Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, судового збору, мотивуючи вимоги тим, що 06.02.2018р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики б/н, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 140000грн. для особистих потреб за умови їх повернення до 07.02.2019р.. Фактом підтвердження отримання відповідачем [PERSON] зазначеної грошової суми є написана власноруч ним розписка, яка є невід`ємною частиною вищевказаного договору. Оскільки відповідач [PERSON] у зазначений строк не повернув грошові кошти, позивач [PERSON] 11.02.2019р. письмово звернувся до відповідача [PERSON] з претензією-вимогою про повернення грошових коштів, однак відповідач [PERSON] не повернув позичені грошові кошти. Тому, [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить суд стягнути з [PERSON] на його користь за договором позики від 06.02.2018р. грошові кошти у розмірі 125333грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1253,33грн.. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов до суду не надходило. Оскільки представник позивача [PERSON] в наданій до суду заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 15.10.2019р. на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначної суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ч.1 ЦК України , позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками , у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 509, 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання повинне виконуватися належним чином, згідно умовам договору. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Матеріалами справи судом встановлено, що відповідно до копії розписки від 06.02.2018р., [PERSON] взяв позику у [PERSON] грошові кошти у розмірі 140000грн. для ведення бізнесу, які зобов`язався повернути до 07.02.2019р.. Відповідно до копії претензії б/н від 11.02.2019р., [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою щодо повернення грошових коштів за договором позики (розпискою) від 06.02.2018р. у розмірі 125333грн.. Зазначену вимогу [PERSON] отримав 20.02.2019р., про що свідчить його особистий підпис. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами 06.02.2018р. було укладено у письмовій формі договір позики б/н, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 140000грн., що також підтверджується копією розписки від 06.02.2018р., з кінцевим терміном повернення - до 07.02.2019р., однак відповідач [PERSON] дійсно не виконав зобов`язання за договором позики б/н від 06.02.2018р., у зв`язку з чим, обставини викладені [PERSON] в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, судового збору підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сплата судового збору у розмірі 1253,33грн. позивачем [PERSON] підтверджено квитанцією №16 від 11.03.2019р., а отже з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1253,33грн. на користь позивача [PERSON] ..

Outcome: approved