Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив визнати нечинним правочин щодо самостійного та безакцептного списання відповідачем при зміні тарифного плану надання послуг позивачу, з телефонного рахунку позивача наявних там грошових сум, у зв'язку з тим, що відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення шляхом замовчування їх існування; стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування заподіяних збитків в подвійному розмірі - 1 720, 00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача 20 000, 00 грн. в якості компенсації за спричинену моральну шкоду; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 4000, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є клієнтом відповідача, ним на початку 2015 року придбано СІМ-карту відповідача з номером +38 068 328 88 87. За таких обставин між сторонами укладено договір приєднання в порядку ст. 364 ЦК України. В 2016 році між сторонами було укладено договір на підключення тарифу, за яким позивач здійснював оплату послуг за рік, а не щомісячно. В подальшому, у зв'язку із закінченням терміну дії вказаного тарифу, позивачем в центрі обслуговування клієнтів було зараховано на рахунок 1 200, 00 грн., після чого останньому було підключено тариф «Все просто 12 місяців», який почав діяти з 01.08.2017. Однак, позивачу всупереч інформації про вказаний тариф, доводилось доплачувати грошові кошти в розмірі від 50 грн. до 100 грн. На початку 2018 року позивач отримав від відповідача смс-повідомлення з пропозицією щодо зміни тарифу на більш вигідний. При цьому, в повідомленні містилось посилання на безоплатний перехід на новий тарифний план. Разом з тим, відповідач ввів позивача в оману щодо вказаних обставин, зокрема, позивача не повідомили про списання з його рахунку 600 невикористаних грн., сплачених позивачем у якості передоплати послуг за попередній тариф. Про те, що вказані кошти були безпідставно списані відповідачем за послуги, які не були фактично надані позивачу, останній дізнався лише 04.04.2018, коли йому було відключено телефонний зв'язок. Вважає такі дії відповідача такими, що порушують Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач фактично ввів в оману позивача, а тому просить застосувати положення ст. 230 ЦК України. Крім того, позивач зазначає, що останньому було завдано збитків на загальну суму1 720, 00 грн. та моральну шкоду, яку позивач оцінив в 20 000, 00 грн. Також позивачем були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4 000, 00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні через недоведеність та необґрунтованість. 13.07.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. відкрито провадження по справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. На підставі Розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-1411 від 22.11.18 року вказану справу передано до провадження судді Мальцева Д.О. 26.11.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін за правилами позовного провадження в спрощеному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 03.12.2015 між позивачем та ПрАТ «Київстар» укладено Договір про надання послуг рухомого (мобільного) зв'язку (далі по тексту - Договір), який є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України та умови якого викладені в Умовах надання телекомунікаційних послуг відповідача, що розміщені на інтернет-сайті ПрАТ «Київстар»:www.kyivstar.ua. Права та обов'язки сторін Договору, порядок припинення дії Договору, припинення та обмеження надання послуг, що надаються на підставі Договору, порядок інформування абонента, порядок оплати та інші умови надання послуг вказані в Умовах надання телекомунікаційних послуг відповідача, з якими абонент погоджується, підписуючи це Замовлення (п. 1, 2 Договору). При цьому, позивач, як абонент, підписавши зазначене Замовлення, погодився, що отримав повну та детальну інформацію щодо послуг, згоден з умовами обраного тарифу та тарифних планів Оператора, надав Оператору згоду на дистанційну зміну останнім умов надання послуг, у тому числі зміну тарифів та тарифних планів, припинення надання послуг на підставах, визначених законодавством України та Договором. Тарифний план згідно Замовлення «ВСЕ за 95», номер мобільного телефону: [NUMBER]. Згідно Довідки від 25.05.2019 вих. 4419/02 виданої ПрАТ «Київстар», телефонний номер позивача з 22.06.2016 по 10.02.2018 обслуговувався згідно умов тарифного плану «Все за 110». При цьому, згідно п. 4 Розпорядження, з 07.04.2016 для тарифних планів відповідача, в тому числі «Все за 110», впроваджуються нові пакети послуг з вартість пакету послуг, зокрема, пакте послуг, який було придбано позивачем «Все просто 12 місяців» з тарифним планом «Все за 110» складає 990, 00 грн. В подальшому, 09.02.2018 позивач отримав від відповідача індивідуальну пропозицію шляхом надіслання СМС-повідомлення щодо безкоштовного переходу на новий тарифний план - «Безлім». Вказаною пропозицією позивач скористався та з 10.02.2018 почав обслуговуватись згідно умов тарифного плану «Безлім». Позивач в судовому засіданні визнав ту обставину, що останнім добровільно було здійснено перехід на інший тарифний план, запропонований відповідачем. Разом з тим, позивач вказує, що відповідачем після зміни тарифу «Все за 110» на «Безлім» безпідставно списано з рахунку позивача невикористані грошові кошти в розмірі майже 600 грн. за послуги, які не надавались, а відтак правочин щодо безакцептного списання зазначених коштів має бути визнаний нечинним на підставі ст. 230 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що кошти в сумі 990, 00 грн. були сплачені позивачем за пакет послуг, а не просто внесені на рахунок. Правову основу діяльності у сфері телекомунікацій встановлено Законом України «Про телекомунікації». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону, телекомунікаційна послуга (послуга) - продукт діяльності оператора та/або провайдера телекомунікацій, спрямований на задоволення потреб споживачів у сфері телекомунікацій. Положеннями ч. 1, 2 ст. 62 Закону визначено, що телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства. Умови надання телекомунікаційних послуг: 1) укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації; 2) оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги. За своєю суттю договір про надання телекомунікаційних послуг є договором про надання послуг. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. При цьому, відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно положень ч. 1-2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно положень абз. першого п. 19 постанови Пленуму ВС України від 06.11.2009, № 9, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 Постанови ВС України від 06.11.2009 № 9). Крім того, згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Разом з тим, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, зокрема, позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, і сам факт обману. Крім того, позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання правочину щодо безакцептного списання коштів з рахунку нечинним на підставі ст. 230 ЦК України, обрав неналежний спосіб захисту, оскільки вказане списання за своєю суттю не є правочином в розумінні ЦК України, а лише дією, вчиненою на виконання укладеного між сторонами договору про надання телекомунікаційних послуг. При цьому, обраний позивачем спосіб захист не є ефективним засобом захисту, оскільки не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача відшкодування заподіяних збитків в подвійному розмірі - 1 720, 00 грн., 20 000, 00 грн. в якості компенсації за спричинену моральну шкоду, оскільки в судовому засіданні не підтвердився факт порушення відповідачем прав позивача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні. Судові витрати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed