Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 41640,00 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 12.04.2013 року відповідач позичив у нього гроші у сумі 1500 доларів США до 01.12.2013 року, передачу грошей підтвердив розпискою, але до теперішнього часу борг не повернув, на звернення з вимогою повернути борг не реагує. На 05.03.2015 року сума боргу згідно курсу НБУ становить 41640,00 грн.. Позивач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився. Представником позивача [PERSON] суду надана заява, згідно якої вона підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу у її відсутності та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився. За ухвалою суду розгляд справи проведено в порядку ст. 224 ЦПК України - заочно, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки від 12 квітня 2013 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] гроші в сумі 12300,00 грн., що еквівалентно 1500,00 доларам США, до 01 грудня 2013 року. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги ( ст.. 527 ЦК України). Прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку (ч.ч. 1, 3 ст. 545 ЦК України). Відповідно до ст.. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Строк повернення боргу в розписці від 12 квітня 2013 року зазначений до 01 грудня 2013 року, але до теперішнього часу зобовязання відповідачем [PERSON] не виконано, про що свідчить наявність боргового документа на руках у позивача [PERSON]. На підтвердження факту розрахунку з позикодавцем відповідачем [PERSON] суду не надано жодного належного доказу. Вирішуючи по суті заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що відповідач [PERSON], як боржник за грошовим зобовязанням, не виконав свій обовязок щодо повернення позивачу [PERSON] до 01 грудня 2013 року грошових коштів в іноземній валюті, у розмірі 1500,00 доларів США. У п. 14 постанови № 14 від 18.12.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно даних службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до долара США станом на 26 червня 2015 року становить 2119,61 гривень за 100 доларів США, таким чином 1500,00 доларів США еквівалентно сумі 31794,15 гривень (2119,61 х 15), яку необхідно стягнути на користь позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 317,94 грн.. На підставі ст.ст. 527,545,1046,1047,1049 ЦК України та

Outcome: partial