Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом доФоремського В. М. про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 1813927,50 та три проценти річних від суми боргу в розмірі 93112,53 гривні, що сукупно становить 399666,30 гривень. В обґрунтування позовних вимог, позивач покликається на те, що 30 травня 2012 року апеляційним судом Львівської області у справі за його позовом до [PERSON] про визнання права власності, стягнення грошових коштів та штрафних санкцій, було винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача грошові кошти в сумі 1813927,50 гривень. 12 червня 2012 року начальником відділу ДВС Трускавецького міського управління юстиції Львівської області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 11.06.2012 року . В звязку з невиконанням даного рішення суду, він змушений був звернутися з позовом до Галицького районного суду Івано-Франківської області. Так, 28 жовтня 2015 року Галицьким районним судом було винесено рішення та видано виконавчий лист від 08 лютого 2016 року про стягнення з [PERSON] в його користь грошові кошти в сумі 1524176,41 гривень. Тобто, починаючи з лютого 2016 року на примусовому виконанні органів виконавчої служби перебувають виконавчі листи по стягнення з відповідача на його користь загальної суми 3338103,91 гривні 91 коп.. Відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, тому повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому, з розрахунку інфляційного відшкодування за період з 01.07.2015 року по 17.03.2017 року загальна сума інфляційних втрати за прострочення виконання грошового зобовязання [PERSON] становить 306553, 75 гривень. З розрахунку трьох процентів річних за період з 01.06. 2012 року по 30.06.2015 року - загальна сума три процентів річних від суми боргу становить 93112,53 гривень. Позивач в судове засідання не зявився, проте скерував до суду уточнення позовних вимог, згідно яких просить стягнути з відповідача за період з 01.07.2015 року по 17.03.2017 року інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 306553,75 гривень та три проценти річних від суми боргу в розмірі 93112,53 гривень, що сукупно становить 399666,30 гривень та стягнути судові витрати, понесені ним при розгляді даного спору. Також просить справу розглянути у його відсутність. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не зявився, жодних заяв щодо руху справи, заперечень на позов не скерував. Судом ухвалено розглянути справу в порядку заочного провадження. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 травня 2012 року апеляційним судом Львівської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, стягнення грошових коштів та штрафних санкцій, було винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача грошові кошти в сумі 1813927,50 гривень. 12 червня 2012 року начальником відділу ДВС Трускавецького міського управління юстиції Львівської області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 11.06.2012 року . В звязку з невиконанням даного рішення суду, [PERSON] звернувся з позовом до Галицького районного суду Івано-Франківської області. Так, 28 жовтня 2015 року Галицьким районним судом було винесено рішення та видано виконавчий лист від 08 лютого 2016 року про стягнення з [PERSON] в користь позивача грошові кошти в сумі 1524176,41 гривень. Тобто, починаючи з лютого 2016 року на примусовому виконанні органів виконавчої служби перебувають виконавчі листи про стягнення з відповідача на користь [PERSON] загальної суми 3338103,91 гривні 91 коп.. Відповідно до\~ст. 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Грошові зобовязання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин. Відповідно до частини першої\~статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням. Згідно з частиною другою\~статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини пятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 Цивільного кодексу України\~входить до розділу I «Загальні положення про зобовязання» книги 5\~Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Позивач заявив вимогу про стягнення інфляційних втрат, яких він зазнав внаслідок прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, розрахувавши їх починаючи з 01.07.2015 року по 17.03.2017 року з урахуванням періоду прострочення. Сума інфляційних втрат склала 306\~553, 75 грн. Розраховані три відсотки від простроченої суми за цей же період склали 93112 грн. 53 коп. Вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд зазначає, що розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних, наданий позивачем, є повним, чітким та зрозумілим, будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості, відповідачем суду не представлено. Таким чином, у звязку з неналежним виконанням [PERSON] грошового зобовязання, порушується право [PERSON] на одержання заборгованості, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 399666 гривень 30 коп., з яких: 306\~553 гривні 75 коп. інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобовязання та 93112 гривень 53 коп. три проценти річних від суми боргу. Судові витрати відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~слід стягнути відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,\~ст.625 ЦК України,

Outcome: approved