Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Управління ДАІ УМВС України у Волинській області, старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу забезпечення супроводу УДАІ УМВС України у Волинській області Панасюка М.В. про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями службової особи. Позовну заяву мотивує тим, що 09 грудня 2012 року старший інспектор дорожньо-патрульної служби взводу забезпечення супроводу УДАІ УМВС України у Волинській області Панасюк Михайло Васильович склав протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 550 гривень. Також інспектором ДАІ одночасно був складений протокол вилучення (без номерний) від 09 грудня 2012 року про вилучення в позивача посвідчення водія серії [NUMBER], виданого 27 січня 1995 року Волинським ОРЕВ. Вказує, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2013 року дії старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу забезпечення супроводу УДАІ УМВС України у Волинській області Панасюка Михайла Васильовича, з приводу вилучення 09 грудня 2012 року в позивача посвідчення водія серії [NUMBER] від 27 січня 1995 року визнано протиправними та зобов'язано УДАІ МВС України у Волинській області повернути йому незаконно вилучене посвідчення водія. Зазначає, що діями інспектора ДАІ Панасюка М.В., йому було заподіяно матеріальну шкоду, а саме незаконне вилучення водійських прав позбавило його можливості здійснювати свої трудові обов'язки, що в подальшому призвело до його звільнення, внаслідок чого він та його сім'я залишились без засобів для існування. Оскільки, він з 01 березня 2013 року по 14 травня 2013 року не працював, то з врахуванням його заробітної плати за два місяці, розмір матеріальної шкоди позивач оцінює в сумі 1720,29 гривень. Також вказує, що у зв'язку з оскарженням дій інспектора ДАІ до Волинського окружного адміністративного суду, він змушений був звернутись за правовою допомогою, витрати на яку він поніс в сумі 450 гривень. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій інспектора ДАІ щодо вилучення водійських прав йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 10000 гривень. Просить суд стягнути з Управління ДАІ УМВС України у Волинській області в його користь матеріальну шкоду в розмірі 2178,79 гривень та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 14 березня 2014 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державне казначейство України. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, збільшив розмір моральної шкоди та просив стягнути 15000 гривень у її відшкодування. Відповідач старший інспектор дорожньо-патрульної служби взводу забезпечення супроводу УДАІ УМВС України у Волинській області Панасюк М.В. в судовому засідання позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, вказував що при вилучені водійських прав у відповідача діяв в межах Закону. Представник відповідача УДАІ УМВС України у Волинській області в судовому засіданні позов не визнала у зв'язку з його безпідставністю, заперечувала щодо його задоволення. Представник третьої особи Державного казначейства України в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 грудня 2012 року старший інспектор дорожньо-патрульної служби взводу забезпечення супроводу УДАІ УМВС України у Волинській області Панасюк Михайло Васильович склав протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 550 гривень Також інспектором ДАІ був складений протокол вилучення (без номерний) від 09 грудня 2012 року про вилучення в позивача посвідчення водія серії [NUMBER] виданого 27 січня 1995 року Волинським ОРЕВ. Встановлені обставини підтверджені постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2013 року, згідно якої визнано протиправними дії старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу забезпечення супроводу УДАІ УМВС України у Волинській області Панасюка Михайла Васильовича щодо вилучення 09 грудня 2012 року в позивача посвідчення водія серії [NUMBER] від 27 січня 1995 року, зобов'язано Управління державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області повернути [PERSON] незаконно вилучене посвідчення водія серії [NUMBER] від 27 січня 1995 року. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову ( ч. 1 ст. 6 Конституції України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів ( ст. 1173 ЦК України). Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають спеціальні підстави і умови відповідності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній). До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Відповідно до пункту 1 положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 383/2011, міністерство внутрішніх справ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України затверджено Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ від 14 квітня 1997 року № 341 відповідно до якого, державна автомобільна інспекція є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України. До складу Державтоінспекції входять департамент Державтоінспекції МВС, управління (відділи) Державтоінспекції головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Центр безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем, спеціальний підрозділ дорожньо-патрульної служби особливого призначення при департаменті Державтоінспекції МВС, відділи (відділення) Державтоінспекції з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах, підрозділи дорожньо-патрульної служби та центри надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів. Враховуючи зазначені положення норм матеріального закону, УДАІ УМВС України в Волинській області є органом державної влади та входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України. Статтею 1 Закону України «Про міліцію» встановлено, що міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Відповідно до ч.2 ст.25 вказаного Закону при порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина міліція зобов'язана вжити заходів до поновлення цих прав, відшкодування завданих матеріальних збитків, на вимогу громадянина публічно вибачитися. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Як на підставу своїх позовних вимог, позивач покликався на те, що у зв'язку з вилученням водійських прав, [PERSON] був позбавлений можливості здійснювати свої трудові обов'язки, що в подальшому призвело до його звільнення, просив стягнути кошти в сумі 1720 гривень 29 копійок як упущену вигоду, тобто заробітну плату, яка могла бути ним отримана в період з 01 березня 2013 року ( дата звільнення з роботи) по 14 травня 2013 року ( дата постановлення рішення Волинським окружним адміністративним судом). Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, позивачем не доведено, що саме неправомірні дії старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу забезпечення супроводу УДАІ УМВС України у Волинській області Панасюка М.В. слугували звільненню [PERSON] з роботи та призвели до збитків у розумінні ст. 22 ЦК України. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з УДАІ УМВС України у Волинській області в користь позивача 458,50 гривень витрат за надання правової допомоги для відновлення свого порушеного права в ході розгляду справи Волинським окружним адміністративним судом. Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Відповідно до ст. 42 ЦПК України повноваження представника сторони посвідчуються довіреністю фізичної особи, яка має бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання. Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, який виданий відповідним адвокатським об'єднанням, або договором. До ордера адвоката обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його права на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг посвідчується підписом сторін договору. Крім того, відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Додатком до цієї постанови встановлено, що розмір компенсації витрат, пов'язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Позивачем [PERSON] не надано суду розрахунків витрат на правову допомогу з огляду на витрачений на її надання час. Враховуючи вищезазначене суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з УДАІ УМВС України у Волинській області на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 2178 гривень 79 копійок, оскільки такі вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України. Заявляючи позовні вимоги [PERSON] покликався на завдання моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки п. 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (ст. 1173 ЦК України). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз'яснено в п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статтями 23, 1167, 1168 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав винними діями іншої особи. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, і може відшкодовуватися грішми одноразово. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Із роз'яснень, даних в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди'', вбачається, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, суд прийшов до висновку, що в даному випадку наявні передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки шкода завдана позивачу в результаті винних неправомірних дій службової особи органу державної влади - старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу забезпечення супроводу УДАІ УМВС України у Волинській області Панасюка Михайла Васильовича, дії якого визнано протиправними, що встановлено у визначеному законом порядку постановою суду, яка набрала законної сили. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Конституційним Судом України у рішенні від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи морально), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Згідно з п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з Управління ДАІ УМВС України у Волинській області слід стягнути за рахунок коштів державного бюджету на користь [PERSON] 2000 гривень завданої моральної шкоди.

Outcome: partial