Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16 вересня 2011 року між ПАТ «Комерційний банк «Глобус» та ТОВ «Дімеойл» укладено кредитний договір №49/ЮКЛ-11 на відкриття відновлювальної кредитної лінії. 29 жовтня 2012 року між ним та банком укладено договір поруки, за яким він, як поручитель, зобов'язався відповідати перед банком за виконання товариством зобов'язань за кредитним договором. 29 жовтня 2012 року ним було підписано два примірника договору поруки, які були залишені в банку для підписання уповноваженою особою банку. Його примірник банк йому так і не повернув. 11 березня 2014 року до нього разом з позовною заявою, як додаток до неї, потрапила копія договору поруки. Ознайомившись з договором він виявив, що перша сторінка договору поруки, яка містить істотні умови договору поруки, умови кредитного договору, за виконання яких він поручився, обсяг відповідальності поручителя, права та обов'язки сторін, скріплена не його підписом, а умови договору значно відрізняються від тих, які були на час його підписання. Позивач стверджує, що оскільки перша та основна сторінка договору поруки була підмінена та підписана за нього невідомою йому особою, його вільного волевиявлення та внутрішньої волі на укладення договору в такій редакції не було. На підставі викладеного позивач просить визнати договір поруки № 49-2/ЮПОР-12 від 29 жовтня 2012 року недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що на всіх сторінках договору поруки міститься підпис позивача, також у договорі міститься підпис його дружини про надання згоди на його укладення та про ознайомлення з умовами договору. Крім того, представник відповідача зазначив, що на момент підписання договору поруки позивач був учасником ТОВ «Дімеойл», володів часткою в розмірі 30% статутного фонду, приймав участь у всіх загальних зборах товариства, на яких вирішувалися питання щодо внесення змін до кредитного договору, і таким чином був детально обізнаний про всі істотні умови кредитного договору та погоджував їх. При укладанні договору поруки було дотримано всіх вимог, необхідних для чинності правочину. Також представник відповідача повідомив суд про те, що в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва перебуває справа про стягнення кредитної заборгованості з ТОВ «Дімеойл» та з [PERSON], як з поручителя, тому на думку представника відповідача позивач, подавши позов про визнання договору поруки недійсним, намагається затягнути розгляд справи та уникнути виконання грошових зобов'язань. На підставі викладеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що 16 вересня 2011 року між ПАТ «КБ «Глобус» (Банк) та ТОВ «Дімеойл» (позичальник) укладено кредитний договір № 49/ЮКЛ-11 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, для забезпечення виконання зобов'язань за яким 29 жовтня 2012 року між ПАТ «КБ «Глобус» та [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки №49-2/ЮПОР-12, за умовами якого [PERSON] поручився перед Банком (кредитором) за виконання ТОВ «Дімеойл» зобов'язань за кредитним договором № 49/ЮКЛ-11 від 16 вересня 2011 року. Вказаний договір поруки є укладеним з моменту його підписання сторонами, що й було зроблено уповноваженою особою банку (головою правління) та поручителем (позивачем) в кінці тексту договору з зазначенням реквізитів сторін. Чинне законодавство та умови договору поруки не передбачають необхідність погодження умов договору шляхом підписання кожної сторінки договору і не ставлять в залежність досягнення згоди з усіх істотних умов договору та відповідно - укладення договору від наявності підпису кредитора та позичальника на кожній сторінці договору. Будь-яких доказів фальсифікації, неправомірної зміни умов (тексту) договору, викладених на першій сторінці договору, позивачем не надано. Крім того, відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №10896/10897/14-32 від 09 жовтня 2014 року, підпис на першій сторінці договору поруки №49-2/ЮПОР-12 від 29 жовтня 2012 року від імені [PERSON] в графі «ПОРУЧИТЕЛЬ» виконаний самим [PERSON] Посилання представника позивача на наявність двох договорів поруки з можливо різними умовами основного зобов'язання, забезпеченого порукою, не підтверджено належними доказами. При цьому судом оглянуто оригінал договору поруки, наданий банком, який містить підписи кредитора та поручителя на першій та другій сторінці договору (його копія знаходиться на а.с. 158). Саме вказаний договір надавався експертам для дослідження. Крім того, з матеріалів справи вбачається (а.с.62-74, 108), що позивач є учасником ТОВ «Дімеойл», приймав участь в усіх загальних зборах товариства, на яких, починаючи з 09 жовтня 2012 року, вирішувалися питання внесення змін до кредитного договору. Тобто, підписуючи договір поруки, позивач був ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та погоджувався з ними. За таких обставин, підстав, передбачених ЦК України, для визнання договору поруки недійсним, судом не встановлено.

Outcome: dismissed