Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що в грудні місяці 2008 року він уклав з ТОВ «Український автомобільний холдинг» договір купівлі - продажу за яким він купив у ТОВ «Український автомобільний холдинг» транспортний засіб марки HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, кузов [NUMBER], колір чорний. Відповідач по справі [PERSON], який є тестем позивача, періодично брав у нього зазначений транспортний засіб. 23 жовтня 2013 року на чергове прохання відповідача він надав йому в тимчасове користування даний автомобіль, але з того часу відповідач на його звернення автомобіль не повернув та заявив, що повертати не збирається. Вважаючи, що дії відповідача є неправомірними та позбавляють його як власника автомобіля користуватися своїм майном , просив суд витребувати із незаконного володіння [PERSON] вищезазначений автомобіль. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, просив позов задовольнити . Відповідач позов не визнав та пояснив, що спірний автомобіль марки HYUNDAI ACCENT був куплений за його кошти , а оформлений на зятя [PERSON]. З моменту купівлі автомобіля він весь час перебував в його користуванні, він весь час проводив технічне обслуговування автомобіля, а позивач тільки декілька разів користувався ним. Також відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та просив в позові відмовити повністю. Відповідач подав до початку розгляду справи по суті зустрічну позовну заяву про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю. В обгрунтування зустрічного позову [PERSON]. вказав, що на зароблені ним кошти 4 квітня 2008 року ним був придбаний в автосалоні Українського автомобільного холдингу автомобіль марки HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, кузов [NUMBER],двигун [NUMBER], об'єм двигуна 1399.Оскільки в його користуванні був інший автомобіль, він домовився з зятем [PERSON]- позивачем по справі, що автомобіль буде зареєстрований на його ім'я. З моменту купівлі автомобіля він весь час перебував у його володінні тобто більше п'яти років а тому на підставі ст.344 ч.4 ЦК України просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю. Ухвалою суду від 24 березня 2014 року зустрічна позовна заява [PERSON] прийнята до спільного розгляду та об'єднана в одне провадження з первісним позовом. Позивач [PERSON] та його представник зустрічний позов не визнали та зазначили, що спірний автомобіль є власністю [PERSON], вибув з його володіння в жовтні 2013 року та просив в зустрічному позові відмовити повністю. Вислухавши пояснення позивача представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 4 грудня 2008 року [PERSON] уклав з ТОВ «Український автомобільний холдинг» договір купівлі - продажу, згідно якого він купив у ТОВ «Український автомобільний холдинг» транспортний засіб марки HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, кузов [NUMBER], двигун [NUMBER] колір чорний (а.с.6-8). [PERSON] за автомобіль сплатив кошти в сумі 72400грн, що підтверджується копією квитанції від 03.12.2008р. (а.с. 69). Даний автомобіль зареєстрований в органах ДАІ, що підтверджується дублікатом свідоцтва про державну реєстрацію [NUMBER] від 04.02.2014р. В жовтня місяці 2013 року позивач надав відповідачу на його прохання автомобіль з свідоцтвом про державну реєстрацію ТЗ для тимчасового користування, але з того часу на звернення позивача відповідач автомобіль не повертає, чим порушує право позивача вільно розпоряджатися своїм майном. В лютому 2014 року [PERSON] виготовив дублікат свідоцтва про реєстрацію ТЗ. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном . Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на автомобіль марки HYUNDAI ACCENT на підставах та в спосіб, передбачений законом. Відповідач незаконно володіє автомобілем позивача та відмовляється повернути його законному володільцю, а тому автомобіль має бути витребуваний з чужого незаконного володіння. Посилання відповідача , що даний автомобіль куплений за його кошти та є його власністю, не підтвердженні відповідними доказами та спростовуються матеріалами справи. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] користувався спірним автомобілем не можуть бути належним доказом того, що він є власником даного автомобіля. Крім того суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] яка є родичкою теперішньої жінки [PERSON] та проживає разом з ними. Відносно поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності щодо вимоги позивачів, суд приходить до наступних висновків. Віповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність втановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох божників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як було встановлено, позивач передав автомобіль для тимчасового використання відповідачу в жовтні 2013 року. В листопаді 2013 року у зв'язку з відмовою відповідача повернути автомобіль позивачу, останній звернувся з відповідною заявою до Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12013250230002335, внесеного до ЄРДР 13.11.2013р.. Позивач звернувся з позовом до суду в лютому 2014 року тобто в межах строку позовної давності. В зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю слід відмовити з наступних підстав. Так відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Визнання за володільцем права власності на майно можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Тобто, суд приходить до висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на майно. Відповідач [PERSON] отримав автомобіль для користування від власника [PERSON] в жовтні 2013 року, на вимогу власника автомобіля в листопаді 2013 року відмовився його повертати та на даний час відмовляється повернути його позивачу, при цьому відповідач повідомив суду, що автомобіль знаходиться в його володінні та відмовився повідомити місце його перебування, а отже підстав для набуття права власності на автомобіль за набувальною давністю у відповідача не має. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач в судовому засіданні довів правомірність своїх вимог. З відповідача на користь позивача відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути 724 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 1000 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката. На підставі викладеного та

Outcome: approved