Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. З урахуванням уточнених вимог позивач зазначив, що 29 вересня 2012 року до нього звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому гроші в сумі 1100 доларів США, які він пообіцяв повернути через місяць. У присутності свідків [PERSON], [PERSON], відповідач власноруч написав розписку, в якій зазначив, що отримав від позивача гроші в сумі 1100 доларів США, які пообіцяв повернути через місяць. Однак, після збігу місячного терміну відповідач [PERSON] борг не повернув. Свою затримку він пояснив тим, що не має достатніх грошових засобів і попрохав почекати де який час. У січні 2013 року [PERSON] повернув позивачу 300 доларів США. Починаючи з 2013 року і по цей час позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг, але [PERSON] йому тільки обіцяв, прохав почекати. Позивач зрозумів, що відповідач взагалі не має наміру повернути йому борг, а чекає збігу трьох річного строку позовної давнини. При укладені договору позики вони виходили з того, що [PERSON] сплатить йому через місяць суму боргу та три відсотка місячного терміну за користуванням грішми, але у розписці вони ці умови не обумовили виходячи з того, що відповідач зобов'язався повернути борг через місяць. У договорі позики вони визначили, що [PERSON] повертає позику у доларах США. Просить суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] на користь позивача в рахунок стягнення боргу за договором позики 800 доларів США, у національній валюті по курсу Національного банку України на день винесення рішення, стягнути з [PERSON] на користь позивача 2197 гривень 80 копійок в рахунок стягнення трьох відсотків річних за користуванням грішми, стягнути з [PERSON] на користь позивача всі витрати, пов'язані з розглядом справи в суді, а також витрати на надання юридичної допомоги. 17 листопада 2015 року в судовому засіданні позивач пояснив, що надав позику [PERSON] в розмірі 1100 доларів США. Борг [PERSON] не повернув. Домовленості між ними стосовно передачі боргу через [PERSON] досягнуто не було. Та в січні 2013 року [PERSON] повернув позивачу 300 доларів США. 18 січня 2015 року позивач та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. 17 листопада 2015 року в судовому засіданні відповідач проти позову заперечував в повному обсязі та пояснив суду, що йому потрібні були гроші в розмірі 1000 доларів США. Одного разу зустрівшись з приятелями, [PERSON], якого відповідач добре знав, зарекомендував йому особу, котра може надати позику з процентною ставкою 20%. Погодившись, вони одразу поїхали до [PERSON], який позичив 1100 доларів США строком на один місяць, але своєчасно повернути кошти він не зміг. В середині січня 2013 року [PERSON] зібрав потрібну суму, щоб повернути позикодавцю, але останній не відповідав на дзвінки, і можливості зустрітись не було. В зв'язку з чим [PERSON] зустрівшись з [PERSON] передав останньому 1400 доларів США, щоб той повернув борг [PERSON] Через два дні [PERSON] разом з [PERSON] зустрівшись з [PERSON] встановили, що той передав [PERSON] 1400 доларів, але ще винен [PERSON] 300 доларів США. На наступний день, в присутності [PERSON], [PERSON], повернув 300 доларів США [PERSON] 18 січня 2015 року відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає. Допитаний в судовому засіданні, свідок [PERSON] пояснив суду, що коли [PERSON] отримав одноразову допомогу за втрату працездатності, [PERSON] разом з [PERSON] намагались разом обміняти гроші, для того щоб [PERSON] повернув борг [PERSON] Обміняні гроші вони віддали [PERSON] в розмірі 1100 доларів США в присутності [PERSON], а [PERSON] обіцяв повернути ці гроші [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] передав [PERSON] 300 доларів США в його присутності, але чув як [PERSON] передавав якісь гроші [PERSON] [PERSON] був свідком розмови між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в ході якої [PERSON] підтвердив факт того, що [PERSON] віддав йому гроші, що повернути [PERSON], але так і не передав, а витратив на власні потреби. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що згідно розписки [PERSON] взяв в позику гроші в сумі 1100 (одна тисяча сто) доларів США у [PERSON] 29 вересня 2012 року на строк в один місяць при свідках [PERSON] та [PERSON] Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі N 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). У відповідність ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, суд не взмозі прийняти до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з тим, що достеменно факт повернення грошових коштів не підтвердився. Курс долара на 18 січня 2016 року, відповідно до повідомлення НБУ, становить 24,38 гривні за 1 долар США. Сума боргу на день винесення рішення складає: 800 доларів США х 24,38 гривні за 1 долар США =19504 гривні. Отже борг у розмірі 19504 гривні слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та якщо прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також відповідач повинен сплатити 3% річних за користування коштами, сума яких на день винесення рішення складає: 800 доларів США х 3% річних х 3 роки х 24,38 гривні за 1 долар США = 1755,36 гривень. Отже з [PERSON] слід стягнути 1755,36 гривень на користь [PERSON] в рахунок 3% річних за користування коштами за період з 29 жовтня 2012 року по 29 жовтня 2015 року, а також на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 487,20 гривень. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного: до матеріалів справи доданий договір між адвокатом та позивачем про надання останньому правової допомоги, в якому зазначено, що клієнт зобов'язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором, але в договорі не зазначено, яку суму клієнт повинен сплатити. Виходячи з доданих квитанцій прибуткового касового ордеру №12 та №13 вбачається, що було сплачено [PERSON] 150 гривень 00 копійок за складання позовної заяви про стягнення боргу та 250 гривень 00 копійок за надання юридичної допомоги в суді при розгляді справ відповідно, але не було конкретно зазначено який саме позов був підготовлений, при розгляді яких справ надавав допомогу фахівець. Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який набрав чинності з 1 січня 2012 року, ст.1 - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Для вирішення питання про стягнення вказаних судових витрат на правову допомогу, необхідно з'ясувати: яка юридична допомога надана конкретно, а саме: юридична консультація, складання позову, участь у справі адвоката чи фахівця в галузі права чи представника особи та конкретно за який час ці послуги надані; в якості представника позивача або його адвоката чи спеціаліста в галузі права надавалися юридичні послуги та тільки після цього можна зробити висновки про можливість стягнення вказаних судових витрат та їх розмір. Надані документи позивачем, а саме: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №0395, договір про надання правової допомоги між [PERSON] та [PERSON] та квитанції на загальну суму 400,00 гривень, за відсутності розрахунку витрат правову допомогу не є підставою для стягнення вказаної суми судових витрат з відповідача на користь позивача. З огляду на це суд вважає, що в задоволені вимоги про стягнення судових витрат з надання правової допомоги відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved