Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на його користь не виплачену нараховану йому суму при звільненні в розмірі 28347,81 грн. (двадцять вісім тисяч сорок сім грн.).; стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на його користь заробіток за період затримки розрахунку за період з 12 вересня 2012 року по 12 листопада 2017 року в сумі 401076,76 грн.(чотириста одна тисяча сімдесят шість грн. 76 коп.); стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на його користь середній заробіток завесь час затримки по день фактичного розрахунку, згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України; судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, 1996 року позивач працював на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», майже 26 років. 12 вересня 2012 року він звільнився з роботи у звязку з тим, що адміністрація підприємства запропонувала працівникам, і йому в тому числі, виплатити велику суму вихідної допомоги, при умові звільнення за власним бажанням. На день звільнення 12.09.2012 року з ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» нараховано йому заробітну плату в розмірі 89636,44 грн., що підтверджується довідкою № 811-15/1-2624 від11.04.2014 року про заробіток з 02.2009 року 09.2012 року та табуляграмою №23 за вересень 2012 року. Згідно довідки про заробіток та табуляграми з січня 2012 року по вересень 2012 року з нього було утримано аліментів в розмірі 29965,54 гривень. Відповідно табуляграми №23 нараховано 89636,44 гривень та утримано аліменти в розмірі 29965, 54 грн., що складає 40,46 %. Тоді як відповідно до виконавчого листа від 24.05.2012 року судом вирішено стягнути аліменти в розмірі ? (25%), також порушені вимоги ст. 81 СК України та п. 12 Постанови КМУ від 26.02.1993 р. № 146. Розмір невиплаченої суми при звільненні становить 28347,81 гривень. Згідну Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100 та довідки №811-15/1-2624 від 11.04.2014 р. середній заробіток складає 6468,98 гривень. На день предявлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідіч зобовязаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку складає 401076,76 гривень. Розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 12.09.2012 року по 12.11.2017 року 6468,98 грн. х62 міс.=401076,76 гривень; 6468,98 грн. розмір середньої заробітної плати за період з 01.09.2011 року по 01.09.2012 року, 62 місяць- кількість місяців за час затримки за період з 12.09.2012 року по 12.11.2017 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому посилались на обставини, вказані в позовній заяві та просив задовольнити позов повністю. Представники відповідача в судовому засіданні, пояснив, що з позовними вимогами не згодні в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзові на позовну заяву проти позову (а.с.31-33) та додаткових поясненнях по справі від 28.09.2018 року, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 15.12.2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким\~ЦПК України\~викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу\~ХІ\~Перехідних Положень ЦПК України\~в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито\~до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією\~ЦПК України. Розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, суд, повно та всебічно зясувавши всі обставини цієї справи, вислухавши пояснення учасників процесу, із дотриманням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно з наказу №572 від 18.04.2012 року Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Крвиий Ріг» позивача було звільнено за власним бажанням з ПАТ «АМКР» на підставі ст.38 КЗпП України (а.с. 55). Відповідно до виконавчого листа Саксганського районного суду м.Кривого Рогу №2-668/11 від 24.05.2012 року з позивача стягнуто на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини (а.с. 4-5). Як вбачається з копії витягу з журналу реєстрації заяв працівників, що прийняли рішення про добровільне звільнення з підприємства з одержанням компенсації позивач подав заяву про звільнення від 29.08.2012 року. (а.с. 88-89) Відповідно до копії витягу з журналу повідомлення про рішення комісії працівників,які прийняли рішення про добровільне звільнення з підприємства з отримання компенсації коксохімічне виробництво заяву [PERSON] про звільнення комісія підприємства прийняла рішення про надання дозволу на його звільнення в межах програми добровільного звільнення з підприємства, про що був ознайомлений 11.09.2012 року під підпис. (а.с.90-91) За даних обставин суд приходить до висновку, що трудові відносини [PERSON] з ПАТ «АрселорМіттал Крвиий Ріг» припинено 12.09.2012 року з ініціативи працівника у звязку зі звільненням його за власним бажанням. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що при звільненні з ПАТ «АрселорМіттал Крвиий Ріг» йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату і середній заробіток за час вимушеного прогулу. Надаючи оцінку доводам позивача та мотивам його звернення до суду з позовом, перевіряючи дійсність наявності порушення його трудових прав, за захистом яких він звернувся з даним позовом, суд виходить з наступного. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями\~ст.19 ЦПК України\~розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст.ст.13,\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.55 Конституції України\~та\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені\~ст. 16 ЦК України\~та\~КЗпП України. Статтею 43 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі\~ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України\~визначено, що законодавство про працю складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Судом встановлено, а сторонами визнано, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПАТ «АрселорМіттал Крвиий Ріг» до 12.09.2012 року та був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, поданням вказаної заяви позивач погодився на запропоновані йому умови звільнення з підприємства в рамках програми добровільного звільнення з підприємства Порядок та умови проведення якої визначені Положенням про додаткові заходи по соціальному захисту працівників при добровільному звільненні з підприємства, затвердженим Наказом «Про додаткові заходи по соціальному захисту працівників при добровільному звільненні з підприємства» №572 від 18.04.2012 року, тому відповідно до якого в день звільнення позивачу були нараховані та виплачені грошові кошти у звязку з його добровільним звільненням з підприємства.\~ Як вбачається з табуляграми позивачу нараховано при звільненні грошових коштів в розмірі 65\~000,00 гривень (а.с.8), який був звільнений на підставі ст.38 КЗпП за власним бажанням з ПАТ «АрселорМіттал Крвиий Ріг» відповідно до виписки з наказу №1094/л від 12.09.2018 року (а.с.36) Відповідно до виконавчого листа Саксаганського районного суду міста [PERSON] №2-668/11 від 24.05.2012 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, який надійшов на адресу підприємства вбачається з позивача стягнуто аліменти в розмірі ? частини доходу відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.4), разом із вимогою про стягнення боргу по аліментам у сумі 45\~746,84 гривень. Пунктом 1 Постанови кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146, якою затверджено Перелік видів доходів , які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків , інших осіб визначено в перелік видів заробітку та додаткової виногороди як за основною роботою , так і за роботою за сумісництвом з яких проводиться утримання аліментів, який вказує, що суми компенсації при добровільному звільненні з підприємства не є вихідною допомогою при звільненні в розуміні ст.. 44 КЗпП України, та не виходить до визначеного п.12 Переліку видів доходів №146 виключного переліку доходів, я яких утримання аліментів не проводиться. Відповідно до ст. 44 КЗпП України перелік випадків, в яких виплачується вихідна допомога є виключним, як слідує зі змісту цієї статі право на отримання працівником вихідної допомоги при звільненні залежить від підстав припинення трудового договору. Згідно до\~п.13\~Переліку видів\~доходів №146\~утримання аліментів\~проводиться з\~суми \~заробітку (доходу),\~що належить\~особі,\~яка сплачує\~аліменти,\~після утримання\~з цього\~заробітку (доходу)\~податків.\~Аналогічно ч.1\~ст.70\~Закону України\~№606 -XIV- визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника враховується із суми, що залишається після утримання податків. Таким чином, суд приходить до висновку, що компенсація при добровільному звільнені та сума збільшення компенсації на суму податків, які були нараховані ПАТ «АрселорМіттал Крвиий Ріг» позивачу при звільненні не відносяться до категорії виплат, на які розповсюджуються вимоги Постанови КМУ України №146 від 26.02.1993 року, з яких не утримуються аліменти. За даних обставин суд вважає, що предявлення вимог до ПАТ «АрселорМіттал Крвиий Ріг» є безпідставними з огляду на відсутність між сторонами спору та недоведеність нарахованих, але не сплачених при звільнені сум в розмірі 28\~347,81 гривень вказаним підприємством, так як вказана сума скаладється з сум, утриманах підприємством на підставі виконавчого листа,т виданого на виконання Саксаганським районним судуом міста [PERSON] від 08.12.2011 року про стягнення аліментів на утримання дитини та заборгованості по сплаті аліментів. Факт того, що ПАТ«АрселорМіттал Крвиий Ріг» при звільненні позивача за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України та виплаті грошової компенсації в рамках програми добровільного звільнення з підприємства були правомірно утримані аліменти ? частини доходу та 20% на погашення заборгованості по аліментам, про що позивачу було відомо. Відповідно до\~ст.117\~КЗпП України\~в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повині виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримкм по день фактичного розрахунку. При наявності споору про розміріи неналежних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 року та п.3.9 Інструкції №5 визначено, що суми нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні не належать до фонду оплати праці. Згідно Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 року основні засади оплати праці працівників,які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіхї форм власності та господарювання та структуру заробітної плати. Відповідно до частни першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» №108/95-В, заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно статті 2 «Про оплату праці» №108/95-ВР та Інструкції та розробленої відповідної до нього Інструкції зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистки України №5 від 13.01.2004 року заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Пунктом 3.8 Інструкції №5 визначено , що суми вихідної допомоги при розірванні трудового договору не належать до фонду оплати праці, на вимоги працівників щодо їх стягнення з роботодавця не поширюються діїя ч.2 ст.233 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на підставі ст.117 КЗпП України середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 12.09.2012 року по 12.11.2017 року в сумі 401\~076,76 гривень є безпідставними. Позивач звернувся до суду 24 листопада 2017 року, а звільнений за власним бажанням з ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» відповідно до витягу з наказу з 12.09.2012 року, про що свідчить, що позивачем пропущено термін звернення до суду за захистом трудових прав. Окрім того, в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, з змінами та доповненями, розяснено якщо тримісячний строк пропущено без поважних причин у позові може бути відмовлено з цих підстав. Позивачем не надано доказів причини поважності пропуску тримісячного строку, відповідно до вимог ч.1 ст.233 КЗпП України, тому судом встановлено, що в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Беручи до уваги вище вказані норми законодавства, встановлені судом обставини, а також те, що позивачем відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~не надано доказів на спростування встановлених обставин, суд приходить до висновку про недоведеність предявлених [PERSON] позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує\~ст.141 ЦПК України\~та ухвалення рішення на користь відповідачів, у звязку з чим понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed