Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька. Позов мотивує тим, що він є пенсіонером та отримує пенсію за віком. З 24.03.2015 року йому призначено другу групу інвалідності. 24.09.2015 року з ним стався нещасний випадок у зв'язку з чим він проходив лікування та витратив на нього 27 000 грн. Щомісячно на лікування він витрачає 800 грн., за оплату комунальних послуг сплачується 400 грн., крім того, ним витрачаються кошти на своє утримання, а розмір пенсії становить 1776 грн. 67 коп. Його вік становить 72 роки, він є інвалідом 2 групи, отримувати додаткові доходи немає можливості, то просить суд стягувати аліменти з дітей: [PERSON] та [PERSON] в його користь в розмірі 700 грн. з кожного щомісячно , починаючи з 15 березня 2016 року і довічно. Позивач та його представник в судовому засідання позов підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] Позивач є інвалідом 2 групи (загальне захворювання) довічно, що підтверджено довідкою МСЕК від 24.03.2015 року (а.с.5). Відповідно до статті 202 Сімейного Кодексу України повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить 1 074 грн. Як вбачається з довідки № 2558, виданої управлінням Пенсійного фонду України у м. Луцьку від 10.03.2016 року, розмір пенсії [PERSON] на час звернення з позовом складає 1776, 67 грн.(а.с.3), що значно перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Як вбачається з довідки від 20.04.2016 року виданої [PERSON], розмір його заробітної плати становить 1 420 грн. 72 коп. на місяць, розмір заробітної плати [PERSON] становить 2810 грн. на місяць. З повідомлення від 10.05.2016 року ПАТ «Альфа Банк» вбачається, що у [PERSON] станом на 25.04.2016 року є відкриті рахунки по депозитних вкладах на суму 59 378 грн. та 2 183 доларів США, з повідомлення Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 18.05.2016 року вбачається про наявність депозитного вкладу станом на 25.04.2016 року на суму 5 286 доларів США, в інформації ПАТ КБ «Приватбанк» від 11.05.2016 року зазначено про наявність депозитних вкладів станом на 25.04.2016 року на суму 5193,56 Євро та 3800 доларів США. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК). Так, відповідачі звинувачують батька у смерті їх матері, що він не доглядав їх, а вони будучи неповнолітніми перебували на утриманні та вихованні у бабусі. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, такі докази не надані позивачем в ході розгляду справи. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що матеріальне становище позивача є значно вище за матеріальне становище відповідачів по справі, що підтверджується наявними в нього депозитами як в гривнях так і в іноземній валюті. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, так як позивач спроможний утримувати себе самостійно.

Outcome: dismissed