Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про зобовязання укласти договір найму та стягнення плати за користування житловим будинком. В позовній заяві зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Тячівської нотаріальної контори від 30 березня 2007 року, належить ? частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в м. Тячів, вул. Листопада, 26. Інша ? частина вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить його матері [PERSON]. Як вбачається із рішення Тячівського районного суду від 2 березня 2009 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в житловому будинку з двома неповнолітніми дітьми з 2000 року, а з 5 травня 2007 року є в ньому зареєстрованими. На час реєстрації відповідачів у спірному житловому будинку ? частина житлового будинку належала йому на праві власності і він як співвласник будинку мав дати згоду на реєстрацію відповідачів у житловому будинку, але відповідачі зареєструвались в житловому будинку поза його на це згоди. Проживаючи в житловому будинку, відповідачі не бажають укласти з ним договір найму на ? частину житлового будинку, в якій вони проживають, та оплачувати йому кожен місяць грошові кошти за користування його частиною житлового будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою. Також позивач зазначив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовляються від укладення з ним договору найму на протязі девяти років проживання у його власності, а також не допускають його до житлового будинку. Коли він появляється в житловому будинку, вони йому погрожують фізичною розправою. Оскільки відповідачі проживають у його власності більше девяти років і не платять йому оренду за користування його частини дворогосподарства, він надіслав їм письмову заяву, якою просив укласти з ним договір найму (оренди) житлового будинку. Добровільно відповідачі договір найму з ним відмовляються укласти. Оскільки відповідачі в належній йому ? частині житлового будинку проживають девять років, відповідачі зобовязані йому відшкодувати заборгованість за проживання у будинку в розмірі 90\~000 гривень (2500 гривень * 36 місяців). Просить суд зобовязати відповідачів [PERSON] та [PERSON] укласти з ним договір найму на ? частину житлового будинку, що розташований в м. Тячів, вул. Листопада, 26 та стягнути з відповідачів на його користь 90 000 гривень плати за три роки користування житловим будинком. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що про намір позивача укласти з відповідачами договір найму частини житлового будинку в м. Тячів, вул. Листопада, 26, відповідачі дізналися з надісланих ним матеріалів позовної заяви. Зазначив, що згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, однак такого способу захисту цивільних прав як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобовязання особи до укладення відповідних договорів, вказаною нормою закону не передбачено. Статтею 19 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. [PERSON] така обумовленість у законі має бути виписана в імперативній формі з прямою вказівкою на обовязок відповідної сторони укласти договір. Жодного закону який містив би вказівку на обовязковість відповідачів укласти договір найму на ? частину житлового будинку з позивачем, за наявності у них наданих іншим співвласником законних підстав користування житлом не має, а тому відсутність такого застереження зумовлює безпідставність предявленого до відповідачів позову. За загальним правилом під час укладення цивільних договорів діє принцип диспозитивності, який передбачає перш за все свободу волевиявлення сторін щодо укладення договорів. Це випливає з положень ст.627 ЦК України, згідно з якою під поняттям свобода договору розуміється, що сторони є вільними: 1) в укладенні договору, 2) у виборі контрагента, 3) у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір - це волевиявлення учасника правочину, яке в силу ст. 203 ЦК України повинне бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відмова відповідачів від укладення такого договору є формою реалізації ними своїх прав. В звязку з тим, що вимоги позивача не грунтуються на нормах ст. 626, 627 ,628 ЦК України, оскільки суперечать принципу свободи договору, визначеному в указаних нормах закону, предявлений до [PERSON] та [PERSON] позов є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Зазначив, що разом з предявленою до відповідачів вимогою про зобовязання їх укласти з позивачем, оплатний договір найму на ? житлового будинку, [PERSON] як пропозиції (оферти) так і самого проекту такого договору їм до предявлення позову не надавав, а надіслана ним заява від 4 жовтня 2016 року, на яку він посилається як на одну з обставин, що обґрунтовують підставність поданого ним до суду позову, не містить умов договору. Зі змісту вказаної заяви випливає лише вимога щомісячної сплати відповідачами 2500 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Що стосується предявленої позивачем вимоги, про стягнення з відповідачів 90 000 тисяч гривень, то така вимога також є незаконною так як жодних майнових зобовязань перед [PERSON] відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мають. Просить в задовленні позову відмовити. Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.03.2007 року та витягу з Державного реєстру правочинів, виданих державним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON], є власником ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в м.Тячів по вул. Листопада, 26, Закарпатської області. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї [PERSON], мешканки [INFO], складеного депутатом Тячівської міської ради. встановлено, що [PERSON] та [PERSON], проживають разом з двома дітьми в будинку, половина якого належить на праві власності [PERSON], мамі чоловіка. За місцем проживання скарг від сусідів не надходило, сімя матеріально забезпечена, виховують двох дітей, проживають із дозволу покійної бабусі та дідуся, яких доглядали на протязі 6 років. Під час проживання провели капітальний ремонт кімнат будинку та надвірних споруд, газифікацію, водопостачання та відведення. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 2 березня 2009 року в задоволенні позовів [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальних затрат по проведенню ремонтних робіт відмовлено. В нотаріально-посвідченій заяві [PERSON] від 4 жовтня 2016 року зазначено, що йому на праві власності належить ? частина житлового будинку №26 по вулиці Листопада в м. Тячів, Закарпатської області. Всім майном, яке належить йому, [PERSON] та [PERSON] користуються з травня 2007 року. Просить їх здійснювати оплату за користування його власністю в розмірі 2500 гривень щомісячно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її батьком. Її відомо, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] постійно забороняють її батьку [PERSON] користуватися належною йому ? частиною житлового будинку в м. Тячів по вул. Листопада, 26. Батько навіть був згоден поділити будинок. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 627 частиною 1 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ч. 1\~ст. 812 ЦК України\~предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина. В частині 1 ст.820 ЦК України зазначено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Як встановлено в судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають разом з дітьми в будинку по вулиці Листопада, 26 в м. Тячів, ? частина якого належить також позивачу [PERSON], і договір найму частини зазначеного житлового будинку на даний час між сторонами не укладено. Згідно до ст.60 цього ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доводи позивача та його представника про небажання відповідачів [PERSON] та [PERSON] укласти з позивачем [PERSON] договір наймуз посиланням як на доказ нотаріально-посвідчену заяву [PERSON] від 4 жовтня 2016 року, в якій позивач просить відповідачів здійснювати оплату за користування частиною житлового будинку в м. Тячів по вул. Листопада, 26, в розмірі 2500 гривень щомісячно, суд вважає безпідставними, оскільки зазначений доказ не підтверджує намір позивача укласти договір найму та досягнення домовленості відповідачів зі свого боку на його укладення. При цьому, суд констатує, що чинним законодавством не передбачено такий спосіб захисту порушених прав як зобовязання укласти договір найму за відсутності домовленості сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. А тому, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо зобовязання відповідачів [PERSON] та [PERSON] укласти з ним договір найму на ? частину житлового будинку, що розташований в м. Тячів, вул. Листопада, 26 слід відмовити. За таких обставин не підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів на його користь 90 000 гривень як плати за три роки користування житловим будинком, оскільки на час користування частини будинку в м. Тячів, вул. Листопада, 26 договір найму між сторонами не був укладений і відповідачі не мали жодних зобовязань перед позивачем з приводу користування його частиною будинку, а тому в цій частині позовних вимог слід також відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed