Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання трудового договору. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 14 травня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено трудовий договір № 04030800153, згідно з яким він був прийнятий на посаду інженера-технолога Інтернет мережі, про що в трудовій книжці був зроблений відповідний запис. 14 травня 2008 року даний договір було зареєстровано в Верхньодніпровському районному центрі зайнятості. За рішенням суду відповідач припинив свою діяльність, заробітну плату не виплачував жодного разу. Також позивач посилається на положення Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, згідно з якими зняття з реєстрації трудового договору у державній службі зайнятості можливе лише в присутності обох сторін трудового договору. Встановити місцезнаходження відповідача не можливо. У зв'язку з чим позивач не має можливості розірвати трудовий договір та працевлаштуватися. Враховуючи вищевикладене позивач просив суд розірвати трудовий договір, укладений між ним та [PERSON] та зобов'язати Верхньодніпровський районний центр зайнятості внести запис в трудову книжку про розірвання трудового договору № 04030800153 та звільнення від [PERSON] у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 38 Кодексу Законів про працю України. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що деякий час виконував роботу за трудовим договором, проте потім [PERSON] припинив надавати роботу та взагалі не відповідав на телефонні дзвінки, його місцезнаходження не відомо. Заробітну плату за цим трудовим договором не отримував взагалі жодного разу. У зв'язку з тим, що трудовий договір не розірвано він позбавлений можливості офіційно працевлаштуватися на іншу роботу, а тому просив суд розірвати даний трудовий договір. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи, Верхньодніпровський районний центр зайнятості, в судовому засіданні пояснила, що у відповідності до своїх повноважень Верхньодніпровський районний центр зайнятості зареєстрував трудовий договір, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Пізніше позивач звернувся до Верхньодніпровського районного центру зайнятості з метою розірвання трудового договору, проте у центру зайнятості не має повноважень розривати трудовий договір, вони лише знімають його з реєстрації. Розірвання трудового договору відбувається в присутності обох сторін, або на підставі рішення суду. У зв'язку з чим Верхньодніпровський районний центр зайнятості надав письмову відповідь [PERSON] та порадив звернутися до суду. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 14 травня 2008 року було укладено безстроковий трудовий договір між [PERSON] (роботодавець) та [PERSON] (працівник), згідно з яким працівник зобов'язався виконувати роботу інженера з надання послуг мережі Інтернет. Договором було визначено розмір заробітної плати, час виконання робіт, вихідні дні, тривалість щорічної відпустки. Даний договір було зареєстровано у Верхньодніпровському районному центрі зайнятості у відповідності до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260 (а.с.7). На підставі даного трудового договору до трудової книжки [PERSON] було внесено відповідний запис про прийняття на роботу (а.с.8). Згідно з ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Судом встановлено, що у зв'язку з неотримання заробітної плати у відповідності до умов трудового договору, позивач звертався до відповідача з вимогою про розірвання трудового договору, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням (а.с.16). Проте відповіді від відповідача так і не отримав, встановити його фактичне місце знаходження не вдалося і в судовому засіданні. До Верхньодніпровського районного центру зайнятості після реєстрації трудового договору в 2008 році [PERSON] жодного разу не звертався. Доказів дотримання умов про працю та відсутності підстав для розірвання трудового договору відповідачем суду не надано. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що є підстави для розірвання трудового договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на підставі ч. 3 ст. ст. 38 Кодексу законів про працю України, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Зняття з реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою та внесення відповідного запису до трудової книжки працівника належить до повноважень державної служби зайнятості, а тому вимоги позивача про зобов'язання Верхньодніпровський районний центр зайнятості внести запис до трудової книжки позивача є передчасними та протирічать положенням Цивільного процесуального кодексу України, оскільки Верхньодніпровський районний центр зайнятості не є відповідачем у даній справі, а до третьої особи не можуть бути пред'явлені самостійні вимоги. А тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. В той же час суд вважає за необхідне після набрання рішенням суду законної сили направити його копію до Верхньодніпровського районного центру зайнятості для зняття трудового договору з реєстрації та внесення відповідного запису до трудової книжки позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд приймає до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial