Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту його постійного проживаня на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Стверджує, що своєчасно не поміняв радянського паспорта на паспорт громадянина України та на даний час без відповідного паспорта позбавлений можливості оформити пенсію, хоча вже є особою пенсійного віку та має достатньо трудового стажу. Зазначає, що він попередньо звертався в Мостиський районний\~відділ ГУ\~ДМС України\~у Львівській\~області з метою отримати паспорт громадянина України, де йому вказали на необхідність зверенення до суду з метою підтвердження факту проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги поданої ним заяви. Пояснив, що народився на території України за адресою: с.Боратичі Мостиського району Львівської області та з часу народження не виїжджав за межі держави. У 1978-1998 роках проживав в с.Хідновичі Мостиського району Львівської області, а з 1998 року по даний час проживає в с.Гусаків Мостиського району Львівської області. Деякий час перебував на роботі в Теофіпольському районі Хмельницької області. Представник заінтересованої особи Мостиського районного\~відділу\~ГУ\~ДМС України\~у\~Львівській\~області в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просить розглянути дану справу у його відсутності, а вирішення даної заяви покладає на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факт проживання заявника [PERSON] на території України з часу народження по даний час. Крім того, свідок зазначив, що працював разом з заявником [PERSON] в колгоспі ім.Щорса с.Поповичі Мостиського району, а після розпаду колгоспу заявник поїхав на заробітки в Хмельницьку область. Також ствердив, що заявник [PERSON] ніколи не виїжджав за межі території України. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що є рідним братом заявника [PERSON] та підтвердив факт проживання заявника [PERSON] на території України з часу народження по даний час. Зазначив, що заявник [PERSON] працював в місцевому колгоспі та ніколи не виїжджав за межі території України. Заслухавши пояснення заявника [PERSON] , показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд приходить до наступного висновку. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положення п.5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Відповідно до пункту 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копія якого наявна в матеріалах справи, заявник [PERSON] , [INFO] , народився в с.Боратичі Мостиського району Львівської області. Таке ж місце народження зазначене у паспорті громадянина союзу радянських соціалістичних республік, виданого на ім`я заявника [PERSON] . Згідно записів у трудовій книжці, виданій на ім`я заявника [PERSON] , такий у період 1975-2004р.р. працював на території Мостиського району Львівської області. Зокрема, 21.02.1975р. заявник прийнятий на роботу в колгосп ім.Щорса на посаду шофера, де пропрацював до 20.11.1978р.; у період з 05.03.1979р. по 16.08.1979р. заявник працював трактористом Мостиського районного міжколгоспного агрохімоб`єднання; з 23.08.1979р. по 15.10.1979р. шофером в інспекції госстраху; з 20.10.1979р. по 1991 рік працював в колгоспі ім.Щорса, а в подальшому - в КСП «Хідновицьке» та в колгоспі «Прогрес», що на території Мостиського району Львівської області. З оглянутих судом письмових доказів судом встановлено, що заявник [PERSON] у період з 1978р. по 1998р. проживав в с.Хідновичі Мостиського району Львівської області, а з 1998р. по даний час такий проживає за адресою: [ADDRESS] . Відтак, суд вважає доведеним заявником [PERSON] факт постійного (безперервного) його проживання на території України до 24 серпня 1991 року. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998року №15, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Встановлення факту постійного проживаня на території України станом на момент проголошення незалежності України має для заявника юридичне значення, дата 24.08.1991 року пов`язана із датою проголошення незалежності України та надає право особам, що постійно проживали на цей період на території України, право на звернення з заявою про встановлення належності до громадянства України. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, оскільки встановлення юридичного факту, про який просить заявник [PERSON] , має значення для набуття ним громадянства України та отримання паспорта громадянина України, а в подальшому для оформлення пенсії, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту ніж як у судовому, тому, враховуючи те, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження даного факту, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved