Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 3900 доларів США 00 центів, що за офіційним курсом НБУ становить 104715 гривень та процентів за користування позикою у розмірі 390 доларів США 00 центів, що за офіційним курсом НБУ становить 10471,50 гривня, а всього заборгованість в розмірі 4290 доларів США 00 центів, що за офіційним курсом НБУ становить 115186,50 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 16 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача в борг грошову суму у розмірі 5000 доларів США строком на 22 місяці, які відповідач зобовязався повернути після спливу 22 місяців. В підтвердження укладання договору позики відповідач власноручно написав розписку, в якій зобов'язався повернути позивачу борг у розмірі 5000 доларів США до 30 листопада 2016 року. На даний час відповідач повернув лише 1100 доларів США, таким чином залишилася несплаченою заборгованість у розмірі 3900 доларів США та проценти за користування позикою визначені у договорі, сума яких складає 390 доларів США. Оскільки відповідач до наступного часу борг не повернув, позивач вимушений звернутися з наступним позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає та просить розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 16 січня 2015 року між [PERSON], іменованого надалі «Позичальник», з одного боку та «Позикодавцем», [PERSON], з іншого боку був укладений договір позики, згідно п.п. 1,2,3 якого відповідач отримав у позивача в борг 5000 доларів США. Відповідно до договору позика надавалася до 30 листопада 2016 року, передача грошових коштів оформлюється розпискою позичальника про отримання позики. Згідно п.п. 4,5,7 договору займу від 16.01.2015 року позикодавець зобовязаний повернути позикодавцю всю суму позики, вказану в п.1 цього договору в установлений строк. Позичальник зобовязаний повертати позикодавцю щомісячно не менше 100 доларів США. У випадок порушення позичальником строку повернення позики, вказаного в п.2 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 10% від неповернутої суми позики за кожен день прострочки. В підтвердження укладання договору позики відповідач власноручно написав розписку, в якій зобов'язався повернути позивачу борг у розмірі 5000 доларів США до 30 листопада 2016 року. Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України cтроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України cтрок визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України cтрок, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі № 6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі № 6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачем розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобовязався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, доки не відбулося передання позичальникові грошей або речей, визначених родовими ознаками, які передбачені договором позики. Отже, власноручна письмова розписка відповідача повністю та беззаперечно підтверджує факт отримання ним 16 січня 2015 року від позивача в борг грошової суми у розмірі 5000 доларів США, а також беззаперечно підтверджує його обовязок повернути позику після спливу 22 місяців з дати отримання позики, тобто 30 січня 2016 року. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до умов договору позики укладеного між позивачем та відповідачем 16 січня 2015 року, сторони погодили між собою обсяг відповідальності відповідача за не виконання або неналежне виконання умов договору позики, а саме у випадку порушення відповідачем терміну повернення боргу, він зобовязаний сплатити неустойку у розмірі 10 % від неповернутої суми позики, що узгоджується з положеннями статті 625 ЦК України. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Матеріалами справи підтверджується, що Позивач, згідно даних зобовязальних правовідносин, належним чином виконав умови договору позики передав відповідачу зазначену суму 5000 доларів США, а відповідач зобовязання виконав не повному обсязі, а саме повернув позивачу тільки 1100 доларів США,. В судовому засіданні також встановлено, що термін повернення грошей за договором позики від 16.01.2015 року, посвідченого розпискою відповідача, сплив 30.11.2016 року, відповідачем не надано до суду будь-якого підтвердження виконання ним зобовязання щодо повернення грошей, позичених у позивача, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму неповернутої позики у розмірі 3900 доларів США та 10% від суми позики 390 доларів США, як передбачено договором визначеним між сторонами по справі. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В контексті статі 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія має інвалідність ІІ групи безстроково. При подачі позову [PERSON] не сплачував судовий збір, оскільки є інвалідом ІІ групи, а тому враховуючи повне задоволення позову, суд стягує з відповідача суму судового збору у розмірі 1151 гривень 86 копійок на користь держави.

Outcome: approved