Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] та земельна ділянка на якій цей будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами розташований. У вказаному господарстві зареєстровані, але не проживають майже 20 років відповідачі: [PERSON] , який є сином позивача, [PERSON] , яка є невісткою позивача та [PERSON] , який є онуком позивача. Відповідачі не проживають у належному позивачу будинку з 2000 року, оскільки виїхали за кордон і більше не повертались. Тому просить суд, визнати [PERSON] , 1971 року народження, [PERSON] , 1977 року народження та [PERSON] , 1999 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях підтвердив обставини, що викладені в позові та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Вiдповiдачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомили і не просили суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Тарашанської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Чуляк В.К. в судвому засіданні підтвердив обставини, що викладені в позовній заяві і не заперечував протии задоволення позовних вимог. Дослiдивши матерiали справи, суд дiйшов висновку, що позовнi вимоги [PERSON] пiдлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко врахувати правовідносини, які виникають між власником та колишніми членами його сім`ї. Так власник житла має право вимагати визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останніх з реєстрації. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] є власником земельної ділянки розташованої в Чернівецькій області, Глибоцького району , [ADDRESS] ., що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №56806099 від 06.04.2016 року, а також аналогічним витягом №164494642 від 22 квітня 2019 року. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Наведені докази підтверджують те, що відповідачі не проживають у вказаному будинку на протязі понад 19 (дев`ятнадцять) років, тому суд вважає, що вони втратили право користування вказаним житлом. На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved