Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок №25 по проїзду Калиновий в м. Бердянську Запорізької області. В зазначеному вище житловому будинку він за домовленістю з відповідачами тимчасово зареєстрував їх місце проживання, про що останні написали розписки. Проте, пройшло більше одного року, а відповідачі так і не зняли місце свого проживання за адресою будинку, про що була домовленість. Вказує, що відповідачі в будинку не проживали та не проживають, речей їх в будинку не має, участі у сплаті комунальних послуг відповідачі не приймають. Реєстрація місця проживання відповідачів створює для нього великі незручності та порушує його права власника на безперешкодне користування, володіння та розпорядження своєю власністю. Просив усунути йому перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком №25 по проїзду Калиновий в м. Бердянську Запорізької області. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомлені про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявились, письмові заперечення на позов не надали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок №25 по проїзду Калиновий в м. Бердянську Запорізької області зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2011 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 18.02.2011 року №29052982. Позивач вказує на те, що він за домовленістю з відповідачами тимчасово зареєстрував місце їх проживання в належному йому житловому будинку. Так [PERSON] зобовязався виписатися з житлового будинку позивача до 05.11.2015 року, [PERSON] до 15.07.2015 року, [PERSON] до 01.03.2017 року, що підтверджується особистими розписками відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до тверджень позивача, наданих письмових доказів, суд вважає доведеним, що відповідачі не проживали та не проживають в житловому будинку, який належить позивачу на праві власності. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в житловому будинку за місцем реєстрації відповідачами суду не подано. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а отже позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved