Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 62800 грн., стягнення судових витрат. 20 листопада 2014 року позивач подав до суду заяву, в якій просив завершити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В позовній заяві позивач звернув увагу на те, що кошти ним були передані відповідачу за автомобіль марки «Volkswagen l 80», 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Однак, у зв'язку з арештом автомобіля позивач не зміг зняти транспортний засіб з обліку в органах ДАІ, укласти договір купівлі-продажу, експлуатувати, розпоряджатися транспортним засобом, виконувати дії на підставі довіреності. Договір купівлі-продажу автомобіля не був укладений з вини відповідача, який безпідставно отримав від позивача кошти в сумі 62800 грн. Відповідач 12.11.2014 року додав до суду заяву, в якій визнав в повному обсязі позовні вимоги, просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.11.2013 року позивач надав за розпискою відповідача останньому суму 62800 грн. в рахунок оплати вартості автомобіля марки «Volkswagen l 80», 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.13). За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Факт підписання відповідачем розписки, свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки, примірник оригіналу розписки позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики, суд дійшов висновку, що позика не повернута. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а заперечення відповідача щодо цього не підтверджено доказами. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 265, 1049, 1212-1214 ЦК України,

Outcome: approved