Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що він є дідусем [PERSON]. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі та який було розірвано 15 квітня 2008 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] прийняла дошлюбне прізвище - [PERSON] Після цього [PERSON] перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON], який намагався всиновити [PERSON], батько якого надавав нотаріально посвідчену згоду на його всиновлення вітчимом [PERSON]. Однак, за сімейними обставинами та станом здоров'я справу про всиновлення [PERSON] до кінця не завершили. [INFO] року [PERSON] померла. [INFO] року помер [PERSON]. На даний час малолітній онук проживає разом з дідусем (позивачем по справі) та бабусею за адресою: [ADDRESS], а зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] навчається в СЗШ № 17 м.Сєвєродонецька. За інформацією навчального закладу вихованням, утриманням та навчанням хлопчика займалась матір - [PERSON], а після її смерті участь у вихованні [PERSON] беруть дід - [PERSON] та бабка - [PERSON], які підтримують контакт з вчителями, постійно цікавляться успіхами у навчанні онука. Батько дитини - [PERSON] ніколи не з'являвся у школі, не цікавився успіхами навчання та виховання [PERSON]. [PERSON] залишився на піклуванні позивача, який разом з бабкою дитини самотужки утримують онука, займаються його вихованням, забезпечують усім необхідним, дбають про його повноцінний розвиток, слідкують за станом здоров'я, за навчанням. Позивач разом з бабкою [PERSON] бажають оформити опіку над своїм онуком, щоб мати можливість вільно захищати права дитини, робити для неї більш сприятливі умови життя. З часу смерті матері дитини всі питання щодо виховання [PERSON] вирішуються позивачем та бабкою дитини самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному їх утриманні. [PERSON] вже тривалий час не приймає участі у вихованні, навчанні та утриманні малолітнього сина, що можна розцінювати як ухилення від виховання дитини її батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з викладеним, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивач та представник третьої особи надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач причини неявки суду не повідомив. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився [INFO] року. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 15.04.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15 квітня 2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 171; після реєстрації розірвання шлюбу присвоюються прізвища: їй - [PERSON]. З наданої суду копії нотаріально посвідченої заяви від 08.01.2010 року вбачається, що [PERSON] відмовився від батьківства по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON], [INFO] та йому відомо, що [PERSON] клопоче про всиновлення його малолітнього сина, в подальшому зі зміною прізвища та по батькові. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Озеровим О.І., реєстровий № 38. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 30.01.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області. Згідно копії висновку Сєвєродонецької міської ради № 26-В вбачається, що Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, матеріальним забезпеченням дитини не займається, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а також не бажає вчиняти вищевказані дії, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини як складову її виховання. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO]. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved