Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON], (далі - відповідач), Новосілківської сільської ради Макарівського району Київської області (далі - Новосілківська сільська рада), вказавши третьою особою Управління Держземагентсва України у Макарівському районі Київської області, в якому просила визнати незаконним та скасувати державний акт серії ЯЖ №326676 на право власності на земельну ділянку 0,139 га, що по вул. Крупської у с. Новосілки Макарівського району Київської області, кадастровий номер 3222786101:01:001:0038, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.07.2007 року № 2276, для будівництва та обслуговування житлового будинку, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 010855000399 від 01.07.2008 року. В обґрунтування вимог позивач вказала, що 26.12.2006 року відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, засвідченого приватним нотаріусом [PERSON], Макарівського району, зареєстрованого в реєстрі за № 6138 та згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 6134, вона купила у продавця [PERSON] житловий будинок з погосподарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS], а також частину земельної ділянки площею 0,110 га, із загального розміру земельної ділянки, площею 0,249 га що розташована по тій же адресі що і будинок. Дана земельна ділянка належала [PERSON], на праві власності на земельну ділянку згідно державного акту серії ЯД № 711490, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та погосподарських споруд. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку позивач зареєструвала своє право власності на нерухоме майно у Макарівському бюро технічної інвентаризації 02.02.2007 року. В січні місяці 2014 року позивач звернулася до землевпорядної організації «Яран і К» для виготовлення правовстановлюючого документа на придбану земельну ділянку на своє ім'я, проте організація повідомила мене про неможливість виготовлення технічної документації із землеустрою, оскільки встановлено взаємний перетин моєї земельної ділянки із земельною ділянкою громадянки [PERSON], (кадастровий номер 3222786101:01:001:0038), що є перешкодою у визначенні кадастрового номеру та внесенні відомостей про мою земельну ділянку до автоматизованої бази даних Управління. Як було встановлено, державний акт серії ЯЖ №326676 на право власності на земельну ділянку площею 0,139 га, що розташована по вул. Крупської в с. Новосілки, на ім'я відповідача було видано на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.07.2007 року № 2276, укладеного між [PERSON], та [PERSON] Спорів між мною та відповідачем щодо придбання частини земельної ділянки в розмірі 0,139 га не виникали, оскільки я придбала частину земельної ділянки під будинком, а [PERSON], частину ділянки на якій жодних споруд не було та не має. При укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки між позивачем та продавцем [PERSON], були дотриманні всі вимоги земельного законодавства. Для придбання позивачем земельної ділянки, яка розташована під будинком, були наданий акт погодження меж частини земельної ділянки, яка підлягала відчуженню, план-схема частини земельної ділянки, яка підлягала відчуженню з описом меж. Щодо до договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, від 02.07.2007 року, що укладений між продавцем [PERSON], та покупцем [PERSON], позивач не має ніяких претензій, оскільки даний договір не суперечить її інтересам та не порушує її права. Взаємне перекриття земельних ділянок виникло при халатному відношенні та необачності спеціалізованої землевпорядної організації, яка готувала технічну документацію на земельну ділянку відповідачу, внаслідок чого було видано оспорюваний державний акт, який позивач, відповідно до ст. 155 ЗК України просить визнати недійсним, оскільки порушення при його видачі суттєво ущемляють її права в розпорядженні будинком і землею, а також порушено її право в неможливості отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, подали письмову заяву згідно якої вимоги за позовом підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі із вказаних у позовній заяві підстав. Відповідач у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою реєстрації, отриманою від Адресно-довідкового відділу УДМС у м. Києві. Новосілківська сільська рада та Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області у судове засідання представників не направили, просили розглядати справу у їх відсутності, вимоги залишили на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 26.12.2006 року відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського району [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 6138, та згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 6134 позивач купила у продавця [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS], а також частину земельної ділянки площею 0,110 га, із загального розміру земельної ділянки, площею 0,249 га що розташована по тій же адресі що і будинок. Дана земельна ділянка належала [PERSON], на праві власності на земельну ділянку згідно державного акту серії ЯД № 711490, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. При укладенні вказаного вище договору купівлі-продажу частини земельної ділянки було складено акт погодження меж цієї ділянки від 25.12.2006 року, а також її кадастровий план. 02.02.2007 року позивач зареєструвала своє право власності на нерухоме майно у Макарівському бюро технічної інвентаризації, а 06.02.2007 року у Новосілківській сільській раді. Крім цього, 07.05.2007 року позивач зареєструвала договір купівлі-продажу частини земельної ділянки у Макарівському відділ КРФЦДЗК, а 06.02.2007 року у Новосілківській сільській раді. В січні місяці 2014 року позивач звернулася до землевпорядної організації «Яран і К» для виготовлення правовстановлюючого документа на придбану земельну ділянку на своє ім'я, проте організація повідомила мене про неможливість виготовлення документації із землеустрою, оскільки встановлено взаємний перетин земельної ділянки позивача із земельною ділянкою громадянки [PERSON], (кадастровий номер 3222786101:01:001:0038), що є перешкодою у визначенні кадастрового номеру та внесенні відомостей про земельну ділянку позивача до автоматизованої бази даних Управління, що підтверджується виданою довідкою Управління Держземагенства у Макарівському районі від 22.01.2014 року № 01-10/47, і схемою взаємного перекриття ділянки позивача та гр. [PERSON] Як встановлено судом, 02.07.2007 року згідно договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, продавець [PERSON], відчужив, а покупець [PERSON] купила іншу частину земельної ділянки в розмірі 0,139 га, що залишилась у власності [PERSON], після відчуження частини земельної ділянки позивачу. На підставі вказаного договору [PERSON], отримала державний акт серія ЯЖ №326676 на право власності на земельну ділянку площею 0,139 га, що розташована по вул. Крупської у с. Новосілки. Як вбачається із матеріалів справи, а саме із технічної документації із виготовлення державного акту [PERSON], при його виготовлені землевпорядною організацією допущено помилку при визначенні меж земельної ділянки, що придбала [PERSON], а тому виникла накладка земельних ділянок. В матеріалах вказаної документації наявний примірник державного акту на ім'я [PERSON], на якому позначена частина ділянки, яку він відчужив позивачу, з відповідною відміткою нотаріуса. Таким чином, спору між позивачем та відповідачем щодо придбання відповідачем частини земельної ділянки у розмірі 0,139 га не виникло, оскільки позивач придбала частину земельної ділянки під будинком, а [PERSON], іншу частину ділянки [PERSON] Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Виходячи з нормативного визначення земельної ділянки, її межі - є однією з індивідуальних ознак земельної ділянки як об'єкта права власності, що виділяє її з поміж однорідних об'єктів. Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції, яка діяла на час отримання державного акту відповідачем) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції, яка діяла на час отримання державного акту) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Однак, набуття права власності на земельну ділянку внаслідок набуття права власності на будівлю чи споруду регулюється спеціальними нормами, а саме ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, відповідно до яких до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Так, на думку суду, позивач та відповідач, придбаючи різні частини земельних ділянок у [PERSON], в повній мірі дотрималися вимог земельного законодавства, оскільки лише з 2009 року було встановлено, що відчуження частини земельної ділянки допускалося лише після її виділення в натурі (поділу) та реєстрації як окремого об'єкта права власності у встановленому чинним законодавством порядку (Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року). Тому зміст договору купівлі-продажу частини земельної ділянки між [PERSON], та [PERSON], не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.99 р., яка була чинною на час виготовлення оспорюваного державного акту (далі за текстом - Інструкція) складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Відповідно до пункту 2.3 Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості. Як було встановлено судом, при виготовленні державного акту на земельну ділянку відповідача, землевпорядною організацією вказаних вимог Інструкції дотримано не було, внаслідок чого було виготовлено державний акт на земельну ділянку, яку раніше придбала позивач. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, оскільки при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку відповідача було допущено порушення норм законодавства, що стало наслідком оформлення державного акту на право власності на іншу земельну ділянку, ніж ту, що придбала відповідач, оспорюваний державний акт підлягає визнанню недійсним, що не позбавить відповідачу оформити право власності на свою частину земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved