Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши заяви, щоб справу розглянули без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. 03.12.2012 року помер брат позивача - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,2744 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №384218 від 08.01.2008 року. [PERSON] залишив заповіт, згідно я кого земельну ділянку площею 3,2744 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області заповідач позивачу [PERSON]. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №384218 від 08.01.2008 року власником вказано [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.2012 року виданого державним нотаріусом Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2235 спадкоємцем [PERSON], яка померла 08.02.2009 року є її син [PERSON]. Спадщина складається з земельної ділянки площею 3,2744 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №384218 від 08.01.2008 року. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №384218 від 08.01.2008 року державним нотаріусом Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON] 09.10.2012 року за реєстровим №2235 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до [PERSON]. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.11.2014 року вих. №506/02-31 виданої в.о. державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] відмовлено у зв'язку з тим, що право власності в [PERSON] на успадковану земельну ділянку за життя не було зареєстровано в органі, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна. Відповідно до витягу №31-28-0.3-599/2-15 від 14.09.2015 року виданого відділом Держгеокадастру в Оратівському районі Вінницької області з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 32744 кв.м., яка розташована на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області є [PERSON], яка проживала в [INFO]. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 111731 грн. Грошова оцінка земельної ділянки на день смерті становить 89456 грн. Відповідно до витягу №НВ-0503314642015 від 14.09.2015 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку виданого відділом Держгеокадастру в Оратівському районі Вінницької області земельна ділянка площею 3,2744 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить на праві приватної власності [PERSON]. Юридично оформити прийняття спадкового майна позивач [PERSON] позбавлений можливості у зв'язку з тим, що за життя спадкодавець не встиг виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку успадковану від матері, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, тому змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. На підставі ст.ст. 16, 346, 1216, 1218, 1225, 1235 ЦК України,

Outcome: approved