Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 20 жовтня 2015 року відповідач позичив у нього 11150 грн. Порядок повернення позики визначено наступним чином: 4000 грн. підлягають поверненню у строк до 20.11.2015 року, 4000 грн. підлягають поверненню у строк до 20.12.2015 року, 3150 грн. підлягають поверненню у строк до 31.12.2015 року. Вказаний договір позики було укладено шляхом власноручного написання відповідачем розписки про отримання вказаної грошової суми та зобов'язання її повернути у присутності двох свідків. Проте, відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання щодо повернення отриманої суми позики, незважаючи не неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму позики, отриману відповідачем за розпискою, у розмірі 11150 грн. Також, на підставі ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за час прострочення повернення позики у розмірі 40,92 грн. Крім того, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 611, 1050 ЦК України, просить стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 600,20 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зазначив, що відповідачем не повернуто позивачу жодної гривні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що згідно розписки від 20 жовтня 2015 року, написаної [PERSON], він отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 11150 грн. та зобов'язався їх повернути наступним чином: 4000 грн. підлягають поверненню у строк до 20.11.2015 року, 4000 грн. підлягають поверненню у строк до 20.12.2015 року, 3150 грн. підлягають поверненню у строк до 31.12.2015 року. Оригінал розписки знаходиться у позивача. Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки, як вбачається пояснень позивача та його представника, відповідач ні 20.11.2015 року, ні 20.12.2015 року, ні 31.12.2015 року, і в подальшому суму позики не повернув, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 11150 грн. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 11150 грн. в розмірі 40 грн. 92 коп., виходячи з наступних розрахунків (оскільки борг мав повертатися частинами в розмірах 4000 грн., 4000 грн. та 3150 грн. в різні строки): 4000 грн. боргу Х 3/100/365 днів у році Х 67 днів прострочення (за період з 20.11.2015 року по 25.01.2016 року (в межах заявлених вимог)) = 22 грн. 03 коп.; 4000 грн. боргу Х 3/100/365 днів у році Х 37 днів прострочення (за період з 20.12.2015 року по 25.01.2016 року) = 12 грн. 16 коп.; 3150 грн. боргу Х 3/100/365 днів у році Х 26 днів прострочення (за період з 31.12.2015 року по 25.01.2016 року) = 06 грн. 73 коп.; 22 грн. 03 коп. + 12 грн. 16 коп. + 06 грн. 73 коп. = 40 грн. 92 коп. Позивач також просив стягнути з відповідача нараховану на суму боргу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 600 грн. 20 коп., яка ним була розрахована з посиланням положення ст. 611 та ст.1050 ЦК України. На думку суду така вимога є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається зі змісту правочину, вчиненого між позивачем та відповідачем, відповідачу було позичено грошові кошти, а не речі, визначені родовими ознаками. Разом з тим пеня, яку просить стягнути позивач, може бути нарахована у разі, якщо предметом договору позики є речі, поняття яких наводиться у ст.179 ЦК України. Крім того, позивачем не обґрунтовано, на підставі чого позивачем було нараховано пеню у розмірі саме подвійної облікової ставки НБУ. Умовами договору позики стягнення вказаного розміру пені, які і самої пені, не передбачено. З огляду на наведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial