Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності на гараж № [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що є спадкоємцем після померлого батька [PERSON] , і фактично прийняв спадщину, оскільки використовує гараж за призначенням - зберігає в ньому свій автомобіль, постійно підтримує порядок в приміщенні, займається благоустроєм, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючого документа на гараж. Представник позивача - адвокат Багрій Б.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив суд їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, при винесенні рішення покладається на думку суду. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 09 жовтня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №1662. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина до складу якої входить, зокрема гараж № [ADDRESS] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 10 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема на гараж № [ADDRESS] 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. заведено спадкову справу №33/2019 рік, що стверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відповідно до матеріалів спадкової справи №33/2019, [PERSON] 10 грудня 2019 року звернувся із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на спадкове майно, яке складається із однієї третьої частки квартири [ADDRESS] та гаража [ADDRESS] 07 травня 2020 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] , який є спадкоємцем майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з однієї третьої частки квартири [ADDRESS] . Однак, постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. №88/02-31 від 07 травня 2020 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж [ADDRESS], у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Заяви від інших спадкоємців до нотаріальної контори не надходили. Батько позивача, [PERSON] був членом гаражного кооперативу «Східний», що підтверджується архівним витягом з протоколу №17 засідання виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів від 13 вересня 1973 року, виданою ОГК «Східний-Тернопіль» №425/04-11 від 03.01.2020 року. Згідно довідки гаражного кооперативу «Східний-Тернопіль» №2 від 10.01.2020 року, [PERSON] прийнятий в члени кооперативу згідно рішення виконкому Тернопільської міської ради №759 від 13.09.1973 року. Також, зазначено, що даний гараж був побудований згідно акту технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом першої черги гаражного кооперативу «Східний». Крім цього, вказано, що обслуговуючий гаражний кооператив «Східний - Тернопіль» є правонаступником кооперативу «Східний». Відповідно до справи №163 про відведення в натурі земельної ділянки та погодження проекту технічної документації на будівництво гаража сказано, що забудовником являється [PERSON] . Таким чином, на даний момент будівництво гаражу завершене. За життя померлий право власності на гараж не зареєстрував. Відповідно до виготовленого ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» технічного паспорту на гараж № [ADDRESS], останній складається із: гаражу «А», площею 23,8 кв.м (по внутрішньому обміру - 21,1 кв.м.), 1974 року побудови; підвалу «Пд», площею 10,6 кв.м. (по внутрішньому обміру - 6,9 кв.м), 1974 року побудови та оглядової ями «Ог.ям» площею 3,2 кв.м., 1974 року побудови. За змістом вимог ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. В силу вимог ст. 15 цього ж Закону член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно з вимогами ст. 49 Закону України «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Виходячи з роз`яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму ВСУ від 28.06.1991 №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних із діяльністю гаражно-будівельних кооперативів, у справах про право на пай і на гараж» судам належить виходити з того, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. Відтак, право власності на гараж у спадкодавця виникло на підставі діючої на момент його спорудження ст. 15 Закону України «Про власність» ще до набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності ним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 і втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 за № 157/6445 (з подальшими змінами). Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою Верховного Суду України від 15.01.2014 у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 №121 обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року - дня набрання чинності Інструкції. Виходячи із наведеного, чинне на момент спорудження об`єкта нерухомості та виникнення у спадкодавця права власності на спірний гараж законодавство не пов`язувало виникнення останнього із державною реєстрацією. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності. А правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. При цьому, документом, що засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, господарських будівель та споруд вимогам законодавства, будівельним нормам і правилам є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, спадкодавцю - [PERSON] , на момент смерті на праві власності належав гараж № [ADDRESS] Спадщину за законом після його смерті прийняв позивач, подавши за місцем відкриття в установлений шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про її прийняття. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності спадкодавця. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючий документ на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, таким чином позивач змушений звертатись в суд за захистом своїх невизнаних прав. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси, тому слід визнати за [PERSON] право власності на гараж № [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] батька [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved