Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Лінік» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він до 14.11.2013 року працював на посаді начальника усадови АГУ факельного господарства, газорозподільної підстанції, технологічних комунікацій підстанції та міжцехових технологічних комунікацій виробництва 1 з переробки сіркової нафти ПрАТ «ЛІНІК» (надалі по тексту - Відповідач). Зазначену посаду він займав з 2012 року. 06.11.2013 року на підставі наказу № 62-Д від 06.11.2013 року («Про дисциплінарне стягнення») (надалі по тексту - Наказ № 62-Д), який було підписано генеральним директором відповідача, позивачу за порушення пунктів 2.1, 2.4, 2.7, 2.11, 2.21 посадової інструкції ДІ-04-040202-01 начальника установи АГУ факельного господарства, газорозподільної підстанції, технологічних комунікацій підстанції та міжцехових технологічних комунікацій виробництва 1 з переробки сіркової нафти ПрАТ «ЛІНІК» (надалі по тексту - посадова інструкція) було оголошено догану. Як можливо встановити зі змісту оскаржуваного наказу, що підставою складання цього наказу послугувало виявлені 15.10.2013 року факти нібито порушення з боку позивача внутрішньої Інструкції № 4-Т (Ц) по пуску, експлуатації і зупинення аварійного газового вузлу і факельного господарства цеху №1 та Програми по включенню в роботу трубопроводу подачі топ ливного газу на ТЄЦ. Як можливо встановити за змісту вступній частині Наказу № 62-Д, що останній міститься обґрунтування та викладена картка інформації на підставі чого саме та чому саме відповідач прийшов у результативній частині цього наказу, а саме розділу «Наказую», до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у формі «догани», але якщо уважно ознайомитися з цим обґрунтуванням то можливо встановити, що викладені доводи та обґрунтовування є лише особистою думкою представників відповідача оскільки Позивач вважає, що вказаний наказ є незаконним, необґрунтованим (не містить чітких порушень норм КЗпП України з боку Позивача) і таким, що винесений з особистих мотивів генерального директора ПрАТ «ЛІНІК», оскільки позивач не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином і в повному об'ємі виконував всі свої посадові обов'язки, визначені Посадовою інструкцією а тому дії направлені на створення відповідних умисних умов, які були направлені на звільнення позивача. До складання оскарженого наказу позивач у порядку статті 149 КЗпП України надав особисто письмові пояснення (копія додається) у яких детально виклав обґрунтування своїх дій, посилаючись саме на всі діючі та затвердженні внутрішні Інструкції про нібито порушення яких у оскаржуваному наказі вказує відповідач. Також окрім вищевказаних письмових пояснень позивача були також додатково надані письмові пояснення (копії додаються) інших працівників які 14-15.10.2013 року працювали та виконували відповідні роботи з яких (письмових пояснень) також можливо встановити, що як підлеглим персоналом так і іншими працівниками 14-15.10.2013 року виконували роботу (пуск поливної системи) заводу згідно програми яка була затверджена головним інженером. Ані письмовим поясненням ані наданим на той час з боку позивача відповідних доказів з боку Відповідача належної уваги надано не було що призвело до передчасного прийняття оскарженого наказу. Будь-які дані, що свідчили б про порушення позивачем обов'язків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України, у відповідача відсутні, а застосування до позивача стягнення у вигляді догани застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, в зв'язку з чим спірний наказ № 62-Д від 06.11.2013 року підлягає скасуванню як незаконний. Будь-яких порушень трудової дисципліни з боку позивача не було, а оголошення позивачу догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між позивачем та безпосереднім його керівництвом. На підставі викладеного, просив суд наказ ПрАТ «Лінік» № 62-Д від 06.11.2013 року «Про дисциплінарне стягнення» підписаного генеральним директором ПрАТ «Лінік» про притягнення позивача до дисциплінарного стягнення за грубе порушення вимог пп. 2.1, 2.4, 2.7, 2.11, 2.15, 2.21 посадової інструкції ДІ-04-040202-01 начальника установки АГУ факельного господарства, газорозподільної підстанції, технологічних комунікацій підстанції та міжцехових технологічних комунікацій виробництва з переробки сіркової нафти ПрАТ «ЛІНІК» визнати протиправним та скасувати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити, наказ ПрАТ «Лінік» №54-Д від 30.09.2013 року «Про дисциплінарне стягнення» в частині притягнення [PERSON] до дисциплінарного стягнення за грубе порушення вимог пп. 2.5, 2.8., 2.11, 2.12, 2.24 посадової інструкції ДІ-04-040202-01 начальника установки АГУ факельного господарства, газорозподільної підстанції, технологічних комунікацій підстанції та міжцехових технологічних комунікацій виробництва 1 з переробки сіркової нафти ПрАТ «Лінік» визнати протиправним та скасувати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Бублєйніков О.Л. заперечував проти задоволення позовної заяви, підтвердив обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. В судовому засіданні представник відповідача Шевченко Д.В. заперечував проти задоволення позовної заяви, підтвердив обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. Заслухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Відповідно до ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Звичайний порядок оскарження дисциплінарного стягнення передбачає звернення працівника із заявою до комісії по трудових спорах, як це передбачено ст.ст. 221, 225 КЗпП України. Разом з тим, відповідно до ст. 124 КонституціїУкраїни працівник може звернутись безпосередньо до суду з позовом про оскарження дисциплінарного стягнення. В цьому випадку оскаржується безпосередньо дисциплінарне стягнення, яке може бути визнане судом недійсним (незаконним). Позивач [PERSON] скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом до Приватного акціонерного товариства «Лінік» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, у зв'язку з тим, що вважає наказ про застосування дисциплінарного стягнення необґрунтованим і незаконним. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язаний виконувати роботу, визначену цією угодою. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому, зокрема, строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови розірвання договору можуть встановлюватися угодою сторін. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. У судовому засіданні встановлено, що наказом № 166 від 18 квітня 2012 року [PERSON] переведений на посаду начальника установки, факельного господарства, газорозподільної підстанції, технологічних комунікацій підстанції та міжцехових технологічних комунікацій виробництва 1 з переробки сіркової нафти ПрАТ «ЛНІК». Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] уклав з відповідачем трудовий договір на невизначений строк та перебуває у трудових відносинах з відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Лінік». Відповідно до ст. ст. 21, 139 КЗпП України, працівник зобов'язується виконувати роботу визначену трудовим договором чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу додержуватися трудової дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника. Функціональні обов'язки, права та відповідальність начальника установки АГУ факельного господарства, газорозподільної підстанції, технологічних комунікацій підстанції та міжцехових технологічних комунікацій виробництва 1 з переробки сіркової нафти ПрАТ «ЛІНІК» визначені Посадовою інструкцією начальника установки АГУ факельного господарства, газорозподільної підстанції, технологічних комунікацій підстанції та міжцехових технологічних комунікацій виробництва 1 з переробки сіркової нафти ПрАТ «ЛІНІК», затвердженою 24.01.2013 року генеральним директором ПрАТ «ЛІНІК» (а.с.7-10). Згідно з п. 2.1 посадової інструкції, основними задачами начальника установки є забезпечення безаварійної роботи установки, технічне вдосконалення виробництва, підвищення якості продукції, що випускається, впровадження передових методів організації праці. Згідно з п.п. 2.4, 2.7 посадової інструкції передбачено, що начальник установки повинен забезпечувати правильність і своєчасність оформлення документації ведення технологічного процесу, обліку робочого часу. Щодня знайомитись із записами в змінному журналі, а також в журналі перевірки стану охорони праці, пожежної безпеки та промсанітарії, візує їх забезпечує усунення недоліків. Згідно з п. 2.11 посадової інструкції до обов'язків начальника входить забезпечувати здійснення трудової та виробничої дисципліни, безумовне виконання інструкцій та правил з охорони праці, пожежної та газової безпеки, виробничої санітарії при обслуговуванні обладнання, ведення технологічного процесу при виробництві різноманітних робіт. Згідно з п. 2.15 посадової інструкції до обов'язків начальника входить контролювання та вимогати неухильного дотримання встановленого порядку підготовки та проведення вогневих та газонебезпечних робіт, чистки, ремонту, вводу в дію обладнання, приладів, арматури та комунікацій. Згідно з п. 2.21 посадової інструкції, передбачено, що начальник установки здійснює виконання у встановлені терміни приписів та заходів щодо поліпшення умов і забезпечення безпеки праці, передбачених актами, планами, наказами та розпорядженнями або записаних в журналі контролю за станом умов і безпеки праці, пожежної і газової безпеки. Позивач не заперечував проти того, що він ознайомлений з посадовою інструкцією (а.с. 10). Одночасно суд погоджується з доводами представника відповідача, викладеними у письмових запереченнях на позовну заяву, що на підставі зазначених пунктів посадової інструкції, позивач, як начальник установки, повинен був забезпечити ведення технологічного процесу у рамках діючих нормативних документів, в тому числі шляхом недопущення будь-якого порушення технологічної схеми, цілісності трубопроводів, а у випадках наявності таких порушень, своєчасного їх виявлення та усунення. Згідно з п. 2 Програми з включення у роботу трубопроводу подання паливного газу на ТЕЦ, одним із заходів, що потрібно було провести - було подання до 11.10.2013 року заявок через диспетчера підприємства на приймання азоту низького тиску на установку. Відповідальним за виконання зазначеного заходу був призначений [PERSON] Згідно з п.п. 6.1, 6.2.11. Інструкції № 4-Т (Ц) з пуску, експлуатації та установки аварійного газового вузла та факельного господарства цеху № 1, щодо приймання на установку азоту технічного низького тиску начальник установки, начальник зміни чи старший оператор установки ставить до відома диспетчера заводу, начальника зміни цеху теплоповітряпостачання та старшого машиніста азотної компресорної. Натомість у порушення зазначених обов'язків, позивачем, як начальником установки, не було забезпечено виконання усіх необхідних вимог для своєчасного виявлення та усунення порушень цілісності трубопроводів, що призвело до виникнення пропуску паливного газу, що в свою чергу могло призвести до порушення роботи установки, а також аварійної ситуації на вибухо- та пожежнонебезпечному підприємстві. Згідно з п. 4.1 посадової інструкції начальник установки несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків, передбачених посадовою інструкцією в межах, визначених трудовим законодавством України (а.с. 7-10). Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Відповідно до ст. 147-1 КЗпПУкраїни, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. В статті 149 КЗпПУкраїни, зазначено, щодо застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Отже, зміст вищезазначених норм закону зобов'язує адміністрацію при вирішенні питань щодо дисциплінарної відповідальності працівника довести до відома особу про встановлені факти порушень з її сторони, зажадати від неї пояснення та при застосуванні дисциплінарного стягнення в наказі зазначити за які конкретно порушення застосовано стягнення. Постановою Пленуму Верховного Суду Українивід 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудовихспорів» визначено, що при розгляді справ судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпПУкраїни правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. При застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача встановлений законом порядок застосування дисциплінарних стягнень був дотриманий. Так, висновком комісії за результатами внутрішнього службового розслідування за фактом виявлених порушень на технологічних трубопроводах ПрАТ «Лінік» від,було встановлено, що начальник установки АГУ, ФХ, ГРП і ТК виробництва 1 [PERSON] в порушення п.2 Програми щодо самостійного подання заявки через диспетчера заводу на приймання азоту низького тиску на установку до 11.10.2013 року не подав заявку, про що свідчить відсутність таких заявок у оперативному журналі установки та журналі заявок диспетчера заводу, письмові пояснення [PERSON], [PERSON] та звітом про розслідування інциденту від 22.10.2013 року. Наявність пропуску на трубопроводі свідчить також про неналежне виконання позивачем своїх обов'язків, передбачених п. 6.2.11 Інструкції №4-Т (Ц) з пуску, експлуатації та установки аварійного газового вузла та факельного господарства, адже належне проведення перевірки стану обладнання та трубопроводів як позивачем, так і його підлеглим персоналом на щільність повинно було нівелювати можливість виникнення пропуску на трубопроводі. Натомість позивач розпорядженням № 68 від 14.10.2013 року, що є порушенням строку, встановленого Програмою до 11.10.2013 року, зобов'язав підлеглий персонал подати азот на лінію № 720, де і стався в подальшому пропуск, перекривши при цьому запорну арматуру № 29. Згідно з технологічною схемою установки АГУ, ФХ та ГРП закрита запорна арматура № 29 є такою, що перериває лінію № 720 і не дає змоги надходження газу або в сторону ТЕЦ, якщо газ подається в сторону з ГРП, або в сторону ГРП, якщо газ подається зі сторони азотної лінії № 967. Після перекриття арматури № 29 було подано азот з азотної лінії № 967 шляхом відкриття запорних арматур № 31 та № 32, натомість у зв'язку із перекритою запорною арматурою № 29 азот подавався лише на лінію № 720 від запорної арматури до ТЕЦ, а на лінію № 720 від запорної арматури до ГРП азот не подавався, про що свідчать розпорядження [PERSON] № 68, записи в оперативному журналі установки від 14.10.2013 року та від 14-15.10.2013 року, записом в вахтовому журналі ділянки газоповітряпостачання від 14.10.2013 року та письмовими поясненнями [PERSON] Таким чином, перевірка лінії № 720 була проведена не повністю, а лише на ділянці від запорної арматури № 29 до ТЕЦ. У випадку виконання позивачем своїх посадових обов'язків, а саме: проведення належної перевірки трубопроводів на щільність шляхом подавання у них азоту, було б своєчасно до подання газу паливного виявлено та ліквідовано пропуск на ГРП, що не призвело б до аварійної ситуації. Виконання позивачем посадових обов'язків, направлених на здійснення контролю за діяльністю установки та підлеглого персоналу, а саме: забезпечення безаварійної роботи установки, своєчасності та правильності оформлення необхідної документації, ознайомлення із записами у вахтових журналах, забезпечення контролю за виконанням посадових обов'язків підлеглим персоналом, виконання заходів та приписів (п.п. 2.1., 2.4., 2.7., 2.11, 2.15, 2.21 Посадової інструкції) також виключило б ризики аварійної ситуації (а.с. 42-93). З урахуванням висновків службових розслідувань і письмових пояснень позивача було винесено наказ, затверджений генеральним директором, № 62-Д від 06.11.2013 року, яким позивачу було оголошено догану за порушення вимог п.п. 22.1., 2.4., 2.7., 2.11, 2.15, 2.21 посадової інструкції начальника установки АГУ факельного господарства, газорозподільної підстанції, технологічних комунікацій підстанції та міжцехових технологічних комунікацій виробництва 1 з переробки сіркової нафти ПрАТ «ЛІНІК», затвердженою 24.01.2013 року генеральним директором ПрАТ «ЛІНІК» та п. 2 Програми з включення у роботу трубопроводу подання паливного газу на ТЕЦ, п.п. 6.1, 6.2.11. Інструкції № 4-Т (Ц) з пуску, експлуатації та установки аварійного газового вузла та факельного господарства цеху № 1, (а.с. 6). При вирішенні питання щодо дисциплінарної відповідальності позивача, [PERSON] було доведено до відома про встановлені факти порушень з його сторони та відібрано від нього письмові пояснення (а.с. 14). Що стосується строку для застосування дисциплінарного стягнення та порядку застосування дисциплінарного стягнення, то адміністрацією ПрАТ «ЛІНІК», повністю дотримані вимоги ст.ст. 147-1 - 149 КЗпП України. Основною підставою для видачі наказу про дисциплінарне стягнення був звіт про розслідування інциденту від 22.10.2013 року, оскільки саме звітом встановлено працівників, які порушили трудові обов'язки, зокрема [PERSON], характер вчинених порушень, а також інші фактичні обставини порушень, тому 22.10.2013 року слід вважати днем виявлення проступку. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги заявлено не обґрунтовано, у зв'язку з чим підлягають залишенню без задоволення. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин звільнені від сплати судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed