Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 грудня 2017 року судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а всі матеріальні витрати на утримання і лікування дитини несе вона самостійно, в зв'язку з чим остання на підставі положень ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) просить суд збільшити розмір призначених рішенням суду аліментів на утримання неповнолітнього сина, а саме просила суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 12 000 грн., щомісячно до досягнення сином повноліття та на період навчання у вищому навчальному закладі, а також стягнути аліменти з відповідача сукупно за останніх шість місяців у розмірі 72 000 грн. Ухвалою суду від 05 листопада 2018 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. 14.08.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який був прийнятий судом. 06 лютого 2019 року представник позивача уточнив вимоги позовної заяви, які були прийняті судом в частині вимог щодо збільшення розміру. В ішній частині выдмовлено в прийнятті заяви, оскільки стороною позивача змінено предмет і підстави позову. 18 березня 2019 року представником відповідача було подано відзив на заяву про збільшення розміру аліментів, які не були прийняті судом через пропуск строку на подання відзиву. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зазначив, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку забезпечення сина, хоча має задовільний стан здоров'я, працює та має сукупний дохід у розмірі 12 000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши що відповідач сплачує аліменти у розмірі 1 500 грн., щомісячно. Крім того, зазначив, що місячний дохід відповідача складає 4 369 грн., інших доходів він не має. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За змістом чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Звертаючись до суду з зазначеним позовом позивач зазначає, що при розгляді справи № 753/10728/17 про розірвання шлюбу між сторонами та визначення місця проживання дитини, відповідачем було подано зустрічну позовну заяву в якій він зазначив, що його дохід за 2016 рік склав 321 261,57 грн., а за липень-жовтень 2017 року - 122 940, грн. Також представник позивача стверджує, що у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу у розмірі 12 000 грн. щомісячно, оскільки відповідачем було реалізовано автомобіль «Фальксваген Пассат», 2007 року, який перебував у спільній сумісній власності сторін. Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Таким чином, мінімальний гарантований законодавством розмір аліментів на їх сина [PERSON], [INFO], становить з 1 січня 2019 року - 1 626 гривень. У постанові від 03 травня 2018 року у справі №581/638/17-ц Верховний Суд, зокрема, вказав, що «... розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття ЗУ «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів». З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи, що позивачем не доведено, що відповідач отримує значні доходи та має можливість сплачувати аліменти в заявленому розмірі, беручи до уваги, що дитина, яка має двох працездатних батьків, вправі розраховувати на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а належне виконання батьком свого обов'язку щодо утримання власної дитини, забезпечення належних умов її життя та розвитку, не може обмежуватися 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про збільшення розміру стягнутих аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача на користь позивача до 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2018 до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 704,80 грн. Позивачем також подано заяву про стягнення судових витрат пов'язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 7 720 грн. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). У поданій до суду заяві відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), вартість яких складає 7 720 грн., а відтак суд відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: partial