютого 2016 року. Згідно дубліката заповіту, посвідченого 14 березня 2005 року секретарем виконавчого комітету Бурилівської сільської ради Кривоозерського району, зареєстрованого в реєстрі за № 7, [PERSON] заповіла все своє майно сину [PERSON] Відповідно до даних витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39489739 від 30 січня 2015 року, встановлено, що після смерті [PERSON] Кривоозерською державною нотаріальною конторою тією ж датою заведена спадкова справа. Даними копії свідоцтва про народження позивача [PERSON], [INFO], актовий запис № 207, виданого міським РАЦСом м. Новий Донбас Сталінської області 10 червня 1960 року, його матірю записана [PERSON] Як випливає з матеріалів справи: в газеті «Кривоозерщина» за № 7 від 27 січня 2016 року розміщено повідомлення, що загублені державні акти на право власності на земельні ділянки серії МК № 087320, МК № 603490 та МК 012069 на земельні ділянки розмірами 3,79 га, 3,79 га та 0,78 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району імя [PERSON] вважати недійсними. Відповідно до ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до норм ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає, що позивач правомірно набув та має право зареєструвати право власності на земельну ділянку в спосіб, передбачений чинним законодавством України та не заборонений Законом, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 328, 1216-1218, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 131, 158 ЗК України

Outcome: approved