Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 10 000 грн., інфляційних витрат в сумі 1 241,29 грн., та 3% річних в сумі 189,86 грн.; стягнення судових витрат, посилаючись на те, що 02.07.2019 року він перерахував на розрахунковий рахунок відповідача [PERSON] , що відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] , грошові кошти в сумі 10 000 грн. Ні на час перерахування коштів , ні на даний час жодних договорів щодо перерахунку на рахунок відповідача коштів між ним та відповідачем не існувало та не існує. Перерахування грошових коштів було здійнено помилково. В телефонних розмовах відповідач повідомляв, що здійснить повернення безпідставно збережених грошових коштів в сумі 10 000 грн, однак не повернув їх. 02.12.2019 року на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення коштів, однак надіслана поштовим відправленням вимога та долучені документи повернулись. Тому, просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно збережені грошові кошти в сумі 10 000 грн., розмір інфляційних витрат в сумі 1 241,29 грн. та 3% річних в сумі 189,86 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.40). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.37-39). З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 02.07.2020 року [PERSON] відповідно до платіжного доручення №63373787720966547356 помилково здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 10 000 грн. на банківську карту «Приватбанку № [NUMBER] , власником якої є [PERSON] (а.с.3) Отже, дані кошти у розмірі 10 000 гривень, Відповідач отримав внаслідок помилки Позивача, а тому Відповідач користується цими коштами, як безпідставно набутим майном. 02.12.2019 року на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення коштів в розмірі 10 000 грн. (а.с.4). Доказів існування грошових зобов`язань позивача перед відповідачем або інших договірних відносин між сторонами у справі судом не встановлено, як і зазначення спеціального призначення в графі «призначення платежу» за вищевказаною квитанцією. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з ч.1 ст.1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. З аналізу змісту норм ст. 1212-1213 Цивільного кодексу України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Отже, суд приходить до висновку, що грошові кошти в загальній сумі 10 000 грн. відповідачем були набуті без достатньої правової підстави, а тому позовна вимога позивача про їх стягнення з відповідача є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Частиною 2 ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особам. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ст. 8 ЦК України, встановлено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Відносини, які випливають із зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереження майна без достатньої правової підстави та відносини, які випливають з договору позики та регулюються нормами ЦК України є подібними за змістом. У даному випадку подібність відносин полягає у користуванні коштами. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, вбачається що розмір розмір інфляційних витрат та 3% річних за користування відповідачем коштами за період з 02.07.2019 року по 17.02.2020 року становить 1 431 гривні 15 копійок. .Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. З урахуванням задоволення позовних, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок. На підставі ст.536, 625, 1212, 1213, 1214 ЦК України, та

Outcome: approved