Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виселення з квартири, без надання іншого житлового приміщення. \~ \~ \~ \~ Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належала квартира [ADDRESS] , однак, постановою апеляційного суду Волинської області від 14 лютого 2018 року вищезазначений об`єкт нерухомості було визнано об`єктом спільного майна колишнього подружжя та визначено за [PERSON] право власності на Ѕ частину вищевказаної квартири. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Вказує, що йому як співвласнику даної квартири [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди у користуванні житлом, у зв`язку з чим він не має доступу до квартири. Крім того, зазначає, як стало йому відомо, що в належну йому разом з [PERSON] квартиру самовільно без його згоди вселилась відповідач у справі [PERSON] . \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного просить суд, виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою суду\~від 11\~липня 2019\~року відкрито\~загальне позовне\~провадження у\~даній \~справі та\~розпочато підготовче\~провадження у\~справі. Протокольною ухвалою суду від 05 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представники позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в дане судове засідання не з`явився, в минулому судовому засіданні пояснив суду, що його довірителька проживає в даній квартирі після одруження з [PERSON] та за згодою [PERSON] , яка є співвласником даної квартири та має право вільно розпоряджатися частиною свого майна. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних\~причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1, 4 ст.156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних\~ відносин\~ з\~власником будинку\~(квартири)\~не позбавляє\~їх права\~користування займаним\~приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-10). Із пояснень сторін в судовому засіданні, встановлено, що у вищевказаній квартирі, відповідачка не зареєстрована (а.с.12), проте фактично проживає за згодою [PERSON] , яка є співвласником вказаної квартири. Зокрема, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що відповідач [PERSON] проживає зі згоди [PERSON] , як співвласника, у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2007 року. Зазначила, що протягом 2008-2009 роках разом з ними проживав позивач [PERSON] , який на той час також не заперечував щодо проживання відповідачки у спірному житлі. Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку (квартири) передбачені статтею 157 ЖК України та частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення згідно із ч.1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В даному випадку у суду відсутні будь-які підстави вважати, що відповідачем при вселені в квартиру були порушені норм ЖК України, зокрема таких, що полягають у порушенні [PERSON] умов проживання й користування жилим приміщенням, що належать на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Доводи позивача, про те, що відповідачка самовільно та без його згоди вселилася в квартиру, суд не бере до уваги, оскільки, позивач на момент вселення відповідачки у спірне житло, не заперечував щодо проживання [PERSON] про що судом зазначено вище. За змістом ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема, в судовому порядку. Як вбачається із поданої заяви та доданих до неї матеріалів, позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не обґрунтовано та не надано доказів, щоб свідчили про порушення його права, як співвласника у зв`язку з вселенням відповідачки до спірної квартири. Поданий позивачем лист Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області від 06.09.2019 року №3/2810, навпаки спростовує твердження позивача щодо наявності будь-яких перешкод у користуванні майном (а.с.11). Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають за безпідставністю.

Outcome: dismissed