Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON]звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що він, [PERSON], є власником помешкання за адресою: м. Ужгород, вул. Богомольця, 12/25, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 20939107 від 14.06.2017 року. У вищевказаному помешканні зареєстровані його донька [PERSON] та онук, її син [PERSON]. З початку 2017 року його донька та онук виїхали проживати в Угорщину, а онук навчатися. З того часу вони облаштовували своє життя в Угорщині. Але у звязку навантаженим графіком роботи та оформленням документів вони не мають можливості приїхати та зняти себе з реєстрації. На даний час вони проживають в Угорщині, Тардош, вул. Кішкерт, 23. Відповідачі не проживають в даному помешканні, не сплачують комунальні платежі на утримання житла, особистих речей в помешканні не мають. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він, ні інші члени сімї відповідачам не чинили. Відповідно до цього, що вони є зареєстрованим за вищевказаним місцем проживання і не проживають це є перешкодою для оформлення субсидій для нього та його дружини. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується довідкою ЖБК «Север» від 26.11.2018 року, складений головою правління. На підставі викладеного позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] особами, які втратили право користування житловим приміщенням за адресою м. Ужгород, вул. Богомольця, 12/25. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.02.2019 року відкрито спрощене провадження у даній цивільній справі з викликом сторін за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, при цьому подав до суду заяву від 06.03.2019 року, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву відповідачами не подано та клопотань про відкладення справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є власником квартири у будинку за адресою: м. Ужгород, вул. Богомольця, 12/25, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.06.2017 року за № 89736747. У квартирі за вищевказаною адресою значиться зареєстрованою відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується письмовим повідомленням відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області від 21.01.2019 року за № 3.1.8/654. З довідки від 26.11.2018 року за № 14, виданої головою правління ЖБК «Север» [PERSON]вбачається, що його донька [PERSON], [INFO], разом із сином [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO]. За зазначено адресою [PERSON] та її син [PERSON] не проживають з 2017 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, реєстрація відповідача [PERSON] у квартирі, що належить позивачеві є перешкодою йому для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує його конституційні права. Відповідач [PERSON] не проживає у належній позивачу квартирі за адресою: м. Ужгород, вул. Богомольця, 12/25, понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їй проживати у даній квартирі не встановлено, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, що належить позивачу. Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, статтею 7 якого визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Що стосується позовних вимог позивача в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, то такі до задоволення не підлягають, оскільки у квартирі за адресою: м. Ужгород, вул.. Богомольця, 12/25, відповідач [PERSON]\~незначиться зареєстрованим, що стверджується письмовим повідомленням відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області від 21.01.2019 року за № 3.1.8/653. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial