Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. дніпропетровська з позовом Головного військового представництва №227 МОУ по обслуговуванню ДПВО «ЮМЗ ім.. Макарова», про зобов»язання вчинити дії, повязані з виплатою заподіяної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що з серпня 1969 року по квітень 1973 року він працював на посаді інженера ГВП-227 на ВО «Південний машинобудівний завод» з шкідливими умовами праці. В 1971 році на вказаному заводі сталася аварія, внаслідок якої він був підданий ураженню шкідливими речовинами, які заподіяли йому шкоду здоров»ю, викликали у нього професійне захворювання та втратив 70 % свого здоров»я. [PERSON] зазначає, що йому встановлена 2 група інвалідності по профзахворюванню та наказом начальника 227 Головного військового представництва Міністерства Оборони України № 34 від 14.02.1996 року зобовязано начальника 1288 фінансового відділення виплатити 17\~073\~000 крб у відповідності з розрахунком за шкоду, спричинену здоров»ю [PERSON] за період з 01.10. 1994 року по 31.10.1995 року . Незадоволений розрахунком, [PERSON] звернувся до військового суду Дніпропетровського гарнізону, де йому було відмовлено в прийнятті заяви про відшкодування шкоди та в подальшому рішеннями судів було відмовлено у відшкодуванні шкоди, спричиненої профзахворюванням. За виплатою втраченого заробітку, який складає 70 % від середнього заробітку працівника, який займає ту ж посаду, що і позивач, [PERSON] звернувся до 1288 гарнізонного фінансового відділення з проханням виплати розмір шкоди, спричиненої здоров»ю профзахворюванням, де йому повідомили, що в якості доказу щодо профзахворювання рішення суду не вимагається, якщо особа має акт про професійне захворювання або медичний висновок про профзахворювання (МСЕК). Зважаючи на те, що висновком МСЕК 3105 від 09.12.1991 року [PERSON] встановлено профзахворювання, позивач просить зобовязати відповідача продовжить виплату позивачу шкоди. спричиненої профзахворюванням, згідно наказу начальника 227 Головного військового представництва Міністерства Оборони України №34 від 14.02.1996 року «Про відшкодування шкоди, повязаної з професійним захворюванням». В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, направив свої заперечення. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з серпня 1969 року по квітень 1973 року позивач працював на посаді інженера ГВП-227 на ВО «Південний машинобудівний завод» з шкідливими умовами праці. В 1971 році на вказаному заводі сталася аварія, внаслідок якої позивач був підданий ураженню шкідливими речовинами, які заподіяли шкоду його здоров»ю, викликали у нього професійне захворювання, внаслідок чого позивач втратив 70 % свого здоров»я. [PERSON] була встановлена 2 група інвалідності по профзахворюванню та наказом начальника 227 Головного військового представництва Міністерства Оборони України № 34 від 14.02.1996 року зобовязано начальника 1288 фінансового відділення виплатити [PERSON] 17\~073\~000 крб у відповідності з розрахунком за шкоду, спричинену здоров»ю [PERSON]за період з 01.10. 1994 року по 31.10.1995 року. Незадоволений розрахунком, [PERSON] звернувся до військового суду Дніпропетровського гарнізону, де йому було відмовлено в прийнятті заяви про відшкодування шкоди. За виплатою втраченого заробітку, який складає 70 % від середнього заробітку працівника, який займає ту ж посаду, що і позивач, [PERSON] звернувся до 1288 гарнізонного фінансового відділення з проханням виплати шкоди, спричиненої здоров»ю профзахворюванням, де йому повідомили, що в якості доказу щодо профзахворювання рішення суду не вимагається, якщо особа має акт про професійне захворювання або медичний висновок про профзахворювання (МСЕК). Водночас висновком комісії Науково-дослідного інституту гігієни і профпатології МОЗ СРСР від 4.04.1989 р. встановлено, що професія [PERSON], відсутність ознак хронічного отруєння , алергічні реакції на чисельні речовини, порушення симптоматики після припинення контракту, незначний стаж роботи не дозволяють пов»язати наявні зміни з хронічним впливом продуктів «Г» і «А». Відповідно до висновку цього ж НДІ від 01.03.1990 року комісія не прийшла до висновку про професіональну причину захворювання і зазначила, що встановлений нею діагноз не входить в список професійних захворювань. За рішенням спеціалізованої ЛКК від 14 січня 1992 року визнано неможливим встановити зв'язок захворювання позивача з професійною шкідливістю. Вказані обставини підтверджуються рішенням міжобласного суду від 18.11.1999 року, залишеним без зміни ухвалою судової колегії у цивільних справах від 19.01.2000 року, якими в позові [PERSON] до ПО «Південиий машинобудівельний завод», 27 Головного військового представництва Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, спричиненої професійним захворюванням, відмовлено. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки обставини щодо відсутності вини відповідача та звязку захворювання з неналежними умовами праці в зазначений [PERSON] період, встановлені рішенням міжобласного суду від 18.11.1999 року, залишеним без зміни ухвалою судової колегії у цивільних справах від 19.01.2000 року, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed