Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою та просив стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова ком панія «Гарант-Авто» на його користь середній заробіток за період затримки виплати заробітної плати за період з 27 липня по 15 вересня 2015 року в розмірі 18747,52 гривень та моральну шкоду в сумі 10000,00 гривень. Позивач посилався на таке: 11 березня 2015 року його було прийнято на роботу до ПАТ «Українська страхова ком панія «Гарант-Авто» на посаду заступника начальника управління правового забезпечення. 24 липня 2015 року його було звільнено з вказаної посади за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗПП України. Причиною його звільнення була тривала невиплата відповідачем заробітної плати. За час його роботи відповідач грубо порушував вимоги ст.115 КЗПП України та не сплачував заробітну плату. Внаслідок цього станом на 26 серпня 2015 року за відповідачем утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 62160,63 гривень, яку йому до цього часу не сплачено. Рішення комісію з трудових спорів знаходяться на виконанні у ВДВС Солом,янського РУЮ міста Києва. У відповідності до вимог ст.116 КЗПП України відповідач мав сплатити йому заборгованість по заробітній платі в день його звільнення. До цього часу він не сплатив заборгованість. Його середньоденна заробітна плата складає 526,32 гривень. Оскільки його було звільнено 24 липня 2015 року, то кількість робочих днів з дня звільнення складає 36 днів. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати йому середній заробіток з 27 липня по 15 вересня 2015 року в сумі 18947,52 гривень. Крім того, позивач просив стягнути моральну шкоду в сумі 10000,00 гривень, не обґрунтовуючи підстави для її стягнення. 09 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду у порядку ст.31 ЦПК України зі змінами та уточненнями до позовної заяви, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток з 27 липня 2015 року по 12 жовтня 2015 року 28947,60 гривень; моральну шкоду в сумі 10000,00 гривень; інфляційні витрати в сумі 1684,97 гривень; 3% річних в розмірі 1684,97 гривень, а всього 41199,89 гривень. Позивач посилався на таке: кількість робочих днів, за які позивач просив стягнути середню заробітну плату складає 56 робочих днів, тому сума середнього заробітку за вказаний період часу складає 28947,60 гривень. Позивач надав розрахунок суми інфляції та 3 відсотків річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. Загальний розмір штрафних санкцій становить за даним розрахунком 2252,29 гривень. Моральну шкоду нічим не засновує. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. У судовому засіданні позивач також підтримав позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень, посилаючись на те, що він страждав, оскільки довгий час не отримував заробітну плату. Представник відповідача Великородний А.О. у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та показав. Що дійсно позивачеві не була виплачена заробітна плата, як і іншим співробітникам, оскільки на рахунку підприємства були відсутні грошові кошти, на теперішній час На теперішній час в ПАТ «УСК «Гарант-Авто» введена тимчасова адміністрація, тимчасовим адміністратором є керівник вказаного ПАТ, дійсно позивачеві має бути сплачено середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, інфляційні виплати, три відсотки річних у відповідності до ст. 625 ЦК України та моральну шкоду в сумі 10000,00 гривень, а всього в сумі 41199,89 гривень. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за таких підстав: правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються КЗПП України та ст..625 ЦК України на ці правовідносини не поширюється. Наказом номер 169-кго від 11 березня 2015 року позивача було прийнято на посаду заступника начальника управління правового забезпечення ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Наказом номер 316-кго від 24 липня 2015 року позивача було звільнено з роботи з 24 липня 2015 року за власним бажанням згідно з п.3 ст.38 КЗПП України. Відповідно до вказаного наказу управлінню бухгалтерського та податкового обліку наказано провести повний розрахунок та виплати у зв,язку зі звільненням [PERSON], виплатити [PERSON] компенсацію за 11 днів щорічної відпустки за період роботи з 11 березня по 24 липня 2015 року; виплатити йому вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно зі ст. 44 КЗПП України. Як встановлено у судовому засіданні, У ПАТ УСК «Гарант-Авто» наявне фінансове становище, у зв,язку з чим введено тимчасову адміністрацію. Заробітна плата ПАТ нараховувалась своєчасно. З причини відсутності на рахунках ПАТ грошових коштів та неможливістю здійснення виплати співробітникам заробітної плати, в ПАТ була створена комісія з трудових спорів, яка здійснювала розгляд заяв співробітників ПАТ, постановляла рішення та видавала посвідчення про стягнення заробітної плати з відповідача на користь співробітників ПАТ. Як встановлено у судовому засіданні, такі посвідчення отримав і позивач, які передані ним для виконання до ВДВС Солом,янського РУЮ міста Києва. Вказані посвідчення, які мають силу виконавчого листа, прийняті ВДВС Солом,янського РУЮ за місцем знаходження основного описаного майна ПАТ. Саме з цієї причини позивач не заявив позовних вимог щодо стягнення заробітної плати. Як встановлено у судовому засіданні, позивача було звільнено 24 липня 2015 року. 29 липня 2015 року відбулось засідання КТС та постановлено рішення номер 1ё52, у відповідності до якого з відповідача на користь позивача стягнуто заробітну плату за червень 2015 року в сумі 7344,00 гривень та сумиа компенсації втрати частини заробітної плати у зв,язку з порушенням термінів її виплати х сумі 83,41 гривень, а всього 7427,41 гривень. Рішення КТС направлено для негайного виконання. Крім того, рішенням номер 154 КТС від 29 липня 2015 року з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі за липень 2015 року та вихідна допомога відповідно до наказу в розмірі тримісячного середнього заробітку, загальною сумою 29519,47 гривень. Як вбачається з наданих у судовому засіданні рішень та посвідчень, КТС стягувала з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв,язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст.. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред,явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 117 КЗПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у с троки, зазначені ст.. 116 КЗПП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні встановлена відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачеві, в тому числі і при його звільненні. Як вбачається з наданих суду документів, відповідач застосував всі можливі заходи щодо виконання вимог чинного законодавства, а саме: створив КТС, яка своєчасно розглядала заяви позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі щомісячно, суми стягувались з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв,язку з порушенням строків її виплати, позивачеві своєчасно стягнуто з відповідача всі суми, які підлягають виплаті при його звільненні у тому числі і вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно наказу номер 316-кго від 24 липня 2015 року. Статтею 117 КЗПП України передбачено стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні саме з вини власника або уповноваженого ним органу. У судовому засіданні не встановлено вини відповідача у затримці виплати заробітної плати позивачеві при його звільненні. У судовому засіданні не встановлено вини відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачеві при його звільненні, бо негайно відповідачем після звільнення позивача застосовано всіх заходів щодо здійснення розрахунку з останнім, а саме: КТС стягнуто з відповідача всі суми, що належить стягнути на користь позивача, у тому числі і вихідні допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗПП України з нарахуванням компенсаційних виплат втрати частини заробітної плати у зв,язку з порушенням строків її виплати. Всі вказані посвідчення КТС знаходяться на примусовому виконанні в ВДВС Солом,янського районного управління юстиції міста Києва - за місцем знаходження майна відповідача. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, на даний час майно відповідача описане та здійснюються заходи щодо його реалізації. У відповідності до ст.. 237-1 КЗПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень не підлягають задоволенню, оскільки в позовній заяві, як і в заяві про уточнення позовних вимог, взагалі не наведено будь-яких підстав для такого стягнення. У судовому засіданні позивач посилався на те, що йому довгий час не сплачувалась заробітна плата, це для нього особисто є збитком, крім того, йому спричинено моральні страждання. Крім наведеного, судом враховано, що відсутня вина відповідача у порушенні строків виплати позивачеві заробітної плати. Посилання представника відповідача Великородного А.О. на те, що при звільненні позивача відповідач не мав можливості виплатити заробітну плату, оскільки в ПАТ «УСК «Гарант-Авто» введено тимчасову адміністрацію, суд приймає до уваги. Але визнання представником відповідача позовних вимог, в тому числі і моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень суперечить закону, тому суд постановляє рішення без врахування позиції представника відповідача про необхідність задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Судовий збір має бути віднесений за рахунок позивача. На підставі ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: dismissed