Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 27.06.2019 року в розмірі 6180 доларів США. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилався на те, що 27.06.2019 року він позичив відповідачу [PERSON] кошти в сумі 6000 доларів США, про що останнім було надано йому розписку, в якій він зобов`язувався повернути їх до 20.12.2019 року. До 20.12.2019 року відповідач гроші не повернув, на усні його прохання, не вніс дані кошти в депозити нотаріусу відповідно до ст.537 ЦПК України. З врахуванням трьох відсотків на рік від суми позики загальна сума боргу відповідача становить 6180 доларів США, яка складається з основної суми боргу в розмірі 6000 доларів США та 3% річних за період з 20.12.2019 року по 20.12.2020 року у розмірі 180 доларів США. Таким чином, сплаті підлягає 6180 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до долара становить за один американський долар - 27,81 грн., становить по відношенню до гривні 171865,80 грн. На даний час відповідач грошове зобов`язання щодо повернення йому 6180 доларів США не виконав. Просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 6180 доларів США боргу за договором позики, що згідно офіційного курсу гривні до долара США становить 171865,80 грн. та судові витрати в розмірі 1718,65 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім цього, Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 1 грудня 2017 року, роз`яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно долученого до матеріалів справи позивачем [PERSON] оригіналу розписки судом встановлено, що 27.06.2019 року відповідач [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 6000 доларів США, які зобов`язався повернути до 20.12.2019 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами 27.06.2019 року був укладений договір позики грошей. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З огляду на викладене, а також враховуючи наявність у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки від 27.06.2019 року, суд вважає доведеними обставини як щодо отримання відповідачем [PERSON] предмету позики, так і щодо неповернення ним боргу станом на час пред`явлення позову до суду. На підставі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно роз`яснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , який не виконав взяті на себе зобов`язання, підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] борг за договором позики від 27.06.2019 року, який станом на 20.12.2019 року, тобто на час закінчення визначеного договором строку, складає 6000 доларів США. При цьому, із урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, суд вважає, що з відповідача [PERSON] , який прострочив виконання грошового зобов`язання в розмірі 6000 доларів США, підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] сума боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, які за період з 21.12.2019 року по 20.12.2020 року складають 180 доларів США, розрахованих за вказаний період прострочення виконання зобов`язання. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 27.06.2019 року підлягають задоволенню в розмірі 6180 доларів США, що станом на 10.03.2021 року згідно офіційного курсу, визначеного Національним Банком України, становить 171452 грн. 35 коп. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи №464/3790/16-ц зробила висновки, які виклала у постанові від 16.01.2019 року (провадження №14-465цс18). Так, Велика Палата дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Аналізуючи правові норми Велика Палата дійшла також висновку, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем [PERSON] позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному об`ємі. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином та відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті з державного бюджету підлягає поверненню позивачу [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а також відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі 16, 207, 509, 524, 526, 530, 533-535, 545, 610, 625, 626, 629, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved