Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку в спільній сумісній власності подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, який зареєстровано 06 липня 2013 р. Після реєстрації шлюбу 13 серпня 2013 р. вони за спільні сумісні кошти придбали жи\-тловий будинок очеретяний житловою площею 29,4 кв.м. з надвірними будівлями та спору\-дами, що розташовані по вул. Коршака (колишня вул. Пролетарська), 11 в м.Ромни, та земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господар\-ських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № 5910700000:03:030:0018, що розташована за тією є адресою. Договори купівлі-продажу зазначених будинку з господарсь\-кими будівлями і спорудами та земельної ділянки були укладені від імені дружини, тому право власності на них було зареєстровано на її ім'я. Оскільки вищезазначений житловий будинок був очеретяний, з часом із погодними умовами руйнувався та приходив в занепад, то на місці старого будинку він з дружиною за спільні сумісні кошти збудували новий одноповерховий житловий будинок з силікатної цегли, вкритий шиферною крівлею, але без отримання на це відповідних будівельних дозволів. З огляду на зазначене, дружина була змушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 23 грудня 2016 р. з врахуванням ухвали суду від 24 лютого 2017 року позов дружини про визнання права власності на самочинне будівництво задо\-волено. Визнано за нею право власності на житловий будинок з піноблоку, обкладений цеглою під літ. «А-І», загальною площею 121,5 кв.м та житловою 61,8 кв.м, сарай дерев'яний під літ. «Б», що розташовані на земельній ділянці за адресою: вул. Коршака, 11 в місті Ромни Сумської області». 14 березня 2017 р. державним реєстратором на підставі вищевказаних рі\-шення та ухвали було здійснено ре\-єстрацію права власності дружини на нерухоме майно за вищевказаною адресою. Однак в даний час відповідачка не визнає його право власності на 1 / 2 частину набутих під час шлюбу нерухомого майна та земельної ділянки, посилаючись на те, що на їх придбання нею та її батьками було витрачено більше коштів, ніж ним, а тому їх частки у праві спільної сумісної власності на набуте у шлюбі майно не можуть бути рівними. Тому просив\~визнати за\~ним,\~[PERSON],\~право власності\~на 1\~/\~2 частину нерухомого майна за адресою: Сумська обл., м. Ромни, вул. Коршака, 11, яке складається з житлового будинку А загальною площею 121,5 кв.м., житловою площею 61,8 кв.м., сараю дощатого Б, огорожі дошка №, воріт №1, та на 1 / 2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № 5910700000:03:030:0018, що розташована за тією ж адресою, припинивши право власності [PERSON] на їх 1 / 2 частину. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, в заяві від 08.10.2018 р. просив справу розглядати без його участі, позов в частині визнання право власності на частку задовольнити в повному обсязі, вимогу про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат залишити без розгляду, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, в звязку з цим також просив вирішити питання про повернення йому з державного бюджету 50 % судового збору. Відповідач [PERSON] в заяві до суду від 17.09.2018р. позовні вимоги визнала повністю не заперечувала проти їх задоволення, просила справу розглядати без її участі. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 3313грн 50 коп. Згідно ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем було визнано позовні вимоги позивача, тому відповідно до ст. 142 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме - 1656,75 грн. Крім того, враховуючи, що позивач просив залишити без розгляду його вимогу про стягнення з відповідачки судових витрат, інші - 50 відсотків судового збору стягненню з відповідачки не підлягають і їх необхідно залишити за позивачем.

Outcome: approved