Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона не може вирішити дане питання в досудовому порядку, так як відповідач за рішенням суду не сплачував аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача неустойку за несплату аліментів у розмірі 244863 гривні 51 копійка. 01 грудня 2015 року позивачем надано копію паспорту та свідоцтва на підтвердження зміни нею прізвища на [PERSON] (а.с. 100-102). В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні, пояснили, що заперечують проти задоволення позову, виходячи з позиції зазначеної у запереченні посилаючись на важкий матеріальний стан пов'язаний з погіршенням здоровя відповідача і його матері та завищеним розміром неустоуки (а.с. 57-59). Сторонам в ухвалі про відкриття провадження у справі від 09 червня 2015 року роз'яснено, що вони зобов'язані подати до суду усі наявні, належні та допустимі докази й надано строк для подання до суду доказів (а.с. 23-24). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних встановлених фактичних обставин та відповідних їм правовідносинам. Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 14 січня 2010 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] (далі дитина) в твердій грошовій сумі у розмірі 350 гривень щомісячно починаючи з 30 листопада 2007 року до повноліття дитини (далі рішення від 14 січня 2010 року, а.с. 9-11). Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 27 січня 2014 року відповідача за ухилення від сплати аліментів на утримання дитини було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164 КК України (далі вирок від 27 січня 2014 року, а.с. 12-16). З листа відділу державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області та розрахунку заборгованості по аліментах, вбачається, що заборгованість відповідача по виплаті аліментів за період з 30 листопада 2007 року по 06 травня 2015 становить 28329 гривень 40 копійок (а.с. 17-18). З вироків Київського районного суду міста [PERSON] від 15 червня 2011 року, 07 лютого 2012 року вбачається, що відповідач в період з 07 лютого 2011 року по 07 лютого 2012 року перебував під вартою (а.с. 126-130, 146-150). Позивач виходячи із розрахунку вважає, що розмір неустойки становить 4297700 гривень 59 копійок, проте за позовом просить стягнути з відповідача 244863 гривень 51 копійку (а.с. 4-5, 79-80). Відповідач виходячи із розрахунку вважає, що розмір неустойки становить 8066 гривень 49 копійок (а.с. 113-115). Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом (ч.4 ст. 195 СК України). При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч.1, 2 ст. 196 СК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання . Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1, 3 ст. 549 ЦК України). Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги докази в їх сукупності та кожен окремо, суд виходить з таких мотивів. Відповідач допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум аліментів. Сплата аліментів за рішенням від 14 січня 2010 року є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину, так як відповідач проживає окремо від дитини. З системного аналізу норм глави 49 ЦПК України вбачається, що неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобовязання, встановлення якої сприяє належному виконанню зобовязання та стимулює сторони до належної поведінки. Тобто з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК Українипеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Отже неустойка (пеня) за один місяць вираховується наступним чином: заборгованість за аліментами за місць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. З огляду на зазначене суд не погоджується з розрахунком наданим позивачем, та погоджується з правилом застосованим відповідачем у розрахунку неустойки, який вирахував пеню від суми несплачених кожного місяця аліментів за кожен день прострочення та обчислив її в межах одного місяця, що відповідає смислу норм частини першої статті 196 СК України. Виключення з розрахунку заборгованості, періоду перебування відповідача під вартою з лютого 2011 року по лютий 2012 року, суд вважає правильним, так як відповідальність за прострочення сплати аліментів у відповідача виникає за наявності його винної поведінки, наявність якої у даному випадку в цей період не встановлено. При цьому суд констатує, що за вказаний відповідачем у розрахунку неустойки за період з листопада 2007 року по листопада 2015 року, розмір неустойки складає не 8066 гривень 49 копійок, а 7961 гривень 49 копійок, який підлягає стягненню з відповідача. Суд не погоджується з позицією відповідача, щодо зменшення розміру аліментів, оскільки батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина перебуває на повному утримані позивача. Тимчасова непрацездатність відповідача не звільняє його від обовязку утримувати дитину за наявності фактичних даних його працездатності. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 7961 гривня 49 копійок. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 01 липня 2015 року по справі № 6-94цс15, який у цій постанові вирішуючи питання щодо усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, відступив від правової позиції щодо застосування частини першої\~статті 196 СК України, викладеної у постановах Верховного суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-81цс13) та 01 жовтня 2014 року (справа №6-149цс14). Також, Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2015 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. При розгляді справ про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України повинен роз'яснювати сторонам їх відповідальність за прострочення сплати. Вирішуючи справу

Outcome: partial