Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про виселення з житлового приміщення. Позовні вимоги позивачка обгрунтовала тим, що вона є власником будинку по вул. Лугова №14 у с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. В даному житловому будинку з квітня 2016 року і на теперішній час проживає відповідач, якому вона дозволила вселитися до житлового будинку, оскільки мала намір продати йому будинок. Вони домовилися, що він заселиться у житловий будинок і кожного місяця буде виплачувати їй грошові кошти в розмірі 2000 грн. у рахунок оплати вартості будинку, а після виплати повної суми вартості будинку в розмірі 30000 грн. договір купівлі-продажу буде посвідчено нотаріально. На теперішній час відповідач домовленості щодо купівлі будинку не виконав і не виконує, укладати договір купівлі продажу відмовляється, хоча з моменту їхньої домовленості пройшло більше року. Жодних коштів за житловий будинок не сплатив, комунальні послуги також не сплачує. Виникла заборгованість за споживання електроенергії, яку позивачці необхідно сплатити. Оскільки угода купівлі-продажу не була укладена, позивачка попередила відповідача про виселення із житлового будинку, але відповідач, користуючись тим, що позивачка одинока жінка, не має чоловіка і не має змоги постояти за себе, ніяк не реагує на її вимоги. Позивачка стверджує, що вона не може потрапити у належний їй житловий будинок, бо відповідач не впускає її на подвір'я будинку, не відчиняє двері, не відповідає на її телефонні дзвінки. Відповідач постійно перебуває в стані алкогольного сп'яніння, у якому руйнує належне їй майно. Завів собак, які мешкають разом із ним у будинку. Виселитися з будинку відповідач відмовляється. Через такі дії відповідача позивачка не має змоги продати свій будинок. Посилаючись на ст. 98, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР), ст.ст. 16, 317, 321, 391 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, позивачка просить: виселити відповідача з житлового будинку №14 по вул. Лугова у селі Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області; зобов'язати відповідача повернути позивачці належний на праві приватної власності житловий будинок №14 по вул. Лугова у селі Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення за наявними у справі матеріалами (а.с. 26). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся за адресою реєстрації місця постійного проживання, підтвердженого довідкою Управління ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.15): [ADDRESS] та за місцем тимчасового проживання [INFO]. Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Судові повістки відповідачем отримані особисто, про що свідчать поштові повідомлення, в зв'язку із чим відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок № 14 по вул. Лугова у селі Дмитрівка Петропавлівського району належить на праві приватної власності позивачці, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 11690745 від 10 серпня 2012 року (а.с.8). У житловому будинку, який належить на праві приватної власності позивачці проживає без реєстрації місця проживання відповідач, що підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району № 684 від 04 травня 2017 року (а.с.11). Відповідачу дозволила вселитися до житлового будинку позивачка, оскільки мала намір продати йому будинок. Вони домовилися, що він заселиться у житловий будинок і кожного місяця буде виплачувати їй грошові кошти в розмірі 2000 грн. у рахунок оплати вартості будинку. Вони домовилися, що після виплати повної вартості будинку в розмірі 30000 грн. договір купівлі-продажу буде посвідчено нотаріально. Відповідач домовленості щодо купівлі будинку не виконує, укладати договір купівлі продажу відмовляється, хоча з моменту їхньої домовленості пройшло більше року. Жодних коштів за житловий будинок не сплатив, комунальні послуги також не сплачує. Виникла заборгованість за споживання електроенергії, яку позивачці необхідно сплатити. Оскільки угода купівлі-продажу не була укладена, позивачка попередила відповідача про виселення із житлового будинку, але відповідач користуючись слабістю позивачки, яка є одинокою жінкою, не має чоловіка і не може постояти за себе, ніяк не реагує на її вимоги. Відповідач перешкоджає позивачці потрапити на подвір'я і у будинок, не відчиняє двері, не відповідає на її телефонні дзвінки. Відповідач постійно перебуває в стані алкогольного сп'яніння, в якому руйнує належне їй майно. Завів собак, які мешкають разом із ним у будинку. Виселитися з будинку відповідач відмовляється. Через такі дії відповідача позивачка не має змоги продати свій будинок. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, і розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, відповідач не є членом сім'ї власниці будинку, права якого викладені в ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР, а тому у нього відсутні правові підстави, визначені в ч. 1 ст. 405 ЦК України для користування належним позивачці на праві власності будинком № 14 по вул. Лугова у селі Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Відповідач не являється наймачем даного житла, оскільки договору найму житла, передбаченого ст. 811 ЦК України, немає. Суд вважає безпідставним посилання позивачки на норми ст.ст.98 та 116 ЖК УРСР, оскільки вони стосуються виселення відповідно тимчасових жильців на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймачів, членів його сім'ї або інших осіб, які проживають разом з ним, що систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, бо ці норми регулюють житлові правовідносини в будинках державного і громадського житлового фонду, до якого житловий будинок позивачки не відноситься. Отже, у позові відсутні правові підстави для задоволення вимоги про виселення відповідача. Однак, статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на мирне володіння своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи, що проживання відповідача в будинку № 14 по вул. Лугова у селі Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, який належить на праві приватної власності позивачці, порушує її права, як власника будинку на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тому суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно і незаконно володіє майном позивачки у вигляді будинку № 14 по вул. Лугова у селі Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Статтею 16 ЦК України визначає наступне: 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Виходячи з того, що способом витребування майна з чужого незаконного володіння є примус особи, що незаконно володіє цим майном, повернути майно власнику, суд вбачає можливість задовольнити позовну вимогу про зобов'язання відповідача повернути позивачці належний на праві приватної власності житловий будинок №14 по вул. Лугова у селі Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640 грн.00 коп., що документально підтверджено квитанцією банку (а.с. 1). На підставі ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 387, 391, 405, 811 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР,

Outcome: partial