Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтовує тим, що 28 травня 2017 року помер його батько [PERSON], який з 09 січня 1987 року по час смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] В даному шлюбі в них народився [PERSON], [INFO]. За час спільного подружнього життя його батька з відповідачем [PERSON] ними побудовано та введено в експлуатацію житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Лесі Українки, 52 у с. Липини Луцького р-ну Волинської області. Вказаний житловий будинок побудований на земельній ділянці за тою ж адресою, площею 0,2262 га, яка набута у власність подружжя на підставі договору міни земельних ділянок від 27 серпня 2007 року. Все набуте за час шлюбу його батька та відповідача [PERSON] є спільним майном подружжя, в звязку з чим його батькові належить право власності на 1/2 частину вказаного вище майна. Після смерті його батька відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Лесі Українки, 52 у с. Липини Луцького р-ну Волинської області та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2262 га за цією ж адресою, на якій розташоване будинковолодіння. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є він, [PERSON], та відповідачі [PERSON], [PERSON] Оскільки спадкодавець заповіту не залишив, то спадкування здійснюється за законом. Таким чином, вважає, що розмір його частки у спадковому майні становить 1/6 частина. Вказує, що він прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відповідач [PERSON] не надає оригіналів правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку. З огляду на наведене, просить визнати за ним право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Липини, вул. Лесі Українки, 52; визнати за ним право власності на 1/6 частку земельної ділянки, площею 0,2262 га, яка розташована за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Липини, вул. Лесі Українки, 52, кадастровий номер 0722883400:01:001:2053; стягнути з відповідача [PERSON] сплачений ним судовий збір. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2018 року прийнято до розгляду позов та відкрито провадження в даній справі в порядку загального позовного провадження. У відзиві на позов відповідач [PERSON] зазначає про невизнання нею позову. Вважає, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання за ним права власності 1/6 частину спірного нерухомого майна в порядку спадкування за законом, не заявляє позовної вимоги про визначення спадкової частки у подружньому майні спадкодавця. Без визначення за спадкодавцем спадкової частки у подружньому майні, суд не вправі присудити позивачу належне їй майно. Крім того, вважає, що позивач в позові не зазначає, в якому порядку має здійснюватись спадкування: за законом чи за заповітом, не зазначає імя, дату смерті спадкодавця і ступінь родинних відносин. Просить позов залишити без розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві. На спростування заперечень відповідача [PERSON] пояснила, що обрання способу захисту порушених прав, а також формулювання позовних вимог є прерогативою позивача. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов заперечував з підстав, які наведені у відзиві. Вважає, позивачем не доведено розмір частки померлого [PERSON] в спільному майні подружжя. Просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09 січня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано Луцьким міським відділом ЗАГСу Волинської області, актовий запис №14, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ №392390 (а.с.24). З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №304596 від 04 грудня 2007 року вбачається, що [PERSON] на підставі договору міни земельних ділянок від 27 серпня 2007 року ВЕО №226949-226950 набула у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: с. Липини Луцького р-ну Волинської області, площею 0,2262 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки - 0722883400:01:001:2053 (а.с.10). З копії будинкової книги для прописки громадян, які проживають в [INFO] вбачається, що власником вказаного домоволодіння є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30 грудня 2010 року №143, виданого Липинською сільською радою Луцького району. За відомостями з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на житловий будинок №52 по вул. Лесі України в с. Липини Луцького району зареєстровано за [PERSON], підстава виникнення права власності : свідоцтво про право власності 143 від 30 грудня 2010 року, 10 січня 2011 року, виконавчий комітет Липинської сільської ради. Таким чином, судом встановлено вищевказані земельна ділянка та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами набуто [PERSON] за час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] У відповідності зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Положенням ч. 1ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до норм чинного законодавства набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Лесі Українки, 52 у с. Липини Луцького р-ну Волинської області та земельна ділянка, що розташована за адресою: с. Липини Луцького р-ну Волинської області, площею 0,2262 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки - 0722883400:01:001:2053, набуті подружжям [PERSON] та [PERSON], а тому є спільною сумісною власністю подружжя, їхні частки у майні є рівними. Стороною відповідача не надано доказів на спростування даної обставини. З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №202552 вбачається, що 28 травня 2017 року [PERSON] помер. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив, а тому, в даному випадку спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив,та батьки. В частині 1 ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його діти [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON] Факт родинних стосунків між спадкодавцем та позивачем підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с.7). Судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] заведено спадкову справу № 35/2017, з копії якої вбачається, що позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги після смерті батька, подав нотаріусу у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини та відповідно вважається таким, що прийняв спадщину. Крім того, заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала також відповідач [PERSON] З дослідженої в судовому засіданні копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] через відсутність оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с.9). Таким чином, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в звязку з тим, що правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на спірне майно, складені на імя [PERSON] Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та прийняв спадщину після смерті [PERSON], але нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у звязку з відсутністю документів, які засвідчують право власності на нього, тому суд приходить до висновку, що позов, в межах заявлених вимог, підлягає до задоволення. Що стосується заперечень відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] з приводу того, що поряд із заявленими вимогами позивачу необхідно ставити також вимогу про визначення частки спадкодавця в спільному майні подружжя, то суд зазначає, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві, а наявність такої вимоги суперечила б приписам ч.1 ст.4 ЦПК, згідно змісту якої кожна особа може звернутися до суду саме за захистом свого невизнаного, порушеного або оспорюваного права. А тому, позивач заявляє вимоги про визнання за ним права власності\~на нерухоме\~майно в\~порядку спадкування\~та не\~вправі ставити\~вимогу про\~визначення (визнання)\~за померлим\~спадкодавцем право\~власності на\~частину майна\~в порядку\~поділу майна\~подружжя.\~ Разом\~з тим,\~стороною відповідача\~не надано\~заперечень по\~суті позову\~відповідно до\~норм матеріального\~права із зазначенням доказів на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1642,21 грн., а саме: по 821,20 грн. з кожного.

Outcome: approved