Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON] заявила позов про стягнення з [PERSON] , [PERSON] 5721 грн. на погашення заборгованості за договором позики, в тому числі три проценти річних нараховані на заборгованість в сумі 472 грн., а також 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, за підстав неналежного виконання відповідачами зобов`язань за договором. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 08.02.2019р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Правом на відзив відповідачі не скористались, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило. Судом встановлено таке. [PERSON] та [PERSON] 05.03.2015 року видали [PERSON] розписку про отримання від неї у борг 13 999 грн., які зобовязались повернути до 25.01.2016 року, шляхом сплати 1400 грн. щомісяця з 12 по 25 число місяця. На час звернення до суду відповідачі повернули [PERSON] 8750 грн. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Наявність розписки у позивача, вказує на те, що борг відповідачами не погашено, а тому суд визнає, що позов в цій частині вимог є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Останньою нормою встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, і вимоги позову про стягнення трьох відсотків річних в сумі 472 грн. підлягають задоволенню. Виходячи з того, що розписка не містить даних про те в яких частках відповідачі взяли позику, суд приходить до висновку, що відповідати за зобов'язанями останні мають в рівних частках. Що стосується вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то в їх задоволенні слід відмовити, за необгрунтованістю законом. Отже, позов може бути задоволено частково, відповідно до наведених висновків суду. Судові витрати, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд покладає на відповідачів, пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. Решту витрат суд відносить на рахунок держави. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial