Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, у якій зазначав, що 24.11.2014 року він уклав письмовий договір оренди житлового приміщення з відповідачем [PERSON] Даний договір був погоджений та підписаний сторонами безпосередньо в квартирі, яку він мав намір взяти в оренду. При підписанні даного договору був присутній ріелтор на імя [PERSON], який власне і підшукав для них квартиру. Предметом договору слугувало нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS], яку він винаймав для проживання своїй родині в розумінні оренди житлового приміщення. Під час підписання договору відповідач [PERSON] виступала як власниця орендованої квартири, про що зроблений відповідний запис в договорі. При підписанні договору він сплатив [PERSON] відразу 3500,00 грн., і наступного дня ще 3500,00 грн., як оплату за останній місяць проживання. В квартиру він завіз свої меблі і проживав там з дружиною, так як невістка з онуком проживала у їх квартирі. Відповідачем [PERSON] йому було передано книжки для сплати комунальних послуг, які він регулярно сплачував щомісяця. При цьому, кожного місяця 26 числа показував книжки [PERSON] та передавав оплату в сумі 3500,00 грн. Зазначав, що 26.05.2015 року він передав [PERSON] чергову оплату в сумі 3500,00 грн., а 31.05.2015 року двоє невідомих йому осіб, з відому [PERSON], в його відсутність насильно викинули його дружину Світлану з квартири, відібрали ключі від неї, при цьому відмовилися впускати їх у квартиру та надати доступ до їх майна. В результаті самоправних дій відповідача [PERSON], йому спричинена матеріальна шкода в сумі 10956,00 грн. (7000,00 грн. попередня оплата, 2956,00 грн. сплачені комунальні послуги, оплата робіт, повязаних з перевезенням та зберіганням меблів 1000,00 грн.). На підставі викладеного [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь суму спричиненої йому матеріальної шкоди в розмірі 10956,00 грн. та 10000,00 грн. моральної шкоди (а.с. 1, 2, т. 1). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.02.2016 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] та залучено до участі у даній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON], який є власником квартири, що винаймалася позивачем згідно з договором оренди житлового приміщення від 24.11.2014 року (а.с. 40, 41, т. 1). 24.03.2016 року [PERSON] подав до суду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до [PERSON], де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], згідно з якою просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 21000,00 грн. та понесені судові витрати (а.с. 57, 58, т. 1). В обґрунтування позовної заяви [PERSON] посилається на те, що він [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Зазначає, що діями [PERSON] йому [PERSON] завдано матеріальну шкоду, що полягає у несплаті йому коштів за користування його квартирою. Вказує, що [PERSON] у своїй позовній заяві зазначає, що орендував та проживав у [INFO] з листопада 2014 року по травень 2015 року, розмір орендної плати складав 3500,00 грн. за один місяць. Однак, за твердженням [PERSON], [PERSON] йому жодних грошей за користування його квартирою не сплачував. Зауважує, що у договорі оренди житлового приміщення, що долучений до первинної позовної заяви [PERSON], і яким він обґрунтовує свої позовні вимоги, вказана сума 3500,00 грн. на місяць, як орендна плата за проживання у [INFO]. Тому [PERSON] вважає, що, так як [PERSON] проживав у його квартирі, то він повинен сплатити завдану йому матеріальну шкоду, а саме плату за користування його квартирою в розмірі 21000,00 грн. З посиланням на викладене [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його [PERSON] - користь матеріальну шкоду в сумі 21000,00 грн., а також понесені судові витрати. Протокольною ухвалою суду від 24.03.2016 року із занесенням до журналу судового засідання на підставі положень ст. ст. 123, 124 ЦПК України позов [PERSON], як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с. 67, т. 1). 14.04.2016 року від позивача [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення по суті позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, які обґрунтовує тим, що позовна заява подана до суду з підстав, які сам визнає позивач [PERSON], а саме того, що був наявний договір оренди, згідно з яким визначалися умови проживання та розмір і порядок сплати орендних платежів. Вказаний договір від імені (за дорученням [PERSON]В.) підписала його довірена особа (відповідач у справі), яка отримувала щомісячно суму коштів за оренду квартири, але ці кошти присвоювала і не передавала [PERSON] У запереченнях [PERSON] зауважує, що за таких обставин у діях відповідача [PERSON], яка підписала договір оренди і отримувала грошові кошти за оренду квартири, явні ознаки кримінального правопорушення, яке у відповідності до діючих норм КК України має бути розслідувано правоохоронними органами. Також [PERSON] вказує, що [PERSON] у своїй заяві визнає, що він був усвідомлений того, що квартира була здана в оренду і відповідно має повне право звернутися (приєднатися) до позову про стягнення суми завданих йому збитків [PERSON], яка підписала договір з його відому (або без нього) і відповідно позов має бути заявлений саме до неї. На думку [PERSON] він не мав і не має жодних правових або будь-яких відносин з [PERSON], і тому його позовні вимоги виглядають як мінімум безглуздо, а як максимум, змова з відповідачем [PERSON] З огляду на викладене [PERSON] просив суд позовну заяву [PERSON] до нього [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду (а.с. 75, т. 1). Під час розгляду справи на підставі ст. 31 ЦПК України третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] збільшив позовні вимоги, про що подав відповідну заяву від 25.05.2016 року (а.с. 110, 111, т. 1), у якій зазначив, що за період проживання у його [PERSON] квартирі [PERSON] було пошкоджено його [PERSON] майно, що підтверджується будівельно-технічним дослідженням за № 003/2015 за запитом [PERSON] від 09.07.2015 року. Вказує, що після того, як [PERSON] залишив його [PERSON] помешкання, він [PERSON] вимушений витратити кошти на те, щоб привести квартиру у нормальний стан, для чого йому потрібно витратити 23958,00 грн., а тому, вважає, що дана сума коштів підлягає стягненню із [PERSON] З посиланням на викладене у заяві про збільшення позовних вимог [PERSON] просить суд: стягнути з [PERSON] на його [PERSON] користь матеріальну шкоду в сумі 21000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на його [PERSON] користь матеріальну шкоду витрати на проведення ремонту квартири [ADDRESS], в сумі 23958,00 грн.; стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. 26.07.2016 року від [PERSON] надійшли до суду письмові заперечення на позовну заяву [PERSON] та письмові пояснення по суті справи, які мотивовано тим, що ознайомившись із змістом позовної заяви та доповненнями до неї, [PERSON] вважає вимоги [PERSON] необґрунтованими, такими, що не підлягають до задоволення, оскільки, докази, які подані позивачем до заяви не можуть прийматися судом до уваги тому, що в позовній заяві зазначена завідомо неправдива інформація та додані до заяви докази не мають відношення до підтвердження позовних вимог (а.с. 148-152, 165-170, т. 1). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.07.2016 року постановлено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду з підстав, визначених п. 9 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, так як позивач до закінчення розгляду справи покинув судове засідання і не подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності. Цією ж ухвалою суду постановлено продовжити розгляд справи за заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON], з участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди (а.с. 175, 176, т .1). Вказану ухвалу суду від 27.07.2016 року в апеляційному порядку не оскаржено. У даному судовому засіданні третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, що викладені у його заяві як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та у заяві про збільшення позовних вимог. Зауважив, що дії [PERSON] щодо укладення договору оренди житлового приміщення та розміру орендної плати він схвалив. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у даному судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги що предмета спору та просив відмовити у їх задоволенні. Зауважив, що [PERSON] дійсно проживав у спірній квартирі на підставі договору оренди, укладеного між [PERSON] та [PERSON], оскільки останній вважав [PERSON] власником квартири, наголосивши на наявності саме у нього [PERSON] оригіналів книжок по оплаті комунальних послуг, згідно з якими сплачував відповідні платежі за надані послуги. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги [PERSON] у судовому засіданні визнала позовні вимоги, вважаючи їх підставними. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як розяснено у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Судом встановлено, що [PERSON] в цілому є власником квартири за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, мікрорайон Боздош, вул. [PERSON][ADDRESS]. Рішення про державну реєстрацію права власності прийнято 12.12.2012 року на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2012 року, що посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 77-79, т. 1). 24.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення, згідно з яким предметом договору є квартира, що розташована за адресою: вул. О. Хіри, 1/19 в м. Ужгороді. Орендна плата за згодою сторін встановлена у розмірі 3500,00 грн. на місяць (а.с. 4, 5, т. 1). Сторонами не заперечується та встановлено матеріалами справи, що [PERSON] у період з листопада 2014 року по травень 2015 року проживав у належній [PERSON] квартирі за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, мікрорайон Боздош, вул. [PERSON][ADDRESS], на підставі укладеного між ним [PERSON] та [PERSON] договору оренди житлового приміщення від 24.11.2014 року. Вказані обставини також підтверджуються долученою до позовної заяви [PERSON] розрахунковою книжкою по оплаті за природний газ за вищезазначеною адресою (особовий рахунок відкритий на [PERSON]В.) (а.с. 6), дослідженими у судовому засіданні висновком Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, затвердженим 16.06.2015 року, за результатами перевірки по заяві [PERSON], зокрема, наявними у ньому письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] предявлено до [PERSON] вимогу про стягнення матеріальної шкоди, а саме, витрат на проведення ремонту квартири [ADDRESS], у сумі 23958,00 грн. На обґрунтування зазначених вимог про стягнення вищевказаних витрат на проведення ремонту квартири [PERSON] було надано будівельно-технічне дослідження № 003/2015 квартири [ADDRESS], проведене за запитом [PERSON] від 09.07.2015 року, з якого слідує, що експертом виявлені пошкодження стін, а саме плями потертості та відколи, пошкодження вхідних дверей подряпини покриття, пошкодження паркету подряпини та плями незрозумілого походження, пошкодженні механізми, які відповідають за відкривання/закривання та переведення в режим провітрювання балконних дверей (а.с. 113, 114, т. 1). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.01.2017 року задоволено заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] про призначення судової будівельно-технічної експертизи та постановлено призначити у даній справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) Які пошкодження та в яких обємах завдані в квартирі [ADDRESS], які вкладаються у період з листопада 2014 року по травень 2015 року? 2) Яка вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт в квартирі [ADDRESS] на день проведення експертизи? Проведення експертизи доручено судовому експерту [PERSON] (свідоцтво експерта № 1521) (а.с. 212-214, т. 1). Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 114 у цивільній справі № 308/12725/15-ц, складеним 25.04.2017 року на виконання ухвали суду від 11.01.2017 року, стверджується, що при проведені огляду судовим експертом в квартирі [ADDRESS] були виявлені різного роду пошкодження. Орієнтовна вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати для усунення наявних пошкоджень, становить в цілому 11108,00 грн. (а.с. 228-240, т. 1). В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З контекстного аналізу викладеного випливає, що обовязок доказування розподіляється таким чином, що позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди. Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт заподіяння матеріальної шкоди [PERSON], а саме, витрат на проведення ремонту квартири [ADDRESS], у сумі 11108,00 грн., а тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенні, а саме, у межах вартості ремонтно-будівельних робіт, що встановлена висновком судової будівельно-технічної експертизи № 114 від 25.04.2017 року. Доказів на спростування доводів [PERSON], а також того, що пошкодження у квартирі виникли та збитки настали до вселення [PERSON] у квартиру, відповідачем [PERSON] суду не подано. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 21000,00 грн., а саме орендної плати, то зазначені вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними, з огляду на наступне. Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За приписами ч. 2 ст. 761 ЦК України наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Як слідує з матеріалів справи, в тому числі договору оренди житлового приміщення від 24.11.2014 року, між [PERSON] та [PERSON] були відсутні будь-які правовідносини з приводу найму квартири [ADDRESS]. У даному випадку [PERSON] не може вважатися наймодавцем у розумінні ч. 2 ст. 761 ЦК України, так як необхідних умов для цього між сторонами не досягнуто та доказів на підтвердження цього суду не представлено. За наведених обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви [PERSON] та про необхідність відмови у задоволенні решти позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, а згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у сумі 136,19 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та 5900,00 грн. витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи. На підставі ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України 13.12.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 18.12.2017 року.

Outcome: partial