Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд до [PERSON], [PERSON] (скрипка) [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок №23а, споруду - огорожу по вул.Хліборобів в с.Хриплин м.Івано-Франківськ. Представник позивача просила позов задовольнити,та подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі позовні вимоги визнали. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що будинковолодіння №23 по вул. Хліборобів в с.Хриплин м.Івано-Франківськ належало на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]С [PERSON], згідно свідоцтва про право власності від 04.12.2000р. (а.с.5). [PERSON] (батько позивача), [PERSON]Г.(мати відповідача) померли в 1994 році та 2000р.(а.с.7), а на спадкове майно - 2/6 частин будинковолодіння було видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.8), та набуто ним у власність 3/6 частки (1/6 частки +2/6 частки) (а.с.10-12), відповідачам належить по 1/6 частки домоволодіння. Також під всім будинковолодінням оформлено земельну ділянку за адресою №23 по вул. Хліборобів в с.Хриплин м.Івано-Франківськ - [PERSON] та відповідачам (а.с.6). В 1992 році батько позивача перебудував господарську будівлю (сарай) під житловий будинок із добудовою, а в 2000 році після оформлення інвентаризаційної справи спадкового майна встановлено, що дана перебудова господарської будівлі в житло, де живе позивач, є самочинною. У березні 2014 року Інспекцією АБК в Івано-Франківській області складено акт перевірки дотримання вимог законодавства та складено протокол про адміністративне правопорушення щодо вищевказаної реконструкції, видано припис (а.с.13-19). Після чого, позивачем було замовлено технічний паспорт на житловий будинок №23а (переобладнаний з господарської споруди) (а.с.21-23). Разом з тим, позивач звернувся до ІАБК про отримання необхідного дозволу , однак в звязку з тим, що реконструкція здійснено померлим батьком ще в 1992 році з господарської будівлі на житловий будинок, йому було розяснено про відсутність інформації про будівельний паспорт та код обєкта нерухомості (а.с.20, 40). Згідно довідки Хриплинської сільської ради данан реконструйована будівля містить поштовий №23а. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. На виконання постанови КМУ від 27 лютого 1995 року № 150 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» були прийняті Правила державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Правила встановлювали порядок державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. До обєктів нерухомого майна, що підлягали державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим порядковим номером на вулиці, площі, провулку; нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); квартири в багатоквартирних будинках. Відповідно до п. 4.1. зазначених Правил оформлення права власності на обєкти нерухомого майна проводилось із видачею свідоцтва про право власності: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані обєкти нерухомого майна; власникам спільних будівель, які на законних підставах здійснили перебудову, прибудову, внаслідок чого змінились належні їм частки; членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або обєднання, які повністю внесли свої пайові внески та в інших випадках. На виконання постанови КМУ від 18 лютого 1998 року № 192 «Про заходи щодо створення системи реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно», прийнято Інструкцію про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Держбуду України від 09 грудня 1986 року № 121, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 грудня 1986 року за № 399/2839. Інструкція втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року № 36 у звязку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ від 01.07.2004р визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а підстави для державної реєстрації прав встановлені ст.19 вказаного Закону і до них, зокрема відносяться: договори, укладені в порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішення судів, що набрали законної сили; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved