Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 03 червня 2000 року помер його батько - [PERSON]; після смерті останнього відкрилась спадщина, яка складається з 1/5 частини квартири № 28, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Наливайка, 6, та право на земельну частку (пай) на земельній ділянці, яка перебуває у колективній власності та знаходиться в с. Горбово, Ємільчинського району Житомирської області. Окрім нього, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON] та [PERSON], які спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, оскільки на час смерті батька проживали за межами Волинської області та відповідних заяв про прийняття спадщини до нотаріальних контор не подавали. Дружина спадкодавця, його матір, [PERSON], померла 27 січня 1994 року. Він спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв, вступивши в управління та володіння спадковим майном, як того вимагає ст.549 ЦК Української PCP, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом проживання у спільній квартирі, що стверджується копією будинкової книги. Отже, він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька - [PERSON]Н, який в установленому законом порядку прийняв спадщину. Однак, оформити належним чином свої спадкові права через нотаріальну контору не має можливості, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер 03 червня 2000 року, а саме: на 1/5 частину квартири №28, яка знаходиться у місті Луцьку по вул.Наливайка, 6 та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності та знаходиться в с. Горбово Ємільчинського району Житомирської області. Позивач [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно з якою позовні вимоги визнає, не заперечує щодо визнання права власності на спадкове майно за [PERSON] Представник приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Зірка» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Підсудність справ про спадкування визначається за правилами ст.109\~ЦПК. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Суд вважає за необхідне розглядати справу за місцем реєстрації основної частини нерухомого майна. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013\~ р., якщо пред'явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об'єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114\~ЦПК\~встановлено виключну підсудність, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях. З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 075971 від 03 червня 2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому вбачається, що 03 червня 2000 року помер [PERSON]. (а.с.3). Судом встановлено, що після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яка складається з 1/5 частини квартири № 28, та знаходиться в м. Луцьку по вул. Наливайка, 6; належить спадкодавцю згідно свідоцтва про право власності на житло від 07 серпня 1997 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 07 серпня 1997 року №263-р і зареєстрованого у відділі по приватизації житлового фонду від № 263-р/2, а також право на земельну частку (пай) на земельній ділянці, яка перебуває у колективній власності та знаходиться в с. Горбово, Ємільчинського району Житомирської області, про що свідчить сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0225739, виданий на підставі рішення Ємільчинської районної державної адміністрації від 05 серпня 1997 року №252. (а.с. 4-5) Оскільки спадщина відкрилася до вступу в силу чинного ЦК України (в редакції від 2004 року), з врахуванням п. п. 1, 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~ (в редакції від 2004 року) до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР\~(в редакції від 1963 року). Відповідно до\~ст.527 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не залишав, отже, спадкування відбувається за законом. Згідно\~ст. 529 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки\~померлого. З матеріалів справи вбачається, що позивач - [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 15 березня 1956 року Горбовською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області. (а.с 6) Як встановлено судом, крім позивача, іншими спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], які б могли претендувати на частку спадкового майна, є, зокрема, діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON], які в період, відведений для прийняття спадщини, заяву до нотаріуса про її прийняття не предявили та на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем не проживали. Згідно їхніх заяв, які містяться в матеріалах справи, останні не заперечують щодо визнання права власності за позивачем на вищевказане спадкове майно після смерті [PERSON], який помер 03 червня 2000 року. В судовому засіданні встановлено, що дружина спадкодавця, та матір позивача - [PERSON], померла 27 січня 1994 року, отже, в коло спадкоємців за законом не входить. Як слідує із змісту ст. 549 ЦК Української PCP, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв, вступивши в управління та володіння спадковим майном, відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української PCP, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом проживання у спільній квартирі, догляду за спадковим майном. Таким чином, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька - [PERSON], який помер 03 червня 2000року, та в установленому законом порядку прийняв спадщину. Проте, як встановлено судом, спадкодавець [PERSON] за життя не оформив у передбаченому законом порядку право власності на зазначене спадкове майно, а тому при зверненні позивача до нотаріальної контори, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на вищевказане спадкове майно після смерті батька [PERSON], який помер 03 червня 2000 року.

Outcome: approved