Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов обґрунтовує тим, що 08.03.2013 року він уклав з [PERSON] договір позики грошових коштів, за яким передав останньому 34000 грн. [PERSON] зобов'язався повернути йому кошти до 03.02.2014 року. На підтвердження укладеного договору останнім була надана розписка. Однак відповідач на його прохання вказану суму коштів в передбачений розпискою строк не повернув. Покликаючись на те, що зі сторони [PERSON] він вбачає небажання повертати суму боргу, позивач просить з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики станом на 10.06.2014 року в сумі: 34000 грн. суми боргу за договором позики, за період з дня подання позовної заяви до суду 10.04.2014 року по 10.06.2014 рік 1292 грн. суми боргу з врахуванням індексу інфляції, 167,67 грн. три проценти річних та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яка полягає у суттєвих моральних стражданнях та негативних емоціях і переживаннях через тривале ігнорування позивачем його вимог повернути позичені кошти, всього на суму 40459,67 грн. та судові витрати по справі. До початку розгляду справи представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Двічі подавав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням у відрядженні та хворобою. Оскільки підтверджуючих даних щодо цього суду не надав, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким останній отримав від позивача грошові кошти в сумі 34000 грн. За умовами договору позики позичальник зобов'язувався повернути суму боргу до 03.02.2014 року (а.с.3). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. З пояснень позивача судом встановлено, що на даний час відповідач вказані кошти не повернув, тому з нього слід стягнути 34000 грн. суму боргу за договором позики. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданого позивачем розрахунку, який не заперечив відповідач ні в судовому засіданні, ні шляхом надання суду письмових заперечень, судом встановлено, що стягненню з відповідача в користь позивача за період невиконання ним зобов'язання за договором позики від 08.03.2013 року за період з 10.04.2014 року по 10.06.2014 рік підлягає стягненню 1292 грн. сума боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 167,67 грн., тобто всього з відповідача в користь позивача слід стягнути 35459,67 грн. (з розрахунку 34000 грн.+1292 грн.+167,67 грн.). Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, однак умовами договору позики сторонами не було передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення сторонами зобов'язань по договору, тому вимога позивача про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає. Щодо стягнення з відповідача в користь позивача понесених судових витрат. Позивачем при поданні позовної заяви до суду було сплачено 351 грн. судового збору та при поданні заяви про збільшення позовних вимог - 243,60 грн. судового збору. Суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому стягненню з відповідача в користь позивача підлягає 354,60 грн. судового збору. В решті позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст. 526, 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial