Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про повернення грошей за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 14 травня 2014 року [PERSON] позичив у нього 5000 грн., які зобов'язувався повернути до 01.07.2014 року. Договір позики підтверджується розпискою [PERSON] в якій останній зазначив термін повернення грошей та підписав розписку. Позичені кошти відповідач не повернув в домовлені терміни і на даний момент в добровільному порядку повертати відмовляється, через що позивач змушений звертатися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду письмову заяву в якій підтримує позов та просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відповідно до ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про час і місце судового розгляду у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою, згідно якої [PERSON] одержав у вигляді позики від [PERSON] гроші в сумі 5000 грн. 00 коп., які зобов'язувався повернути в строк до 01.07.2014 року. (а.с. 15). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.1 ст. 1050 Цивільного Кодексу України якщо боржник, який своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Згідно ст.ст.526, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Поданий борговий документ (тобто оригінал розписки про отримання коштів) позивачем свідчить про те, що він відсутній у відповідача. Отже, виходячи із наведеного, враховуючи, що відповідач свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав, суд вважає, що порушене право [PERSON] підлягає захисту, а тому позов слід задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. 00 коп. боргу. При такому вирішенні спору з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі. Виходячи із викладеного, на підставі ст. ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved