Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, після остаточного уточнення позовних вимог просив стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 22000 грн. позики та 61021,62 грн. процентів за договором позики від 13.09.2011 року та понесені ним витрати по справі за сплату судового збору в сумі 830,22 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 1218 грн. Мотивуючи вимоги тим, що відповідач взяв в боргу 22000 грн., але не виконав свої зобов'язання. Представник позивача до початку судового засідання надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Відповідач, [PERSON], 13.09.2011 року отримав від позивача, [PERSON] 22000 грн., про що надав розписку, в якій зобов'язувався суму боргу повернути до 01.11.2011 року. У відповідності до пункту 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини. Складена сторонами розписка та їх дії свідчать про те, що між ними виникли зобов'язання, що виникають з договору позики, в силу яких одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 Цивільного кодексу України). Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем надана розписка від 13.09.2011 року, тобто між сторонами договір позики укладений в письмовій формі, кошти відповідачем отримані, що відповідає вимогам статті 1047 Цивільного кодексу України. Таким чином, позивач свою частину зобов'язань виконав в повному обсязі. Складена відповідачем розписка, оригінал якої приєднано до матеріалів справи, свідчить про те, що відповідач взяв на себе зобов'язання по поверненню визначеної грошової суми. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін повернення грошових коштів в розписці сторонами узгоджений та визначений тривалістю до 01.11.2011 року, що є кінцевим терміном повернення коштів. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З приписом статті 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Згідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 3 договору позики проценти за користування кредитом не нараховуються. Позивач просить стягнути проценти за період з 01.11.2011 по 01.11.2014 року, проте така позиція позивача є помилковою, оскільки після закінчення строку повернення коштів відбулася не зміна умов договору, а порушення строків його виконання, за що передбачена відповідальність за ст. 625 ЦК України. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача проценти за вказаний період в сумі 61021,62 грн. задоволенню не підлягає. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. На підтвердження судових витрат позивачем надано до суду квитанцію прибуткового касового ордера № 176 від 16.12.2014 року за угодою про надання правової допомоги на суму 1218 грн. (а.с. 21-а). У відповідності зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позов задоволений частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial