Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, уточненим 05.10.2012 року, до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 200.000,00 доларів США, вказуючи на те, що 25 липня 2010 року він позичив відповідачу кошти у розмірі 200.000,00 доларів США для купівлі автомобіля, про що було складено розписку. Станом на теперішній час, [PERSON] автомобіль позивачу не надав, а отримані кошти не повернув. В судове засіданні сторони не з'явилися, представник позивача в письмовій заяві просив справу розглянути в його відсутність, уточнений позов підтримав та просив суд його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував, відповідач до суду не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Як випливає з матеріалів справи, згідно розписки від 25.07.2010 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 200.000,00 (двісті тисяч) доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.12.2014 року (один долар США = 15,11 грн.) складає 3.021.200,00 (три мільйони двадцять одна тисяча двісті) гривень на купівлю автомобіля, який він повинен був привезти та розмитнити. Станом на теперішній час, [PERSON] не надав позивачу автомобіль, а передані на його купівлю кошти, не повернув. Крім того, 27.12.2011 року сторони домовилися про часткову оплату боргу за рахунок реалізованого металобрухту, що ніби-то належить відповідачу. Позивач авансував витрати [PERSON] пов'язані з транспортуванням та продажем металобрухту, але не зважаючи на це, сума заборгованості досі не погашена. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Положення ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу є законними та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. З відповідача по справі, [PERSON] підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: судовий збір у розмірі 3.329,00 (три тисячі триста двадцять дев'ять) гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved