Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувсь до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21.03.2014 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 165 000, 00 грн., а останній зобов`язувався сплачувати позику рівними частками протягом строку, на який укладено договір, а саме по 6 875, 00 грн. та повернути їх до 21 березня 2014 року. Кінцевий строк повернення грошових коштів сплив, проте [PERSON] свої зобов'язання не виконав, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Просив стягнути з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] на його користь 165 000, 00 грн. - борг за договором позики посвідчений приватним нотаріусом Чаплинського району нотаріального округу Херсонської області та зареєстрованого в реєстрі № 328 та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача надав уточненні позовні вимоги, за якими просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу за договором позики в розмірі 165 000, 00 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 14 850, 00 грн., витрати від інфляції в розмірі 171 085, 89 грн., а всього 350 935, 89 грн. та судовий збір у сумі 3 509, 36 грн. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що [PERSON] суму позики повернув у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області ( а.с.3). На виконання умов вищевказаного договору [PERSON] передав [PERSON] у власність на два роки, тобто до 21 березня 2014 року грошові кошти в розмірі 165 000, 00 грн. ( а.с. 3). Згідно п. 3 договору позики, позичальник зобов'язався повертати позику рівними частками протягом строку, на який укладено цей договір, тобто по 6 875, 00 грн. щомісячно. Позичальник може повернути позичену грошову суму повністю та раніше строку, зазначеного в пункті 2 цього договору ( а.с. 3). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виходячи з положень статей 6, 626-631, 526 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином суд вбачає, що в строк передбачений договором відповідач обов'язок щодо повернення грошових коштів не виконав, розмір заборгованості за договором позики на час розгляду справи становить 165 000, 00 грн. Отже позивач має право вимагати повернення суми боргу з відповідача. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 5 договору позики, позичальник у разі не своєчасного повернення суми позики зобов'язаний сплатити проценти від суми позики, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку. Із проведеного позивачем розрахунку вбачається, що загальна сума процентів за користування позикою станом на дату подання позову складає 14 850, 00 грн (165 000, 00 грн. х 3% х 3 роки). Розрахунок проведений за період з 22.03.2014 року по 21.03.2017 року, що відповідає умовам укладеного договору позики. Таким чином, суд вважає, що проведений позивачем розрахунок в частині нарахуванні відсотків є обґрунтованим та не спростовується відповідачем. Відповідно до роз'яснень п. 3.1, 7.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Вказаним умовам розрахунок інфляційних втрат проведений позивачем не відповідає вимогам законодавства. Відомості про індекс інфляції є загальновідомою інформацією та розміщенні на офіційному сайті Державної служби статистики України. За вказаних обставин, суд враховуючи рекомендації Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-79р. проводить розрахунок індексу інфляції самостійно виходячи з розміру боргу за договором 165 000, 00 грн. з період з 22 березня 2014 року до 21 березня 2017 року за формулою:120 945, 00 грн.(165 000, 00 грн. сума основного боргу помножена на відсотки інфляції поділена на 100 відсотків за мінусом 165 000, 00 грн.) За таких обставин, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути інфляційні нарахування на суму заборгованості за договором позики за період з 22 березня 2014 року до 21 березня 2017 року розмірі 120 945, 00 грн. В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial