Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 листопада 2011 року, уклав шлюб з [PERSON] який був зареєстрований у виконкомі Підбузької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 37. Від даного шлюбу дітей в них не має. Подружнє життя у них не склалося з самого початку, на його думку, основною причиною їхнього одруження з сторонни відповідача булла матеріальна вигода. Від початку їхнього одруження вони майже постійно проживають окремо. У зв»язку із цими обставинами вони стали чужими людьми, а тому він вирішив розірвати шлюб Сторони в судове засідання не з?явилися, однак в матеріалах справи маються заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Підбузької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, вбачається, що 11.11.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. (а.с. 7) Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивач являється інвалідом, і звільнений від оплати судового збору, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати в дохід держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved