Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON].), яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] (далі по тексту - [PERSON].) про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] є його донькою. [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з липня 2014 року, оскільки постійно проживає у Вінницькій області з його колишньою дружиною [PERSON] В своїх позовних вимогах позивач просив суд визнати [PERSON], зареєстровану за вказаною вище адресою, такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в частині вимог [PERSON] та [PERSON] було повернуто позивачам. Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 червня 2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, відзив на позов не надіслала, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Третя особа в судове засідання також не з'явилася, однак її представником подану клопотання про розгляд справи за їх відсутності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи саме таким чином. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02 лютого 2004 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON], 2008 року народження, зареєстрована в [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, за аналізом вказаної правової норми право користування житлом членом сім'ї власника житла втрачається виключно у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наданих в судовому засіданні пояснень позивача вбачається, що позивач є співвласником зазначеної квартири, [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] з липня 2014 року (після розірвання шлюбу з позивачем) у спірній квартирі не проживає. Вказане підтверджується також показами свідків [PERSON] та [PERSON], які суду показали, що [PERSON] разом із спільною донькою позивача - [PERSON], переїхали проживати у Вінницьку область, в спірній квартирі не з'являються протягом тривалого часу, комунальні послуги не сплачують, речей там не мають, поточний ремонт не здійснюють. Згідно ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Враховуючи те, що малолітня донька [PERSON] - [PERSON] з липня 2014 року в спірній квартирі не проживає, а [PERSON] як мати, в інтересах малолітньої доньки не зверталася з заявами до відповідних органів про усунення перешкод у користуванні цією квартирою, суд дійшов висновку, що [PERSON] втратила право користування квартирою № [ADDRESS].

Outcome: approved