Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та в інтересах позивача, 16.10.2018 року, посилаючись на положення ст.ст.120, 123 ЦК УРСР, ст.ст.3, 15, 16, 392, 1268, 1269, 1273, 1274 ЦК України, звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вулиці Чернігівська,75 у смт. Олишівка Чернігівського району Чернігівської області, в тому числі на ? частину домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 17.11.2017 року та на ? частину як за колишнім членом колгоспного двору, оскільки у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке є правовстановлюючим документом, зазначено було лише голову колгоспного двору, померлого [PERSON], як власника будинку, проте співвласником даного будинку є і позивач, яка станом на 1.07.1990 року була зареєстрована та проживала у вищезазначеному домоволодінні. Свідоцтво на житловий будинок, яке видане з порушенням законодавства, не дає можливості позивачу реалізувати своє право власності на домоволодіння, у тому числі і в порядку спадкування. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом до майна [PERSON], звернулась до нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, а сини спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини батька на користь матері, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. Ухвалою від 17 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. До підготовчого засідання від представника позивача за довіреністю [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області у підготовче засідання не зявився, від секретаря селищної ради надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги селищна рада визнає і з рішенням суду погоджується. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено у статті 43 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. У свою чергу згідно положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. [PERSON] та [PERSON] 13.11.2018 року, через канцелярію суду, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. (а.с.34, 35) Суд повно, всебічно та обєктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, а визнання даного позову стороною відповідача таким, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідженням свідоцтва про смерть серії «І-ЕЛ» №311991 встановлено, що [PERSON] помер 17.11.2017 року у віці 69 років у м. Чернігові Чернігівської області. (а.с.6) З свідоцтва про одруження серії «VIІІ-УР» №668550 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.1969 року. (а.с.16) За час шлюбу у подружжя [PERSON] народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. (а.с.17) Згідно довідки Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №561 від 25.06.2018 року, станом на день смерті 17.11.2017 року, [PERSON] був зареєстрований та проживав [INFO], і разом з ним зареєстроване місце проживання мала його дружина [PERSON], [INFO] (а.с.7) Наведене свідчить, що позивач по справі та треті особи у даній справі є спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON], в силу приписів ст.1261 ЦК України, положення якого діяли на момент відкриття спадщини. Відповідно до довідки виконкому Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №229 від 26.02.2018 року, у будинку №75 по вулиці Чернігівська у смт Олишівка Чернігівського району Чернігівської області, станом на 1.07.1990 року, були зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.14) Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, ураховуючи установлені судом обставини справи, станом на 1.07.1990 року, голова колгоспного двору і його член, а саме [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на ? частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Однак, як свідчать свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане на підставі рішення виконкому Олишівської селищної Ради народних депутатів №10 від 25.02.1992 р., довідка КП «Чернігівське РБТІ» та технічний паспорт на житловий будинок, [PERSON] рахується єдиним власником спірного домоволодіння, як голова колгоспного двору. (а.с.8-12) Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець помер після 1 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК України. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як убачається з копії спадкової справи №23/2018 [PERSON] прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON], подавши 26.02.2018 року відповідну заяву до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області, а діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь дружини спадкодавця [PERSON] (а.с.32-37) Підсумовуючи вище викладене, суд, ураховуючи досліджені докази, прийшов до обєктивного висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~ Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на ? частину спірного домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом та на ? частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору. На підставі викладеного,

Outcome: approved