Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ТОВ «Лєтол» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору оренди землі. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 26 березня 2001 року на підставі рішення Чорнобаївської селищної ради № 12 позивач отримала у приватну власність земельну ділянку площею 2,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 11 березня 2004 року між позивачем та ТОВ «Силікат-1» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком до 31 грудня 2013 року, що зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської філії Центру ДЗК у 2004 році. Позивач і ТОВ «Силікат-1» 20 листопада 2012 року уклали угоду про внесення змін до діючого договору оренди землі. За станом здоров'я позивач потребує сторонньої допомоги, має І групу інвалідності, а тому її рідна донька - [PERSON] діє в її інтересах на підставі довіреності. Представнику [PERSON] стало відомо, що 19 травня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди належної позивачу земельної ділянки за ТОВ «Лєтол» на підставі договору оренди землі від 16 березня 2017 року. Проте, ані позивач, ані її представник [PERSON] договору оренди землі з ТОВ «Лєтол» не підписували, а тому даний договір та реєстрація права оренди є незаконним. За таких обставин, посилаючись на ч. 3 ст. 203 ЦК України, де зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, позивач просила визнати недійсним даний договір оренди землі. У письмових поясненнях представник позивача [PERSON] додатково зазначила, що після закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем і ТОВ «Силікат-1», останнє продовжувало користуватися земельною ділянкою протягом 2 місяців. Оскільки протягом місяця до закінчення терміну дії договору позивач не зверталася до ТОВ «Силікат-1» з запереченнями щодо поновлення цього договору, то такий договір був поновлений на той самий строк і на тих самих умовах. Проте між позивачем і ТОВ «Зелена Нива 2013» 2 червня 2013 року укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки та 17 лютого 2014 року його зареєстровано, що призвело до порушення переважного права ТОВ «Силікат-1» на поновлення договору оренди земельної ділянки. В подальшому вказаний договір оренди земельної ділянки рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 червня 2017 року у справі № 709/726/17 визнано недійсним. Однак під час розгляду даної справи в суді відповідач без згоди та підпису власника земельної ділянки, тобто позивача, або її представника [PERSON], зареєстрували право оренди цієї ж земельної ділянки. З приводу отримання у серпня 2017 року представником позивача [PERSON] орендної плати у письмових поясненнях вказано, що остання дійсно отримала кошти у сумі 2000,00 гривень в офісі та від працівників ТОВ «Зелена Нива 2013», а тому вважала, що отримує орендну плату саме від ТОВ «Зелена Нива 2013», а не від відповідача. Представником відповідача подано до суду відзив на позов, у якому останній позовні вимоги не визнав, навпаки стверджував, що 16 березня 2017 року між позивачем і відповідачем укладено спірний договір оренди землі, а 19 травня 2017 року зареєстровано право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вважав, що доводи позивача про те, що остання не підписувала договір оренди землі, має бути доведено належними та допустимими доказами. При цьому стверджував, що з 2017 року відповідач відкрито користується земельної ділянкою, сплачує земельний податок і орендну плату. Зокрема, у серпні 2017 року представник позивача [PERSON] отримувала від відповідача орендну плату в грошовій формі. Твердження представників позивача про те, що вказані кошти були отримані начебто від «ТОВ «Зелена Нива 2013», а не від відповідача, жодними доказами не підтверджуються. З огляду на викладене вважав позов безпідставним та необґрунтованим. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Наполягали на тому, що позивач спірний договір оренди землі з відповідачем не підписувала. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що договір оренди землі було підписано між позивачем і відповідачем, представник відповідача отримувала орендну плату за вказаним договором і відповідно визнала всі умови договору. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Як вбачається з матеріалів справи позивачу згідно з копією державного акту на право приватної власності на землю від 27 березня 2001 року серії ЧР належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,42 га, розташована в адміністративних межах Чорнобаївської селищної ради Черкаської області (а.с.7). Позивач є інвалідом І групи та потребує сторонньої допомоги, частково залежна від сторонніх осіб, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК від 19 травня 2001 року серії 12 ААА № 187705 (а.с. 14). 11 березня 2004 року між позивачем та ТОВ «Силікат-1» укладено договір оренди земельної ділянки, за яким вона передала в оренду належну їй земельну ділянку строком на 10 років, з 11 березня 2004 по 31 грудня 2013 року (а.с. 8). Даний договір зареєстровано відповідно до вимог діючого на той час законодавства 1 квітня 2004 року за № 188 у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок районного відділу Черкаської регіональної філії Центру ДЗК. Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 11 березня 2004 року позивач передала ТОВ «Силікат-1» земельну ділянку за договором оренди землі. 20 листопада 2012 року між позивачем і ТОВ «Силікат-1» укладено угоду про внесення змін діючого договору оренди землі (а.с. 10-11). Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки в оренду, який не містить дати, позивач передала ТОВ «Силікат-1» земельну ділянку за угодою про внесення змін до діючого договору оренди землі (а.с. 12). Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Зелена Нива 2013» 2 червня 2013 року укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки, який був зареєстрований 17 лютого 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 10 квітня 2017 року № 84662720 (а.с. 66-67) та рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 червня 2017 року у справі № 709/726/17 (а.с. 68-73), яким вказаний договір оренди земельної ділянки визнано недійсним. Судом також встановлено, що 19 травня 2017 року приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянською Н.Б. на підставі договору оренди земельної ділянки від 16 березня 2017 року зареєстровано право оренди належної позивачу земельної ділянки за відповідачем, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 6 жовтня 2017 року № 99524877 (а.с. 18-19). За клопотанням представників позивача на виконання ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року про витребування доказів відповідачем надано копію спірного договору оренди землі від 16 березня 2017 року, укладеного між позивачем і відповідачем, який підписано сторонами (а.с. 76-77). Під час дослідження копії спірного договору оренди землі у судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягала, що підпис позивачу не належить та є підробленим. Відповідно до роз'яснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. Оскільки судом встановлено, що в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, то він є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-99цс13. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 ст. 93 ЗК України). Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. З ч. 1 ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК України. Частиною 4 цієї статті Кодексу визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Так, частиною 3 цієї статті Кодексу, на яку посилається позивач, встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Разом з тим згідно з ч .1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Проте, представниками позивача не доведено належними та допустимими доказами, що позивачем спірний договір не укладався, а тому відсутнє її вільне волевиявлення, що відповідає її внутрішній волі. Твердження представників позивача про підроблення її підпису також нічим не підтверджено. При цьому у судовому засіданні представникам позивача суд наголошував про необхідність подання належних і допустимих доказів, а також звертав увагу на можливість проведення відповідної експертизи, на що представник позивача [PERSON] повідомила, що клопотати про проведення експертизи вони не будуть. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів обставини, які могли б слугувати підставою для задоволення позовних вимог, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed