Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом, в якому просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є він, його рідний брат [PERSON] та дочка батька від першого шлюбу - [PERSON] і всі вони звернулися в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини. Окрім цього, зазначив, що батько перед смертю кілька років тяжко хворів, переніс ампутацію ноги нижче коліна, мав онкологічне захворювання, в зв'язку з чим переніс операцію, перебував у безпорадному стані, потребував постійного догляду, піклування та матеріальної допомоги. Він разом з братом, а також їхня мати [PERSON], самостійно здійснювали догляд за батьком, купували ліки та оплачували лікування. Відповідач з часу її одруження за місцем реєстрації у квартирі на [ADDRESS] не проживала, за весь час хвороби батька жодної матеріальної допомоги чи моральної підтримки йому не надавала, не брала і участі у витратах на його поховання, тому повинна бути усунута від права на спадкування за законом. У судовому засіданні позивач і представник позивача позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що є дочкою [PERSON] від першого шлюбу з її матір'ю [PERSON] [INFO] після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS], яку в 1966 році отримала її мати, а вона і батько отримали таку в рівних частинах в порядку спадкування після смерті в 1067 році [PERSON] Спадкоємцями майна батька є вона та двоє його синів від другого шлюбу і 17.02.2010 року усі троє звернулися до Другої Львівської державної нотконтори із заявами про прийняття спадщини. Відмітила, що під час хвороби батька відвідувала його, як у лікарні так і в чужій квартирі [ADDRESS], де він провів останні роки свого життя, також передавала колишній дружині батька [PERSON] гроші на його лікування і утримання та постійно спілкувалася з ним. 15.02.2008 року після того, як батькові ампутували частину ноги він знаходився у лікарні близько місяця, вона, працюючи неподалік, в обід відвідувала його, приносила поїсти. Коли батька виписали, [PERSON] відвіз його у однокімнатну квартиру [ADDRESS], де за перегородкою було його ліжко, тоді вона по два рази в тиждень приходила до батька. 15.04.2009 року батько почав блювати кров'ю, його забрала швидка допомога, було поставлено діагноз рак товстої кишки, його прооперували.. В цей час вона була у відрядженні, а приїхала у Львів лише 29.04.2009 року і до неї подзвонила колишня дружина батька [PERSON], просила допомоги, у неї були вихідні і вона тиждень була з батьком у лікарні, лише ночувати ходила додому. 07.05.2009 року батька виписали з лікарні і його знову завезли у квартиру [ADDRESS], де вона його навідувала. Крім того, 18.08.2009 року організувала для батька обряд хрещення, на якому була присутня [PERSON], синів його не було. 30.08.2009 року вона поїхала по роботі в м.Сімферополь, а [INFO] їй подзвонила [PERSON] і повідомила, що батько помер, однак через відсутність квитків вона пропустила похорон. На її прохання, на похороні були її донька та зять, допомагали на автомобілі возити людей. Доповнила, що сини батьком зовсім не опікувались, а лише [PERSON], крім того, [PERSON] все життя ніде не працював і як він міг матеріально забезпечувати батька їй не зрозуміло. Оскільки її робота пов'язана із частими відрядженнями, тому фізично не мала можливості кожного дня відвідувати батька, а відвідувала у вільний від роботи час, у вихідні, святкові дні та під час відпусток. Також додала, що батько отримував пенсію і за ним теж мали можливість та повинні були доглядати і сини. В задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість, зокрема зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог. Просить в позові відмовити. Третя особа - [PERSON] позов підтримав і просить такий задовольнити. Третя особа - Друга Львівська державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи,не направила в судове засідання свого представника, натомість завідувач нотконтори представила суду заяву про розгляд справи за відсутності такого, що суд вважав за можливе. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства єсудовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до вимог ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Між тим, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.2). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS], що сторонами визнається та ніким не оспорюється. Із копії матеріалів спадкової справи №115 від 17.02.2010 року вбачається, що після смерті [PERSON] 17.02.2010 року до Другої Львівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулися троє його дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та колишня дружина - [PERSON] (том 1 а.с.68-86). У відповідності до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач звернувся до суду із позовом в якому зазначає, що після смерті [PERSON], право на спадкування його майна за законом мають його сини [PERSON], [PERSON] та дочка [PERSON], однак просить усунути останню від права на спадкування за законом з підстав, передбачених ч.ч. 3, 5 ст.1224 ЦК України. Частиною 3 ст. 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначених норм закону, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., судової практики (Ухвала колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2008 р.) правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного Кодексу України. При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо ненадання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді таких справи суду належить з'ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Так судом встановлено, що [PERSON] дійсно в період з 2008 року по день смерті [INFO] переніс дві операції, з ампутування частини нижньої кінцівки та операцію на товсту кишку у зв'язку з онкологічним захворюванням, внаслідок чого не міг самостійно пересуватись, не був спроможний себе обслуговувати та потребував піклування і лікування, що стверджується медичними документами, а саме медичною картою стаціонарного хворого № 8275 за 2009 рік. З березня 2008 року по вересень 2016 року [PERSON] окрім перебування в лікарнях проживав у [ADDRESS], де йому надавала допомогу та опікувалась колишня дружина [PERSON] та члени родини, зокрема, сини [PERSON] та [PERSON]. Щодо матеріального забезпечення хворого ліками, то встановлено, що [PERSON] отримував пенсію, крім того матеріально йому періодично допомагав син [PERSON]. Ці обставини ствердила в судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON], свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які також пояснили, що [PERSON] хворів, тривалий час знаходився у лікарнях, бачили, що [PERSON] постійно доглядала за ним, перебувала з ним цілодобово у лікарнях, він був забезпечений всім необхідним, також в лікарні бачили його синів, а доньки [PERSON] не знають, не бачили її ні у лікарні, ані у квартирі [ADDRESS]. Крім того, позивач, допитаний як свідок, показав суду, що він 11.05.2016 року вперше за двадцять років побачив відповідачку, крім того, під час хвороби батька про неї нічого не чув. Батько захворів весною 2008 року, він з братом завезли його у лікарню на вул. Ужгородській, де йому ампутували ногу. В лікарні батько лежав місяць, вони з братом і мамою [PERSON] постійно за ним доглядали. Після лікарні батько жив у квартирі по [ADDRESS] і його мати постійно здійснювала догляд за хворим батьком. Він відвідував батька через день-два. В травні 2009 року, коли батькові стало погано, його госпіталізували в лікарню на вул.Топольну, були проблеми з кишковою непрохідністю і йому зробили операцію. Кошти на ліки та лікування батька постійно давав [PERSON], а він з мамою допомагали фізично. З 1995 року сестри він не бачив, зазначив, що її не було і на похороні батька, була лише її донька та зять. Зі слів брата та мами йому відомо, що відповідач лише двічі відвідувала батька у квартирі [ADDRESS]. Третя особа [PERSON], допитаний як свідок, показав суду, що в середині лютого 2008 року подзвонила сестра батька і повідомила, що він хворий, почорніла нога. Він завіз батька в лікарню на вул.Ужгородську і там йому ампутували ногу, з ним постійно була мати [PERSON] Після лікарні вони вирішили батька завезти у квартиру його дружини по [ADDRESS], мати надалі доглядала за ним, а він допомагав фінансово. Потім у батька були проблеми із кишківником, знову була операція, йому вивели катетер, він потребував постійного догляду, а відповідач була у нього лише два рази, один раз із священником, а другий раз зі своєю дочкою. На похороні батька була лише донька відповідачки з чоловіком. Поряд з цим встановлено, що [PERSON] був зареєстрований в квартирі на [ADDRESS], проте там протягом багатьох років не проживав, в тому числі тоді, коли йому ампутували частину ноги, він не користувався цією квартирою, сини його відвезли в чужу однокімнатну квартиру на [ADDRESS], де він жив до дня смерті. Відповідач також зареєстрована у квартирі на [ADDRESS], проте з час одруження такою не користується, на час, коли батько захворів, вона жила на орендованих квартирах. Ці обставини суд розцінює як такі, що вказують на сумнівність і відсутність умов для постійного чи надто частого перебування відповідача разом з батьком і відсутність можливості забрати його до себе, хоча цього, як встановлено, він і не просив. Наявними у справі копіями посвідчень про відрядження (т.1 а.с. 121-142) підтверджується, що [PERSON] працюючи начальником сектору у Державному підприємстві Науково-дослідний інститут метрології вимірювальних і управляючих систем у період з лютого 2008 року по серпень 2009 року часто перебувала у відрядженнях за межами Львова. Крім того, допитані в судовому засіданні в якості свідків колишній чоловік відповідачки [PERSON], її донька [PERSON] і зять [PERSON] ствердили, що [PERSON], не зважаючи на свою зайнятість по роботі, піклувалась про батька, допомагала йому матеріально та морально. Зазначили, що у батька з донькою були хороші відносини. Під час перебування [PERSON] у лікарні у зв'язку з онкологічним захворюванням відповідач цілий тиждень 01.05.2009 року до 07.05.2009 року доглядала за ним з ранку до пізнього вечора. Після виписки з лікарні вона по кілька разів на тиждень відвідувала батька у квартирі [ADDRESS], давала [PERSON] кошти на утримання, крім того, організувала для батька обряд хрещення. Оскільки на час смерті [PERSON] відповідачка перебувала у відрядженні по роботі за межами м. Львові, тому попросила свою дочку та зятя допомогти її родичам на похороні батька. З долученої до матеріалів справи довідки №56 від 05.11.2014 року вбачається, що в метричній книзі про тих, що отримали Хрещення в період з червня 2009 р. по червень 2010 р. у Свято-Георгіївському кафедральному храмі у м. Львові є запис про хрещення [PERSON], [INFO], під реєстраційним номером 223 від 18.08.2009 року. Зазначено, що хрещення було звершено на дому за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с. 167). Даний факт не заперечується сторонами і підтверджується показаннями свідка [PERSON] Таким чином, із аналізу встановлених обставин справи і досліджених доказів не вбачається, що відповідач [PERSON] вчинялаумисні дії чи допускала бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю [PERSON] Крім того, з пояснень сторін, третьої особи та показань свідків встановлено, що спадкодавець отримував належну допомогу, був доглянутий, тому у суду не має жодних підстав вважати, що спадкодавець потребував додаткової допомоги і саме від відповідачки. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачкою відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту умисного ухилення відповідачем від надання допомоги спадкодавцю, доказів потреби спадкодавця у допомозі відповідача, наявність у останньої можливості її надати та ухилення від обов'язку щодо її надання та не встановлено факту потреби [PERSON] в матеріальній чи іншій допомозі, з приводу якої він би зверталася до відповідача і яка б йому в цьому відмовила або ухилялася б від її надання навмисно. Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Інші доводи позивача висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному, суб'єктивному трактуванні ним фактичних обставин справи і норм матеріального права. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу.

Outcome: dismissed