Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.10.2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № ZPP0GA00000039, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати йому кредитні кошти в розмірі 17410,80 доларів США строком до 21.10.2022 року зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості, що складає 11,04% річних. Вважає, що укладений Договір є недійсним через його невідповідність вимогам діючого на момент укладання законодавства. В п.7.1 Договору визначені строк кредитування, розмір кредиту, відсоткова ставка на суму залишку заборгованості за кредитом, два види винагороди, яку позичальник має сплатити на користь банку. Одночасно в п.7.1 зазначено, що щомісячно в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 202,31 доларів США для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Тобто вказаний п.7.1 Договору вводить в оману щодо схеми кредитування та нарахування відсотків та приховує ануїтетну схему нарахування відсотків. Разом з тим, п.6.5 договору передбачено, що крім п.6.2 та 7.1 Договору детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у Додатку №1 до цього договору. Враховуючи, що Додаток №1 до Договору між сторонами не укладався та не підписувався, графік платежів до Договору не надавався, вважає, що це призвело до замовчування банком істотних обставин, щодо ціни договору, його подорожчання, та призвело до укладання договору на невигідних для нього, як для споживача умовах, так як у випадку наявності в нього на час укладання договору повної інформації щодо вартості кредиту, він би не уклав договір на умовах, запропонованих банком. В порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», ніякої переддоговірної роботи з ним не проводилось, наявність або відсутність можливості укладання Договору з використанням інших схем кредитування, утому числі, у національній валюті України йому усно або письмово не розяснювалось. За ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, ціни або способу розрахунку ціни. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Виходячи з принципу рівності сторін, вважає наявними в діях відповідача факту обману та недобросовісної підприємницької практики. Умисел в діях відповідача має місце в замочуванні та перекрученні реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженої ціни. Доказом приховування істотної інформації, що необхідна споживачу для здійснення ним свідомого вибору, є не проведення відповідачем визначеної Законом України «Про захист прав споживачів» переддоговірної роботи, що мало безпосередній вплив на прийняття ним рішення щодо кредитування на певних умовах та призвело до укладання споживачем кредитного договору за найбільш невигідною для нього, та водночас, за найбільш прибутковою для банку, ануїтетною схемою, що приводить до подорожчання кредиту в 2.42 рази. Зобовязання за кредитом було забезпечено договором іпотеки від 26.10.2007 року. Так як забезпечено може бути лише дійсне зобовязання, то враховуючи зазначене, вважає, що недійсним також необхідно визнати і договір іпотеки від 26.10.2007 року. Просить визнати недійсним кредитний договір № ZPP0GA00000039, укладений 24.10.2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк»; визнати недійсним договір іпотеки, укладений 26.10.2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк». Позивач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, надавши повноваження адвокату [PERSON] представляти його інтереси. Представник позивача в судовому засіданні 30.03.2017 року позовні вимоги та підстави, на яких вони ґрунтуються, підтримав у повному обсязі. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково пояснив, що у наданому представником відповідача рішенні суду від 03.11.2015 року немає посилань на додаток №1 до кредитного договору, який надав представник відповідача при розгляді даної справи. Позивач цей додаток не підписував, указаний додаток при вирішенні питання про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не надавався. Позивачу не розяснювалась наявність інших схем кредитування в банку, про це не надано жодного документу, також не надано документу про те, що позивачу розяснювалась можливість укласти договір в національній валюті. Відповідачем не надано графіку погашення кредиту ні позивачу, ні суду, оскільки його взагалі не було складено, як додаток до договору. Всі ці обставини роблять умови кредитного договору недійсними. Просив позовні вимоги задовольнити. В судове засідання 16.06.2017 року представник позивача, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не зявився, надавши письмову заяву, в якій просив судове засідання провести за його відсутності. Зазначив, що просить врахувати, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише в день ухвалення Приморським районним судом рішення про стягнення коштів на підставі кредитного договору, тому вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений. У випадку, якщо у суду інша думка з цього приводу, просив поновити строк позовної давності. При вирішенні позову просив врахувати, що в договорі жодним чином не прописано структуру щомісячного платежу 203 долари США, що призвело до визначення відповідачем на власний розсуд, яка сума платежу спрямовується на тіло кредиту, а яка на відсотки. Зазначена ситуація зробила істотний дисбаланс не на користь споживача, що призвело до зарахування на тіло кредиту близько 4000 доларів США, а на відсотки біля 13000 доларів США із загально сплаченої суми більше 17\~000 доларів США. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.119). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що в позові зазначені обставини, які не є підставою для визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки. Крім цього, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. В анкеті-заяві позивача від 24.10.2007 року на надання кредиту підпис позивача стоїть після тексту про те, що позивачу в письмовій формі надана інформація про особу та місцезнаходження кредитодавця, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те від кого споживач має одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Крім цього, сам кредитний договір від 24.10.2007 року містить в собі всі істотні умови, які необхідні для його укладання. Банком, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Доказом наявності факту виконання вимог указаного Закону є фактичне прийняття позивачем пропозиції до укладення договору дією, а саме: отримання ним кредиту та сплата періодичних платежів. Позивач посилається на введення в оману під час укладення договору, не надаючи доказів про те, що саме не було до нього доведене. Позивачу було надано інформацію про сукупну вартість кредиту, в якій зазначена сукупна вартість кредиту і всі складові вартості кредиту. Графік платежів за даним договором не складався, був визначений строк кредитування 15 років, і щомісячні платежі у розмірі 202,31 доларів США. Спочатку на погашення відсотків за користування кредитом зараховувалась більша сума, ніж на погашення тіла кредиту, а ближче до кінця дії строку договору більша сума зараховувалась на погашення тіла кредиту. Вказане обговорювалось з позивачем перед укладенням договору, інформація надавалась письмово. Кредит надавався у розмірі 17\~410 доларів США, з яких 15\~000 доларів США на цілі, необхідні позивачу, залишок суми на сплату страхових платежів. З позовом про визнання недійсним кредитного договору від 24.10.2007 року позивач звернувся через 8 років і 11 місяців з моменту укладення спірного договору, тобто з порушенням встановленого законодавством строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Враховуючи зазначене, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Крім цього, представник відповідача надав письмову заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, в якій, посилаючись на вимоги ст.ст. 253, 257, ч.1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, зазначив, що строк позовної давності за вимогами про визнання недійсним кредитного договору від 24.10.2007 року сплив 26.10.2010 року, що є підставою для відмови у позові. Просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог позивача за даним позовом (а.с.40). Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона та її чоловік [PERSON], планували взяти у 2007 році кредит в ПриватБанку у гривнях. Коли співробітники Банку розповіли, що вони можуть узяти кредит у доларах США, що це буде вигідніше, оскільки буде меншою відсоткова ставка за користування кредитом, вони повірили і інші варіанти не розглядали, довірилися Банку і погодилися узяти кредит у доларах США. Кредитний договір був оформлений на чоловіка, вона підписувала якісь документи, надані робітниками банку, які саме на даний час вона не памятає. На запитання представника позивача свідок пояснила, що їм не розяснювали хто несе ризик подорожчання валюти, не розяснювали, що долар США буде підвищуватися. Їм сказали, що щомісячний платіж буде складати 200 доларів США, що краще платити щомісяця згідно договору, але яка сума буде йти на погашення тіла кредиту, а яка на погашення відсотків не сказали. На запитання головуючої свідок пояснила, що коли співробітники банку розясняли їм про кредит у доларах США, вони з чоловіком були згодні на укладення договору у вказаній валюті. Вона була згодна на укладення договору іпотеки та передачу квартири в іпотеку. Якщо б долар не підвищився, вони виконали б всі умови кредитного договору. Перед укладенням кредитного договору вони спілкувались з працівниками банку, які розповідали їм про умови кредиту, відповідали на їх запитання. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлені наступні обставини. Частиною 3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року, постановленим по цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «Приват Банк» про розірвання кредитного договору, яке набрало законної сили 16.11.2015 року (а.с.106-111), встановлено, що 24 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № ZPP0GA00000039. 17 липня 2009 року ЗАТ КБ «Приват Банк» змінило найменування на ПАТ КБ «Приват Банк». Згідно умов кредитного договору банк зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 24 жовтня 2007 року по 21 жовтня 2022 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 17410,80 доларів США на наступні цілі: споживчі цілі 15000,00 доларів США, а також у розмірі 2410,80 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, що передбачені п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 202,31 долара США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (п.7.1). Для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок № 29095058103652 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Кредит надається в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки (п.7.2). Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за цим договором виступає іпотека 2-кімнатної квартири загальною площею 48,40 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором (п.7.3). Згідно п.7.4 кредитного договору відповідно до ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,38% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. При порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день просрочки, але не менше 1 гривні. Згідно п.2.2.4. кредитного договору позичальник зобовязався погашення кредиту провести в порядку, сумах та строки, передбачені в п.2.3.3 та 7.1 цього договору. Згідно пункту 2.2.2. кредитного договору позичальник зобовязався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п.2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, 7.1 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Згідно пункту 2.2.3. кредитного договору позичальник зобовязався сплатити банку винагороду відповідно п.п. 6.2 та 7.1 даного договору. Згідно пункту 2.2.10 кредитного договору при настанні випадків, передбачених п.2.3.3 (відмова позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п.2.2.7 цього договору; порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору, в тому числі при порушенні цільового використання коштів; порушення іпотекодавцями зобовязань по договорах іпотеки, укладеним для забезпечення виконання зобовязань по даному договору, в тому числі при порушенні порядку заміни предмету іпотеки; порушення судом справи про визнання позичальника недієздатним чи обмежено дієздатним, або кримінальної справи щодо позичальника чи іпотекодавця; неможливості звернення стягнення на майно, заставлене з метою забезпечення виконання зобовязань за цим договором, з будь-якою причини (в тому числі втрати, знищення, ушкодження або недосяжності предмета іпотеки для банка з будь-яких причин); встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в даному договорі, договорі іпотеки або інших документах, предявлених позичальником або іпотекодавцем; предявлення третім особам вимог до забезпечення або порушення іпотекодавцем зобовязань по договорах, укладених з метою забезпечення виконання зобовязань за даним договором; надання позичальником або іпотекодавцем предмета іпотеки іншій особі без письмової згоди банка; настання страхового випадку, передбаченого договором страхування майна, або договором особистого страхування; винесення постанови органів внутрішніх справ про знаходження позичальника в розшуку більше 180 днів) позичальник зобовязався достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі. Відповідно до п. 2.3.7 договору банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.7.1 даного договору, у тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. Згідно п.3.1 кредитного договору за користування кредитом в період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту, позичальник щомісячно в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1 даного договору. Згідно п.3.2 кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.2.2.9, 2.3.8 даного договору, далі пені згідно розділу 4 договору, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (в тому числі сума, надана позичальником понад суми щомісячного платежу) направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п.6.8), далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі кредиту. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п.7.1 даного договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії (в випадку її щомісячної сплати згідно п.7.1 договору або згідно п.3.10 даного договору) відсотків, і/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими. Нарахування відсотків, а також винагород, передбачених п.п.6.2 та 7.1 договору здійснюється в останню дату їх сплати, зазначену п.7.1, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту (п.3.3). При непогашенні кредиту в строки, встановлені п.п. 2.3.3, 7.1, 7.1.1, 7.1.2 даного договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пеня відповідно до п.4.1 цих умов з дати виникнення простроченої заборгованості (п.3.7). У випадку невиконання банком зобовязань по видачі кредиту згідно п.2.1.1 цього договору за умовами виконання позичальником зобовязань, передбачених п.2.2.7 цього договору, банк сплачує пеню в розмірі 0,1 % від несвоєчасно виданої суми кредиту за кожний день прострочення виконання даного зобовязання. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит виплат видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (п.4.2). Вказаним рішенням також встановлено, що позивач виконав у повному обсязі свої зобовязання, передбачені цим договором, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, але відповідач покладені на нього зобовязання з повернення кредиту не виконав, у звязку із чим станом на 05.08.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 12908,13 доларів США, що за курсом 21,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2015 року складає 280235 грн. 50 коп. Крім цього, рішенням суду від 03.11.2015 року встановлено, що [PERSON] не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів у підтвердження істотного порушення ПАТ КБ «Приват Банк» кредитного договору, у підтвердження того, що внаслідок завданої цим шкоди [PERSON] значною мірою позбувся того, на що він розраховував при укладенні договору. Не надано доказів у підтвердження того, що при істотній зміні обставин, на яку посилається [PERSON], наявні одночасно чотири умови, визначені частиною другою статті 652 ЦК України, що в момент укладення кредитного договору він не міг передбачити можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також не мав можливості отримати кредит в національній валюті. Зазначеним рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPP0GA00000039 від 24 жовтня 2007 року станом на 05 серпня 2015 року у загальній сумі 12908 доларів США 13 центів, що за курсом 21,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2015 року складає 280235 грн. 50 коп., з яких: 10897,18 доларів США заборгованість за кредитом; - 891,87 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 240,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; - 253,44 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: - 11,52 доларів США штраф (фіксована частина); - 614,12 доларів США штраф (процентна складова). У задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про розірвання кредитного договору № ZPP0GA00000039, укладеного 24 жовтня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк», відмовлено. При розгляді даної справи судом встановлено, що 26.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за № 2853, предметом якого є надання [PERSON] (іпотекодавцем), у забезпечення зобовязань за кредитним договором, укладеним 24.10.2007 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержателем), в іпотеку нерухомого майна, а саме: квартири №28, яка знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Приморськ, вул. Морська, буд.52, та належить йому на праві власності. Відповідно до умов цього договору, іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (а.с.8-10, 101-105). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 626,627,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України,\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України\~передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено та не спростовано сторонами, що в момент укладення указаного кредитного договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. Так, положення\~ЦК України\~встановлюють, що кредитний договір є двостороннім, консенсуальним, відплатним та обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст.638\~та ст.1054 ЦК України\~є умови про мету, суму і строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що при укладенні зазначеного кредитного договору між сторонами були дотримані всі передбачені діючим законодавством істотні умови договору, які обумовлені їх згодою. На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх виявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи. Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що кредитний договір, укладений сторонами, повністю відповідає вимогам цивільного законодавства, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору: мети; валюти кредитування, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способу забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткової ставки; розміру винагороди, порядку плати за кредит, розміру щомісячного платежу, порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, договір укладено в письмовій формі і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Зі змісту договору вбачається, що умови договору є чіткими, зрозумілими та не містять двозначності. Посилання позивача на те, що він не був поінформований про умови кредитування, що на час укладення договору була відсутня повна інформація щодо вартості кредиту, спростовуються особистим підписом позивача у договорі та відсутністю застережень і зауважень. Підписаний позивачем кредитний договір № ZPP0GA00000039 від 24.10.2007 року містить у собі всі істотні умови та повну інформацію про умови кредитування. В договорі зазначено порядок видачі позичальнику кредитних коштів, строк, на якій видаються ці кошти, їх розмір та цілі, на які вони видаються, валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, їх розмір та період сплати, порядок погашення заборгованості за договором, розмір щомісячного платежу та його складові, відповідальність, права та обовязки сторін по договору. Підписуючи зазначений кредитний договір позивач вільно виявив своє бажання укласти кредитний договір саме на зазначених у ньому умовах. Позивач отримав кредитні кошти, використав їх за призначенням та сплачував платежі за кредитним договором. Зазначене свідчить про те, що позивач погоджувався з усіма умовами договору. Сукупність дій позивача після укладення кредитного договору свідчить та підтверджує саме отримання кредиту позивачем на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором на умовах заздалегідь відомих позивачу. Шляхом укладання та підписання позивачем кредитного договору, останній підтвердив факт письмового повідомлення його Банком про мету кредиту, валюту кредитування, умови надання кредиту, а також про відсотки, тарифи, комісії та інші елементи вартості кредиту за даним договором. У разі ненадання споживачу інформації, передбаченої\~статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, на яку посилається позивач, може наставати відповідальність, яка встановлена виключно статтями\~15 і 23 вказаного Закону, положення яких не передбачають визнання кредитного договору недійсним. Посилання позивача у позовній заяві та його представника в судовому засіданні на те, що при укладенні кредитного договору відповідач не повідомив позивача письмово про умови кредитування та не надав детальний розпис загальної вартості кредиту, як це передбачено\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~що позивачу не розяснювалась наявність інших схем кредитування в банку, що в договорі жодним чином не прописано структуру щомісячного платежу, що призвело до визначення відповідачем на власний розсуд, яка сума платежу спрямовується на тіло кредиту, а яка на відсотки та зробило істотний дисбаланс не на користь споживача, є безпідставними, оскільки позивач перед підписанням кредитного договору 24.10.2007 року в анкеті-заяві на отримання кредиту, яка підписана останнім 24.10.2007 року, зазначив, що він ознайомлений і згоден з умовами кредитування, які були надані йому у письмовій формі, що своїм підписом він підтверджує факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в ПриватБанку (а також його місце знаходження), а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями позичальника, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням), строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяг, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має право, та відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (а.с.38). Крім цього, із самого кредитного договору вбачається, що в ньому відображені всі умови, які визначають загальну вартість кредиту, зокрема: суму кредиту, процентну ставку, її тип, строк кредитування, частоту та обсяги платежів, можливість дострокового повернення кредиту, порядок приймання банком зобов'язань позичальника, відповідальність за порушення умов договору та інші, які і визначають таку загальну сукупну вартість кредиту. Отже позивач до підписання договору, ознайомився з його умовами та мав можливість не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами. Позичальником не надано жодного підтвердження факту того, що при укладенні кредитного договору банком не була надана йому необхідна інформація. Як дієздатна особа, розуміючи значення своїх дій, під час підписання договору кредиту позивач розумів наслідки укладеного та підписаного договору. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що позивач не підписував додаток №1 до кредитного договору, який надав представник відповідача при розгляді даної справи, оскільки наданий представником відповідача додаток №1 до кредитного договору це фактично інформація про сукупну вартість кредиту, яка, як зазначає позивач в анкеті-заяві від 24.10.2007 року, була надана йому у письмовій формі. Вказаний додаток №1 у графі «Позичальник» містить підпис, жодного доказу у підтвердження того, що цей додаток підписаний не позивачем суду не надано (а.с.39). Суд також не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що відповідачем не надано графіку погашення кредиту ні позивачу, ні суду, оскільки його взагалі не було складено, як додаток до договору, оскільки у самому кредитному договорі указано: суму кредиту, процентну ставку, її тип, строк кредитування, частоту та обсяги платежів, суму щомісячного платежу, можливість дострокового повернення кредиту, порядок приймання банком зобов'язань позичальника. Посилання позивача та його представника на те, що позивачу не розяснювалась можливість укладення кредитного договору у національній валюті України, та що це є нечесною підприємницькою практикою, яка вводить в оману, є безпідставними, оскільки, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні, і її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти та можливість отримання ним кредиту в національній валюті. Крім цього, у додатку №1 до кредитного договору інформації про сукупну вартість кредиту, з якою позивач був ознайомлений, зазначено, що валютні ризики під час виконання обовязків за кредитним договором несе позичальник. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Позивачем не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів у підтвердження того, що зазначений кредитний договір вчинено ним у звязку з навмисним введенням його в оману відповідачем щодо обставин, які впливають на вчинення цього кредитного договору. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним кредитного договору немає, оскільки кредитний договір відповідає вимогам цивільного законодавства, доводи позивача та його представника є безпідставними та не обґрунтованими і зводяться до їх субєктивної думки, а фактичні дії позивача свідчать про його обізнаність щодо умов кредитного договору та порядку його виконанн. Вимагаючи визнати недійсним договір іпотеки від 26.10.2007 року позивач зазначив єдиною підставою те, що він є похідним від кредитного договору, а тому у разі визнання недійсним кредитного договору слід визнати недійсним і договір іпотеки. Враховуючи те, що підстав для визнання кредитного договору недійсним суд не вбачає, а інших підстав визнання договору іпотеки позивачем та його представником не зазначено, суд вважає, що в цій частині позовних вимог також слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON]про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними слід відмовити. Щодо застосування позовної давності суд зазначає наступне. Згідно із ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч.3 та ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач просить визнати недійсними кредитний договір від 24.10.2007 року та договір іпотеки від 26.10.2007 року, позов до суду подано лише 24.01.2017 року (а.с.12), тобто позовну заяву позивачем до суду подано з порушенням встановленого строку позовної давності, оскільки про порушення свого права, якщо позивач вважає його порушеним, він довідався або міг довідатися в день підписання - 24.10.2007 року, кредитного договору, оскільки був ознайомлений з повною інформацію про умови кредитування. Суд не вбачає поважних причин пропущення строку позовної давності. Представник відповідача вказує на пропущення позивачем строку звернення до суду, але не наполягає саме на такій підставі відмови у задоволені позову. За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен зясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Враховуючи викладене, враховуючи, що при розгляді даної справи суд дійшов висновку, що підстав для визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки немає, оскільки зазначені договори відповідають вимогам діючого законодавства і при їх укладенні право та охоронюваний законом інтерес позивача не порушені, суд постановляє рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за результатами розгляду справи по суті у звязку з їх необгрунтованістю.

Outcome: dismissed