Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд в інтересах малолітнього [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В позовній заяві зазначила, що вона являється опікуном малолітнього [PERSON] Останній являється власником житлового будинку по вул. Жовтневій, 7 в с. Лукашівка м. Ладижин Вінницької області. З 13.02.2008 року в даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який з 12.01.2009 року в будинку не проживає, виїхав на постійне місце проживання в Росію. Участі в витратах по утриманню будинку не приймає. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації, не може приїхати в Україну через хворобу. Тому просила визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням. Сторони, представник третьої особи в судове засідання не зявились. Законний представник позивача [PERSON] подала суду заяву згідно якої зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити в її відсутність. Відповідач [PERSON] надіслав суду заяву, згідно якої вказав, що не заперечує проти позову, просив розглянути справу без його присутності. Завідувач Ладижинського міського сектора УДМС України у Вінницькій області згідно поданої заяви просила розглядати справу без їх участі, покладається на думку суду. Враховуючи клопотання сторін, заяву представника третьої особи, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Вінницька обл.., м. Ладижин с. Лукашівка, вул.. Жовтнева, 7, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.11.2009 року, технічним паспортом на будинок, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24727235 від 09.12.2009 року. Відповідач [PERSON] з 13.02.2008 року зареєстрований в [INFO], що підтверджується відповіддю Ладижинського МС УДМС України у Вінницькій області від 26.05.2015 року, а також Домовою книгою реєстрації громадян, які проживають в [INFO] м. Ладижин. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON], як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування своїм майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації місця проживання. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є наймачем житлового приміщення в належному [PERSON] будинку № 7 по вул. Жовтнева в с. Лукашівка м. Ладижин. Договір найму жилого приміщення у вказаному будинку між сторонами не укладався. Відповідач не є членом сімї власника будинку. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даному будинку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку та не маючи при цьому права користування даним будинку, обмежує право позивача на користування даним будинком. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved