Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь борг за договорами позики від 15.03.2015 та від 15.09.2015 в сумі 483 583, 53 грн., 4835, 83 грн. судового збору та 250 грн. витрат, понесених позивачем на досудове врегулювання спору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.03.2015 між сторонами було укладено договір позики грошових коштів 157 000, 00 грн., які останній зобов`язався повернути позивачу до 06.09.2015 разом з 10 % річних за користування ними. Крім того, 15.09.2015 між сторонами також було укладено Договір позики на суму 69 000, 00 грн. Так, строк повернення коштів за договором позики від 15.03.2015 сплинув 06.09.2015, а тому заборгованість з врахуванням 10 % річних за користування позикою за 160 днів становить 163 882, 17 грн. Крім того, строк повернення коштів за договором позики від 15.09.2015 сплинув 15.12.2015, а тому заборгованість з врахуванням 10 % річних за користування позикою за 90 днів становить 70 701, 36 грн. Також за прострочення зобов`язання відповідач за умовами Договору позики мав сплатити 200, 00 грн в день за кожен день прострочення, а тому з врахуванням 1245 днів прострочення (з 15.12.2015 по 15.05.2019) становить 249 000, 00 грн., а всього сума заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 483 583, 53 грн. позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, разом з тим позивачем вказані вимоги залишені поза увагою. Оригінали розписок зберігаються у позивача. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Від відповідача відзив не надходив. 13.08.2019 ухвалою суду по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 08.11.2019 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились. Представником позивача через канцелярію суду подана заява про розгляд справи за його відсутності. Також вказав, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні встановлено, що 15.03.2015 позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 157 000, 00 грн. для погашення кредитної заборгованості, які відповідач зобов`язався повернути до 06.09.2015 зі сплатою 10 % річних із зазначеної суми, що підтверджується розпискою. Крім того, 15.09.2015 позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 69 000, 00 грн. для погашення кредитної заборгованості, які відповідач зобов`язався повернути до 15.12.2015 зі сплатою 10 % річних із зазначеної суми, що підтверджується розпискою. Також відповідач зобов`язався сплачувати по 200 грн. за кожен день прострочення, в разі неповернення суми позики до 15.12.2015. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконав умови Договору позики, у визначені договорами строки грошові кошти не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами щодо повернення коштів за договорами позики, між тим відповідач грошові кошти не повернув. На підтвердження понесених витрат на досудове врегулювання спору позивачем надано до матеріалів справи копії фіскальних чеків про направлення відповідачу цінних листів з описом вкладення та рекомендованих листів. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договорами позики, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, а саме за Договором позики від 15.03.2015 строк повернення сплинув 06.09.2015, період користування коштами становить 160 днів, а отже 10 % річних від позиченої суми становить 6882, 17 грн. Отже, за Договором позики від 15.03.2015 розмір заборгованості становить 163 882, 17 грн. В свою чергу за Договором позики від 15.09.2015 строк повернення грошових коштів сплинув 15.12.2015, період користування коштами становить 90 днів, а отже 10 % річних від позиченої суми становить 1701, 36 грн. Крім того, за вказаним Договором позики відповідач також взяв на себе зобов`язання щодо виплати 200 грн. за кожен день прострочення в разі невиконання зобов`язання в строк, встановлений в договорі позики, що за період з 15.12.2015 по 15.05.2019 становить 249 000, 00 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З врахуванням наведеного, а також тієї обставини, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб чи відповідача, суд дійшов висновку про прийняття визнання позовних вимог відповідачем, задоволення позовних вимог та ухвалення судового рішення в підготовчому засіданні на стадії підготовчого провадження. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість у розмірі 483 583, 53 грн., а також 250, 00 грн. понесених позивачем у зв`язку з досудовим врегулюванням спору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4835,83 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved