Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з вказаним вище позовом про визнання за нею права власності в порядку набувальної давності на нежитлове приміщення № 537 (п'ятсот тридцять сім), площею у 16,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вказуючи на те, що вона та її родина володіють та користуються даним приміщенням з 1986 року, проводять там ремонти та дбають за його належним станом. В судове засідання сторони не з'явилися, представник позивача в письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутністю заочно, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач про причини неявки суд не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. Суд, вивчивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення даного позову, виходячи із нижче викладених підстав. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON] та її родина зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] (довідка від 21.07.2014 року № 560), користуються нежитловим приміщенням № 537, площею 16.9 кв.м. з 1986 року, що знаходиться у дворі вищезазначеної адреси. У нежитловому приміщенні № 537, площею 16.9 кв.м. позивачка та її родина проводять ремонти та дбають за належним станом даного приміщення, що підтверджується оригіналами квитанцій та свідченнями допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON]. Стаття 16 Цивільного кодексу України гарантує захист цивільних прав та інтересів судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У ч. 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Таким чином, власник не зобов'язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особи, які добросовісно володіють і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набувають право власності на це майно за правилами набувальної давності, якщо інше не встановлено цим Кодексом. За правилами ст. 344 ЦК України, позовна давність поширюється на випадки фактичного безтитульного володіння майном. Отже, судом встановлено, що у даному випадку наявні повністю усі ознаки володіння, визначені статтею 344 ЦК, які є необхідними для набуття [PERSON] права власності на спірне майно за набувальною давністю. До того ж, фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом порядку; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Статтею 182 ЦК України передбачено обов'язкова державна реєстрація права власності на нерухоме майно. На підставі ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 57-60, 114, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved