Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON], треті особи: [PERSON], Микитівський відділ державної виконавчої служби м. Горлівки Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю та зняття арешту з транспортного засобу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12.04.2013 року він з [PERSON] уклали в простій письмовій формі договір купівлі-продажу легкового автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2006 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ 6-го МРВ м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 07.02.2007 року за відповідачем. За вказаний автомобіль позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 35000 грн., відповідач передав йому ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У зв'язку з тим, що автомобіль у стані, непридатному для зняття його з обліку та переоформлення в органах МРЕВ, сторони домовились, що після проведення позивачем ремонту автомобіля, вони оформлять всі належні документи. Після завершення ремонту позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про оформлення транспортного засобу, але відповідач постійно уникав зустрічей та згодом повідомив, що не може з'явитися до відповідних органів для оформлення документів, оскільки виїжджає за межі України. Відповідач уповноважив [PERSON] на розпорядження транспортним засобом, але він не був зацікавлений у виконанні довірених йому повноважень та запропонував позивачеві оформити на його ім'я довіреність в порядку передоручення на право розпорядження та керування автомобілем. Надалі зв'язок з відповідачем було втрачено в зв'язку з початком бойових дій. Таким чином, позивач більше п'яти років користувався спірним автомобілем. У травні 2018 року у зв'язку з затриманням вказаного автомобіля у напрямку Бахмут-Лисичанськ позивачу стало відомо, що транспортний засіб знаходиться під арештом, який був накладений державним виконавцем Микитівського ВДВС м. Горлівка Донецької області в рамках стягнення заборгованості з відповідача. Позивач просив визнати за ним право власності на автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2006 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зняти з нього арешт та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просив суд вимоги задовольнити, справу слухати за його відсутності. Відповідач, [PERSON], своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, він не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник третьої особи, Микитівського відділу державної виконавчої служби м. Горлівки Донецької області, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 58, 59 ЦПК). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2006 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 07.02.2007 року. За договором купівлі-продажу транспортного засобу, 12.04.2013 року [PERSON] продав [PERSON] автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2006 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за 35 000 грн. На підтвердження факту отримання грошей від продажу віщевказаного автомобіля [PERSON] склав відповідну розписку. 07.05.2018 року вказаний автомобіль під керуванням [PERSON] був зупинений під час руху у напрямку Бахмут-Лисичанськ та складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в зв'язку з його перебуванням під арештом, який був накладений державним виконавцем Микитівського ВДВС м. Горлівка Донецької області в рамках стягнення заборгованості з відповідача. Відповідно до повідомлення Микитівського ВДВС м. Горлівка від 29.05.2018 року в Автоматичній системі виконавчих проваджень маються дані про ряд відкритих виконавчих проваджень на підставі рішень поліції та суду про примусове стягнення з [PERSON] заборгованості. Проте, матеріали виконавчих проваджень залишені на тимчасово окупованій території Донецької області та їх передача на даний час з об'єктивних причин неможлива, виготовити копії документів виконавчого провадження неможливо. Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 08.05.2018 року відомості про фізичну особу [PERSON] та транспортний засіб [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] в реєстрі відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України особа,яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років,набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Аналізуючи вимоги законодавства суд зазначає, що, чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Оскільки позивач добросовісно, з 2013 року заволодів чужим майном автомобілем ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2006 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], понад п'ять років відкрито, безперервно ним володіє, осіб, які б заявили свої права на це майно не встановлено, за ним може бути визнано право власності на це рухоме майно за набувальною давністю згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України та знято арешт. На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір, позов задоволено, тому відповідач має сплати на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved