Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 14 лютого 2018 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , виникла усна домовленість про те, що [PERSON] , отримує кошти від [PERSON] в розмірі 2100 грн., за що остання, зобов`язується виготовити технічну документацію на три земельних паї. Згідно платіжного доручення № Р24А370832886А83499 від 14.02.2019 позивач здійснив переведення коштів на картковий рахунок відповідача в розмірі 2100,55грн. Проте, як вказує позивач, відповідач свої зобов`язання не виконала. Документацію не виготовила. Позивач неодноразово в телефонному режимі звертався до відповідача з вимогою про повернення йому безпідставно набутих коштів, проте остання відмовлялася це зробити. Тому позивач звернувся до суду зданим позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти в розмірі 2100грн. 55 коп. та посилаючись на ст. 1048, 536 ЦК України, просив стягнути пеню за користування чужими коштами у сумі 659грн. за період з 14.02.2018 по 03.12.2019р. та судові витрати в сумі 787,08грн. (судовий збір та комісію). Ухвалою суду від 12.12.2018 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 31 січня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем 24.02.2020 подано суду відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що нею в межах її повноважень було виконано умови усної домовленості між сторонами. Тобто вона звернулася до ФОП [PERSON] та уклала з ним договір про розробку проекту землеустрою та сплатила кошти за отримані послуги в розмірі 2100грн., про що свідчать квитанції до прибуткових касових ордерів. 05.03.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив. Протокольною ухвалою суду до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ФОП [PERSON] . В судовому засіданні позивач просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Третя особа ФОП [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що на замовлення відповідача він виконав розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних частко (паїв) колишнього КСП «Славутич» в адміністративних межах Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області, Канівського району. З цього приводу між ними було укладено договір і відповідач сплатила йому 2100грн. по цьому договору, тобто по 700грн. за одну земельну частку (пай). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari\~v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, №\~37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було досягнуто усної домовленості про те, що [PERSON] отримує від позивача суму коштів в розмірі 2100 грн. за виготовлення технічної документації на три земельних паї. Як вбачається з платіжного доручення № Р24А370832886А83499 від 14.02.2019 позивач здійснив переведення коштів на картковий рахунок відповідача в розмірі 2100,55грн.. В призначенні платежу зазначено « [PERSON] . 3 пая. Пл-щик: [PERSON] » (а.с. 6). Крім того, вказані обставини визнаються відповідачем. Разом з тим, позивач вказує, що відповідач своє зобов`язання не виконала. Документацію не виготовила, а безпідставно отримані кошти у розмірі 2100,55грн. не повернула. З цього приводу між сторонами виник спір, який неодноразово був предметом розгляду правоохоронними органами. Так, згідно довідки Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області від 17.10.2019р. про результати розгляду матеріалів додаткової перевірки за зверненням громадянина [PERSON] (ЄО №51163 від 20.09.2019), правоохоронними органами було встановлено, що правовідносини які виникли між вказаними особами відносяться до сфери цивільного права і не можуть бути предметом розслідування в межах кримінального провадження, оскільки в матеріалах ознак кримінального правопорушення не виявлено (а.с. 47). В судовому засіданні відповідач [PERSON] вказала, що нею було виконано всі умови усної домовленості між нею та позивачем та посилалась на відповідні докази. Так, протоколом №1 загальних зборів власників земельних часток (паїв) колишнього КСП «СЛАВУТИЧ» від 03.03.2017р. [PERSON] обрано уповноваженою особою, яка представлятиме інтереси всіх власників земельних часток (паїв) (а.с. 26-28). 02 лютого 2018 року між ФОП [PERSON] (виконавець) та [PERSON] , яка діє на підставі рішення загальних зборів власників земельних часток (паїв) колишнього КСП «Славутич» (замовник) укладено Договір №2 про розробку науково-технічної продукції (а.с. 29). Згідно п.1.1 Замовник доручає, а виконавець бере на себе обов`язки з розробки проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) власникам земельних часток (паїв) колишнього КСП «Славутич» в адміністративних межах Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади, Черкаської області (Попівський старостинський округ). Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що кінцевий термін здачі робіт за договором грудень 2018 року. Крім того, сторони визначили, що вартість робіт встановлюється за домовленістю (п. 2.1). Згідно п. 2.2. Договору, вартість робіт по договору становить 700грн. без ПДВ за одну земельну частку (пай). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 183/184 від 15.03.2018р. від [PERSON] за розробку проекту була сплачена сума ФОП [PERSON] в розмірі 1400грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 182 від 15.03.2018 від [PERSON] за розробку проекту була сплачена ФОП [PERSON] сума в розмірі 700грн. (а.с. 30). В судовому засіданні [PERSON] підтвердив вказану обставину, та зазначив, що ці кошти були сплачені [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON] за розробку проектної документації згідно Договору №2 від 02.02.2018р. в загальній сумі 2100грн., тобто за три паї. Також судом встановлено, що ФОП [PERSON] розроблено проект землеустрою щодо організації території часток (паїв) колишнього КСП «Славутич» в адміністративних межах Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, який протоколом №2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) від 17.08.2018р. вирішено затвердити (а.с. 31-35, 44-45). Розпорядженням Канівської районної державної адміністрації №315 від 14.08.2018р. вказаний вище проект було погоджено та затверджено (а.с. 42-43). Таким чином, судом встановлено, що грошові кошти в сумі 2100грн., що були перераховані позивачем на картковий рахунок відповідача з призначенням платежу « [PERSON] . 3 пая. Пл-щик: [PERSON] », були спрямовані [PERSON] на виконання усної домовленості укладеної між сторонами. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані іншими спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) \~ \~ \~ \~обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) \~ \~ \~ \~відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та 2 статті 509 ЦК України - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо повернення коштів сплачених відповідно до укладеної між сторонами усної домовленості, щодо розробки проектної документації землеустрою земельних ділянок (паїв). Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, з урахуванням обставин встановлених судом, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в сумі 2100,55грн. не підлягає до задоволення, оскільки судом фактично встановлено, що відповідачем були використані вказані кошти в інтересах позивача, тобто нею було повністю виконано умови усної домовленості. Також слід зазначити, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за користування чужими коштами, то ця вимога є похідною від вимоги про повернення безпідставно набутих коштів. Враховуючи, що судом було відмовлено в задоволенні стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, то вимога про стягнення пені також не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed