Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Войнівська сільська рада Чутівського району Полтавської області, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на підставі права приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . За зазначеною адресою, в тому числі, зареєстрована колишня цивільна дружина позивача [PERSON] та спільні доньки позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказує, що доньки [PERSON] й [PERSON] зберігають реєстрацію свого місця проживання за вищевказаною адресою та до [PERSON] вони приїжджають на свята й вихідні дні. У вищевказаному будинку відповідач не проживає з серпня 2019 року, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає та даним житловим приміщенням зазначена особа взагалі не цікавиться та спілкування з останньою припинено взагалі. Позивач зазначає, що вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, представник позивача подав до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити та розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи відповідач належним чином була повідомлена, подала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає повністю і справу просить розглянути без участі останньої. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, з`ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно договору дарування НВА №829431від 07.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чутівського районного нотаріального округу Новицькою О.В., будинок [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.11-12). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №69997252 від 07.10.2016 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки Войнівської сільської ради №298 від 21.09.2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані з 12.10.2016 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Згідно довідки Войнівської сільської ради №310 від 01.10.2020 року [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації [ADDRESS] не проживає (а.с.19). Згідно акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] на предмет проживання громадянки [PERSON] , складеного 01.10.2020 року членами комісії встановлено, що остання за вказаною адресою не проживає з серпня 2019 року по день складення даного акту та її особисті речі та речі повсякденного використання відсутні (а.с.15). З письмових пояснень жителів с. Войнвка Чутівського району Полтавської області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] з серпня 2019 року виїхала з будинку за адресою: [ADDRESS] і не проживає на даний час (а.с.16-18). Таким чином матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач вселилась у будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в якості члена сім`ї позивача і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц, від 16 жовтня 2019 року по справі № 243/9627/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі № 766/12748/16-ц. Судом встановлено, що позивач є власником будинку і як власник надавав право відповідачу користуватись ним. Відповідач припинила бути членом сім`ї позивача, оскільки протягом тривалого часу не проживають із позивачем, не ведуть спільного господарства, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків. Тому, право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. На підставі вищезазначеного, враховуючи, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за зазначеною адресою. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved