Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернулася з позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач»), третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. Вона перебувала у шлюбі із Відповідачем з 11.07.2009 року по 18.04.2011 року. 03.12.2009 року від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] . 03.08.2015 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду з Відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), однак не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Але, внаслідок невиконання Відповідачем покладених на нього обов`язків, по сплаті аліментів утворилась заборгованість. Увесь час з моменту припинення шлюбних відносин, син проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків майже з народження дитини. Вважає, що у зв`язку з внесенням змін до ч.2 ст.182 СК України в частині мінімального розміру аліментів, необхідно ухвалити відповідне судове рішення про збільшення розміру аліментів. Посилаючись на приписи ч.2, ч.3 ст. 166, п.2 ч.1 ст.164, ст.180-183, 191 СК України, ч.3 ст.60 ЦК України, Позивач просила позбавити Відповідача батьківських прав відносно їх сина та збільшити розмір аліментів, стягнувши з Відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частина всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 05.11.2018 року було відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 31-32). 05.12.2018 року підготовче судове засідання за участю представника Позивача було відкладено у зв`язку з неявкою Відповідача, якому було надано додатковий строк для подачі відзиву на позов (а.с. 62). 17.01.2019 року у підготовчому судовому засіданні за участю представника Позивача судом було розглянуто заяви, клопотання та оголошено перерву (а.с. 139-141). 21.02.2019 року у судовому засіданні за участю представника Позивача судом було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження. При цьому визнано явку усіх сторін по справі обов`язковою (а.с. 169). 20.03.2019 року у судовому засіданні за участю представника Позивача судом було постановлено письмову ухвалу, якою було повторно визнано явку сторін у судове засідання обов`язковою (а.с. 187-188). 24.04.2019 року у судове засідання Позивач, явка якого визнавалась судом обов`язковою, не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена через свого представника. Засобами електронного зв`язку направила суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, у якому зазначила, що не може прибути в судове засідання, оскільки її син [PERSON] хворіє і потребує постійного догляду, їй немає на кого його залишити, так як вони перебувають за межами України. Крім того, вона не може прибути у судове засідання, оскільки це потребує значних матеріальних витрат, яких у неї не вистачає, а відповідач їй «жодною копійкою не допомагав і не допомагає». Просила визнати причини її неявки в судове засідання поважними та розглянути справу без її участі, за участю її представника (а.с. 201-204, 205-208). З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 24.04.2019 року у судовому засіданні представник Позивача вимоги позову підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила її задовольнити. Додатково пояснила, що Позивач разом з дитиною знаходиться за межами України - в Швейцарії, тому не має можливості особисто з`явитися в судове засідання для дачі пояснень по справі. Позивач звернулась до неї за правовою допомогою, вже маючи висновок органу опіки та піклування. Ким фінансуються поїздки дитини за кордон та участь у міжнародних змаганнях вона не знає. У яких умовах та з якого часу Позивач проживає у Швейцарії їй не відомо, до цього Позивач з дитиною знаходилась у Польщі. З якою метою подано позов саме про позбавлення батьківських прав, вона також не знає. Повідомила, що в рахунок погашення аліментів Відповідач дійсно сплатив Позивачу 40 000,00 грн. За її даними, останній раз Відповідач спілкувався з дитиною у 2010 році, але за яких обставин, вона не знає. 24.04.2019 оку у судовому засіданні Відповідач позовні вимоги не визнав, надав згоду про його допит у якості свідка в порядку ст.234 ЦПК України. При цьому, Відповідач як свідок пояснив, що з 2016 року працює головою фермерського господарства та постійно проживає у м. Кам`янець-Подільський. До жовтня 2018 року він з сином бачився періодично: 1 раз на 4-6 місяців. Позивач шантажувала його зустрічами з дитиною з метою отримання регулярних дозволів на виїзд за межі України. Він неодноразово передавав кошти для дитини через родичів та особисто. Батьки Відповідача також давали кошти, оскільки зустрічалися з дитиною - їх онуком. Останній раз Він особисто спілкувався з Позивачем по телефону у грудні 2018 року, на день народження дитини, втім, вона не дала йому можливості привітати сина. З 2014 року кожного року Відповідач просив Позивача надати йому дитину для спільного відпочинку, але вона заперечувала. Відповідач має бажання виховувати та утримувати сина. Неодноразово пропонував Позивачу відкрити рахунок на дитину у Приватбанку, але Позивач надала йому реквізити іноземної картки. Зазначив, що не проти давати дозвіл на виїзд за кордон, але має знати куди саме їде дитина. На вимогу Позивача надати дозвіл на виїзд дитини до повноліття, він категорично відмовив, але дав дозвіл на виїзд дитини за кордон до 01.09.2020 року в тому числі й до Швейцарії, де дитина зараз знаходиться разом з Позивачем. Вважає, що оскільки Позивач створює перешкоди в спілкуванні з сином, то якщо надати дозвіл на право виїзду за межі України дитині до повноліття, він буде взагалі позбавлений можливості спілкуватися з ним. Для можливості безперешкодного спілкування з сином Відповідач дарував йому мобільний телефон, але Позивач не дозволяє ним користуватися. Йому відомо що у сина були проблеми з дихальними органами, потім було ускладнення після грипу, тому і не заперечував, коли Позивач звернулась до нього з проханням про надання дозволу дитині для виїзду в Польщу для проходження там лікування. Йому відомо, що дитина займається в секції карате, має там успіхи, тому ним і були надані неодноразові дозволи на виїзд дитини на змагання за межі України, у тому числі у 2017 році у Великобританію, а також ним здійснювалося фінансування цих поїздок. На тренуваннях та змаганнях дитини він особисто не був, але цікавився у Позивача досягненнями їхнього сина. З приводу аліментів повідомив наступне. Про заборгованість по аліментах він дізнався приблизно у вересні 2018 року, після отримання з ДВС Солом`янського району м.Києва листа. 22.04.2019 року він частково погасив заборгованість по аліментах, сплативши 40 000,00 грн. по реквізитам, наданим ДВС. Він подавав заяву про скасування заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2015 року про стягнення з нього аліментів, оскільки не погоджувався із мотивувальною частиною рішення. Про наявність такого рішення суду Позивач йому не розповідала, навіть коли вони пізніше бачилися та гуляли разом з дитиною у Львові. Зазначив, що у позовній заяві про стягнення аліментів, заяві на адресу служби у справах дітей та позовній заяві у даній справі Позивач навмисно вказала адресу його проживання, де він мешкав ще будучі студентом, та не його номер телефону, хоча його вірна адреса ним завжди зазначалася в його нотаріально посвідчених заявах про згоду на виїзд дитини за межі України, які були у неї, також вона знала його дійсний номер телефону, оскільки вони періодично спілкуються. Також зі слів Позивача йому відомо, що [PERSON] навчається у Швейцарії в державному навчальному закладі, куди було отримано дозвіл на навчання. Він радий за успіхи свого сина та не збирається чинити будь-які перешкоди. Втім, він не проти, щоб дитина проживала разом з ним. 24.04.2019 року в судовому засіданні представник Відповідача позовні вимоги вважав необґрунтованими та надуманими. Пояснив, що у заочному рішенні про стягнення аліментів вказані обставини, що ображають його довірителя та не відповідають дійсності, оскільки Відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини. Він сплатив 40 000,00 грн. у рахунок погашення боргу по аліментах та буде і надалі виплачувати заборгованість по аліментах. Наразі виконавчий лист знаходиться по місту його роботи та бухгалтерія буде автоматично утримувати аліменти із його заробітної плати. Вважає, що позов штучний, пред`явлений задля розірвання усіх зв`язків Відповідача з сином та з метою безперешкодного виїзду Позивача з дитиною за межі України у будь-який час. 24.04.2019 року в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що фактично є сусідкою Позивача [PERSON] За даною адресою проживає давно та спілкується з нею. [PERSON] періодично хворіє, втім, успішно займається спортом. Позивач багато вкладає в дитину. Відповідача знає як колишнього чоловіка Позивача. Про те, що він не бере участі у вихованні та утриманні дитини знає зі слів. Останній раз бачила Позивача перед Новим 2019-м роком, [PERSON] бачила в цей же період. При цьому їй не відомі такі випадки, коли б поїздка [PERSON] на змагання зірвалася з вини Відповідача. 24.04.2019 року в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою Позивача [PERSON] Вона бачила Відповідача тільки 2 рази. Позивача та дитину останній раз бачила перед Новим 2019-м роком. При цьому вони близько не спілкувалися. 24.04.2019 року в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що є президентом Академії традиційного карате у м.Біла Церква. [PERSON] - вихованець Академії, чемпіон світу по карате, має багато нагород. Приблизно 2-3 років тому зірвалась його поїздка на змагання, оскільки, як пояснила мати [PERSON] , батько не надав згоду дитині на виїзд за межі України. Батька дитини ніколи не бачив та не спілкувався, дитиною займається тільки його мати та бабуся. Останній раз бачив дитину на змаганнях у Португалії у жовтні-листопаді 2018 року, а потім деякий час на тренуваннях. Лист від Відповідача - батька [PERSON] , про надання реквізитів для оплати за навчання у секції він отримав, але не відповів на нього у зв`язку зі своєю зайнятістю та тим, що [PERSON] вже тривалий час не тренується. 24.04.2019 року в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він є батьком Позивача та дідусем дитини. Відповідач, як батько та зять був абсолютно нормальною людиною. Після розлучення сторін він періодично приїжджав до [PERSON], а той дуже радів цьому. З боку матері та бабусі були перешкоди в зустрічах дитини та Відповідача. При цьому ними часом надавалася Відповідачу недостовірна інформація про місцезнаходження сина. Щодо дозволів на виїзд [PERSON] за межі України, то з боку Відповідача могли бути перепони лише щодо терміну виїзду дитини. Але ці питання завжди вирішувалися. Як дідусь, він приймав активну участь у житті онука, возив його на тренування, у дитсадок, спілкувався з дитиною. Він бачив, як [PERSON] радів коли до нього приїжджав батько. Після розлучення сторін [PERSON] проживає з бабусею. Відповідач періодично приїжджав до дитини, приблизно один раз на місяць. При цьому, через свідка той передавав на утримання дитини по 200-300 доларів США, а також кошти на змагання. Крім того, свідок неодноразово особисто забирав на Новій Пошті подарунки від Відповідача для дитини. Вважає, що намір Позивача позбавити Відповідача батьківських прав щодо сина - це лише намагання зтерти батька з життя сина. Позбавлення батьківських прав було би великою помилкою. За цих обставин дитина буде страждати. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір`ю Позивача та бабусею дитини. Відповідач з 2010 року зник та не виходив на зв`язок. Він був відсутній тривалий час та не цікавився дитиною. В 2011 році Позивач подала на розлучення. До 2015 року дитина знаходилась у лікарні, хворіла, але Відповідач не допомагав. Тому для укріплення здоров`я вони віддали [PERSON] на карате, де дитина досягла успіхів та стала чемпіоном світу. У травні-червні 2018 року у сторін відбулася телефонна розмова, Відповідач вимагав відкликати позов про аліменти. Після цього Позивач вирішила подати позов про позбавлення його батьківських прав. Після розлучення сторін Відповідач практично не приїжджав до свого сина, приїжджали один раз його батьки. Матеріально не утримував дитину, лише один раз його батьки подарували речі. У 2016 році батько Позивача наніс тілесні ушкодження Позивачу. Сама свідок розлучена зі своїм чоловіком. 24.11.2010 році у дитини виникли судоми з втратою свідомості, при цьому першу допомогу дитині оказував в т.ч. і Відповідач. Коли дитина перебувала в лікарні, Відповідач там був, а коли [PERSON] попав в лікарню наступного разу, то його вже не було. Коли Позивач подавала позов про стягнення аліментів, вона не знала, що Відповідач проживає за іншою адресою, але вона знала, що він проживає у батьків в Кам`янець-Подільському. У 2015 році вона була у Львові з донькою та онуком, але куди Позивач з дитиною ходила та з ким зустрічалась їй не відомо. Коли останній раз дочка надала їй свій телефон, вона не пам`ятає, втім, саме цей номер було зазначено у позовній заяві. Підставою позбавлення батьківських прав є перешкоджання Відповідачем у розвитку дитини. На цей час [PERSON] разом з матір`ю знаходиться у Швейцарії, виїзд до якої відбувався на підставі заяви Відповідача, яку він, хоча і зі складнощами, але надав. Дозволів на виїзд дитини за кордон він не скасовував ні разу. У 2015 році через Відповідача зірвалася поїздка [PERSON] на міжнародні змагання, але наявність у матеріалах справи заяви про дозвіл виїзду за кордон дитини у той період, вона пояснити не може. В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради пояснив суду наступне. 30.08.2018 року Позивач звернулася до даного органу з заявою про підготовку висновку про доцільність позбавлення Відповідача батьківських прав. Про розгляд цього питання працівники служби намагалися повідомити Відповідача шляхом направлення листа за адресою, яку надала їм у вересні місяці Позивач, а також шляхом телефонування за номером, який вона їм повідомила. На той час вони не знали, що ці дані не відповідають фактичним. Пізніше, на вимогу суду з метою виконання приписів ст.19 СК України (надання висновку саме судові, а не позивачу) працівники служби повторно викликали Відповідача за тим же способом, оскільки Позивач вже у квітні місяці надала такі ж самі адресу та номер телефону. Тому 25.09.2018 року та 23.04.2019 року рішеннями Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради було затверджено позитивні висновки, які ґрунтувалися лише на поясненнях та документах, наданих Позивачем. 23.04.2019 року до засідання Виконавчого комітету до нього на прийом приходив Відповідач. Після того, як той надав свідчення в суді та після дослідження наданих ним документів, зокрема, платіжних про перерахування Позивачу аліментів у сумі 40 000,00 грн., копій заяв про дозвіл на виїзд дитини за межі України, він вважає, що позбавлення Відповідача батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини та це не доцільно. У задоволенні позову просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач перебувала у шлюбі із Відповідачем з 11.07.2009 року по 18.04.2011 року. 03.12.2009 року від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві на підставі актового запису №2575 (а.с. 12). 18.04.2011 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 114). З моменту народження, дитина проживає разом зі своєю матір`ю - Позивачем. 03.08.2015 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду було призначено аліменти на утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), однак не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-16). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №55806998 від 15.02.2019 року, станом на 31.01.2019 року заборгованість Відповідача складає 116 470,70 грн. (а.с. 163). Відповідно до квитанцій від 22.04.2019 року, Відповідачем частково оплачено заборгованість по аліментах на загальну суму 40 000, 00 грн. (а.с. 210, 21, 212). Згідно з довідкою №1999 від 30.08.2018 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, в будинку [ADDRESS] , що складається трьох кімнат, загальною площею 66,4 кв.м., зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Згідно з висновком, викладеним в акті обстеження умов проживання від 31.08.2018 року, що складений службою у справах дітей Білоцерківської міської ради, за місцем проживання [PERSON] , [INFO] , житлово-побутові умови відповідають всім санітарно-гігієнічним вимогам (а.с.18). Відповідно до довідки, виданої Приватним навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня - дитячий садок «Міцва-613», вихованням [PERSON] , [INFO] , займається мама - [PERSON] та бабуся - [PERSON] з 01.09.2014 року. За цей час батько жодного разу не виявив зацікавленості щодо дитини та не брав участі у вихованні хлопчика (а.с. 19). Згідно з довідкою №С/17/1 від 10.08.2018 року, виданою ГО «Академія Традіційного Карате-До», [PERSON] займається у Академії з жовтня 2014 року. У листопаді 2017 року успішно склав іспит на 5 кю, активно бере участь у різних національних та міжнародних змаганнях з традиційного карате. Минулого року на чемпіонаті світу в Лондоні виборов срібну та дві бронзові медалі. Розвитком спортивної кар`єри [PERSON] займається виключного мама [PERSON] та бабуся [PERSON] Вони відвідують тренування, супроводжують [PERSON] на змаганнях, а також покривають витрати на спортивну діяльність. За весь період часу батько [PERSON] жодного разу не з`явився на тренування та ніякими іншими вчинками не виявив своєї зацікавленості у спортивному розвитку свого сина (а.с. 20). Відповідно до листа Відповідача на адресу ГО «Академії Традиційного Карате-До» від 30.11.2018 року, йому стало відомо, що Академія видала довідку №С/17/1 від 10.08.2018 року про те, що він ніякими вчинками не виявив зацікавленості у спортивному розвитку свого сина і перешкоджав його участі у чемпіонаті світу в Лондоні. Відповідач зазначає, що ці відомості не відповідають дійсності та негативно відображаються на його репутації як батька малолітнього сина. Протягом усього періоду навчання [PERSON] у Академії Традиційного Карате -До він виявляв зацікавленість в розвитку спортивної кар`єри сина, підтримував його морально, забезпечував необхідним спортивним інвентарем. Неодноразово надавав фінансову підтримку та згоду на виїзд дитини за кордон з України для участі в міжнародних змаганнях, у яких той постійно займав та займає призові місця. Поїздки [PERSON] , за кордон проходили в тому числі за його фінансової підтримки. Просив спростувати ці відомості та надати йому реквізити для оплати за навчання [PERSON] в Академії (а.с. 215). Факт отримання цього листа у судовому засіданні свідком [PERSON] було підтверджено. 25.09.2018 року виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області розглянув подання служби у справах дітей міської ради від 17.09.2018 року №1015 та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради з питання позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] та прийняв рішення про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 23-24, 223-224). Також у матеріалах справи містяться засвідчені копії нотаріально посвідчених заяв від 08.12.2015 року, 28.07.2017 року, 03.08.2017 року, 02.11.2017 року, відповідно до яких Відповідач надавав згоду на відкриття віз та тимчасовий виїзд за кордон свого сина до наступних країн: Швеції, Норвегії, Польщі, Італії, Франції, Федеративної Республіки Німеччини, Сполученого Королівства Великої Британії, та інших країн - учасниць Шенгенської угоди у супроводі [PERSON] та/або [PERSON] . Також із пояснень сторін та свідків випливає, що на цей час [PERSON] перебуває у Швейцарії, згоду на відкриття візи та тимчасовий виїзд до якої було надано Відповідачем, як батьком дитини згідно з його заявою від 03.03.2017 року, на період з 01.09.2017 року по 01.09.2020 року. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. У той же час, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків. Крім того, відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, передбачені ст. 166 СК України, як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Втім, батько дитини - Відповідач, не самоусунувся від покладених на нього обов`язків, надає сину матеріальну допомогу, цікавиться його життям та розвитком. Вказані обставини підтверджені належними, достовірними та допустими доказами: показами свідків [PERSON] , самого Відповідача, як свідка, платіжним документами про перерахування Позивачу коштів на загальну суму 40 000,00 грн., нотаріально посвідченими заявами про дозвіл на виїзд дитини за кордон, листом на адресу ГО «Академія традиційного Карате До». При цьому суд зазначає, що показання свідків - сусідів [PERSON] , [PERSON] та президента Академії карате [PERSON] не можуть вплинути на висновки суду, оскільки в силу своїх відносин із сторонами у справі, вони не можуть володіти повною, об`єктивною та всебічною інформацією щодо участі Відповідача у вихованні дитини, а ті відомості, які вони повідомили суду, відомі їм переважно зі слів Позивача [PERSON] або її матері [PERSON] Суд не бере до уваги показання свідка [PERSON] , не лише з тих підстав, що вона є близькою особою - матір`ю Позивача, яка тривалий час проживає разом з нею та здатна сприймати ситуацію суб`єктивно, а й з огляду на порушення порядку судового засідання та можливе спілкування вільного слухача із даним свідком після пояснень представника позивача, відповідача та його представника до допиту цього свідка, про що було складено відповідний акт (а.с. 225). Суд визнає такі показання недопустимими доказами на підставі ч.1 ст.78 ЦПК України. Крім того, враховуючи приписи ч.2 ст.76, ч.1 ст.78, ч.1 ст.90 ЦПК України, суд не бере до уваги й відомості, які містяться в нотаріально посвідчених заявах [PERSON] та [PERSON] (а.с. 166, 167). Також суд погоджується з наданими представником органу опіки та піклування у судовому засіданнями усними поясненнями щодо недоцільності позбавлення Відповідача батьківських прав, та на підставі ч.6 ст.19 СК України не погоджується з наявним матеріалах справи висновком органу опіки та піклування, оскільки він ґрунтується тільки на матеріалах, наданих Позивачем та суперечить інтересам дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] необхідно відмовити, Стосовно позовних вимог про збільшення розміру сплати аліментів суд зазначає наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №037-VІІІ ч.2 ст.182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір, на одну дитину менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК України, яким визначався розмір - 30%). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч.2 ст.182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, законодавче збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового судового рішення про збільшення розміру аліментів. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про збільшення розміру сплати аліментів також необхідно відмовити. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Втім, Позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження його доводів. Правових підстав для задоволення позовних вимог у суду немає. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні основних позовних вимог, судові витрати необхідно залишити за Позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed