Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

[PERSON], збільшивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 квартири №60 за адресою: м. Одеса, вул.Ак.Вільямса, 59-Г, корп.2, визначити порядок користування вказаною квартирою, шляхом виділення в користування позивачу кімнату площею 15 кв.м. та прилеглої до неї лоджії (балкону), в користування [PERSON] та [PERSON] кімнату площею 18 кв.м., підсобні приміщення: кухню -20 кв.м., коридор 12 кв.м., туалет, ванну кімнату залишити в загальному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення позивача в спірну квартиру, стягнути з відповідачки грошові кошти в сумі 457234,50 гривень та еквівалент 27122,00 доларів США у гривні за курсом НБУ на момент винесення рішення суду, а також стягнути судові витрати. При цьому [PERSON] посилається на те, що під час шлюбу з [PERSON] була придбана квартира №60 за адресою: м. Одеса, вул.Ак.Вільямса, 59-Г, корп.2, яка є спільною власністю подружжя, однак відповідачка чинить перешкоди у розпорядженні та користуванні спільним майном. Також позивач зазначив, що під час шлюбу сторони спільно накопичили значні суми грошових коштів, які [PERSON] добровільно поділити відмовляється, приховує їх існування та використовує не в інтересах сімї, а тому [PERSON] вимушений звернутись до суду даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити в повному обсязі, також [PERSON]В, звернулась до суду з позовними вимогами, які збільшила у судовому засіданні, та просила визнати квартиру №60 за адресою: м. Одеса, вул.Ак.Вільямса, 59-Г, корп.2 особистою власністю відповідачки, а також просила встановити порядок виконання рішення, шляхом зобовязання [PERSON] виплатити [PERSON] грошові кошти у розмірі 33419,85 гривень, після отримання гарантованого відшкодування за вкладом в АТ «Імексбанк» від фонду гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому посилається на те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти [PERSON] і не є спільною власністю подружжя. Щодо коштів які залишились на рахунку в «Імексбанк» відповідачка просить зобовязати її сплатити за вирахуванням заборгованості за аліментами та додатковими витратами на дитину. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 25 листопада 2000 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який рішенням Київського райсуду м.Одеси від 28 квітня 2015 року розірваний. Від шлюбу є малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Сторони проживали в Російській Федерації, республіка Башкортостан, м.Уфа, вул.Блюхера, 46. В квітні 2012 року [PERSON] з дитиною повернулась до України, а в серпні 2013 року [PERSON] також приїхав до України. Сторонами визнано та відповідно до ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з 05 жовтня 2014 року. 13 січня 2014 року на імя відповідачки була зареєстрована квартира №60 в новозбудованому домі №59-Г корп.2 по вул.Ак.Вільямса в м.Одесі. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У судовому засіданні відповідачка не довела та не надала будь-яких письмових доказів в підтвердження факту придбання спірної квартири за свої особисті кошти, а тому суд вважає, що квартира №60 у будинку №59-Г корп.2 по вул.Ак.Вільямса у м.Одесі є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Доводи відповідачки про те, що спірна квартира була придбана за кошти її батьків, судом не приймаються, оскільки [PERSON] у судовому засіданні визнавала факт того, що кошти на рахунок її матері відправлялись сторонами в період шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, за положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При визначені часток суд враховує, що за рішенням Київського райсуду м.Одеси від 28.03.2016 року визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] з матірю [PERSON], рішенням Київського райсуду м.Одеси від 22.12.2016 року стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 844,50 гривень та додаткові витрати в розмірі 2873,60 гривень, однак аліменти та додаткові витрати, які фактично є недостатніми для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування, позивачем не сплачуються, в звязку з чим на даний час існує заборгованість у розмірі 18074,60 гривень, а тому суд вважає, що частка майна дружини може бути збільшена, а вимоги [PERSON] про визнання права власності на квартиру №60 за адресою: м. Одеса, вул.Ак.Вільямса, 59-Г, корп.2, задоволені частково - в розмірі 1/3 частині. Вимоги [PERSON] про визначення порядку користування спірною квартирою задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено про неможливість поділу квартири №60 у будинку №59-Г корп.2 по вул.Ак.Вільямса у м.Одесі в натурі. У судовому засіданні позивачу та представнику позивача розяснювалось, в якій спосіб повинно бути доведено можливість або неможливість розподілу спірної квартири в натурі, однак, позивач наполягав на розгляді даної справи враховуючи лише наявні документи в справі. Згідно зі ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Щодо вимог [PERSON] про вселення в спірну квартиру, суд вважає їх також не доведеними та не підлягаючими задоволенню, оскільки сторонами в судовому засіданні визнано, що в квартирі ніхто не проживає, так як в квартирі №60 у будинку №59-Г корп.2 по вул.Ак.Вільямса у м.Одесі ремонт не зроблений в повному обсязі, умов для можливості проживати з мололітньою дитиною не має, тобто перешкод у вселенні [PERSON] в спірну квартиру не має. В судовому засіданні також було встановлено, що за час шлюбу між сторонами відкривались розрахункові рахунки в АТ «Укрсиббанк», ПАТ «Фінростбанк», АТ «Імексбанк» на імя [PERSON] (мати відповідачки) та [PERSON], сторонами визнано та відповідно до ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що оскільки сторони проживали в м.Уфа, кошти на рахунок мати [PERSON] перераховувались подружжям для подальшого зарахування на рахунки [PERSON] В період шлюбу та фактичних шлюбних відносин в серпні 2014 року, були також відкриті рахунки в АТ «Імексбанк» на імя [PERSON] Судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що не включення [PERSON] в первісний позов вимог про поділ коштів які знаходяться на рахунках в банках є фактом приховання від позивача та суду інформації про спільне майно, оскільки позивач при зверненні до суду самостійно визначає обсяг позову, крім того [PERSON] у судовому засіданні визнав факт того, що про рахунки які відкривались на імя [PERSON] (мати відповідачки) та [PERSON], він знав. Крім того, з матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечувалось, що квартира №60 у будинку №59-Г корп.2 по вул.Ак.Вільямса у м.Одесі була придбана за кошти які знаходились на рахунках в банках, крім того в квартирі робився ремонт, так як квартира знаходилась в стані від забудовника, а тому доводи [PERSON] що кошти витрачались ні в інтересах сімї і він був необізнаний про суми, судом також не приймаються. Доводи позивача, що [PERSON] навмисно занижує загальну суму спільних коштів, так як сторони при переїзді з Росії в м.Одесу неодноразово перевозили з собою готівкою кошти, а також їх друзі які приїжджали до м.Одеса привозили кошти, також судом не приймаються, так як [PERSON] не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). Судом встановлено, що спільні кошти які клались на рахунки в банках АТ «Імексбанк» та ПАТ «Фінростбанк» наявні на час розгляду справи, знаходяться у третіх осіб - АТ «Імексбанк» та ПАТ «Фінростбанк», оскільки позивачем вимог про визнання права власності на кошти, які знаходяться на рахунках в Банках не заявлялось, а правових підстав для стягнення з відповідачки вказаних коштів не має, суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] про зобовязання [PERSON] виплатити [PERSON] грошові кошти у розмірі 33419,85 гривень, після отримання гарантованого відшкодування за вкладом в АТ «Імексбанк» від фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки суд не може приймати рішення на майбутнє та під умовою. При розгляді даної справи та враховуючи вищезазначені обставини, сторонам пропонувалось вирішити справу мирним шляхом, однак на останню пропозицію [PERSON] в рахунок спірної квартири сплатити [PERSON] 35000 доларів США та відмови від аліментів та додаткових витрат до повноліття дитини, відповідач відмовився, в звязку з чим сторони не змогли домовитись і врегулювати спір мировим шляхом.

Outcome: partial