Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про поновлення на посаді та стягнення матеріальної та моральної шкоди, свої вимоги обґрунтував тим, що він працював на посаді завідувача урологічним відділенням комунальної медичної установи «Міська лікарня № 2» м. Краматорська з 4 серпня 2015 року. 01 грудня 2015 року за його участі було проведено оперативне втручання пацієнту, після якого виникли ускладнення у стані його здоров?я. Наказом по лікарні від 04.12.2015 року № 300-В комісії у складі [PERSON], заступника головного лікаря з лікувальної роботи; [PERSON] юрисконсульта; [PERSON] лікаря урологічного відділення; [PERSON] завідувача анестезіологічним відділенням , доручено проведення службового розслідування щодо лікування пацієнта. Наказом по лікарні № 301-В [PERSON] було відсторонено від виконання його посадових обов?язків на час проведення службового розслідування. Вважає даний наказ незаконним та просить суд поновити його на посаді завідувача урологічним відділенням КМУ «Міська лікарня № 2» м. Краматорська. Крім того, в позові зазначив, що своїми діями лікарня спричинила йому матеріальну та моральну шкоду котру він оцінює в 1000 грн. матеріальна шкода та в 10000 грн. моральна шкода. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав частково просив суд поновити його на посаді завідувача урологічним відділенням та стягнути моральну шкоду в сумі 1 грн. пояснення суду надав аналогічні викладеним в позовній заяві. Вимоги стосовно стягнення матеріальної шкоди [PERSON] в судовому засіданні не підтримав. Представник лікарні, [PERSON] суду пояснив, що він заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] продовжує фактично виконувати обов?язки завідувача, крім того від роботи лікарем урологом [PERSON] ніхто не відстороняв. Просив суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі. [PERSON] просив суд відмовити в задоволені позову. Суд, вислухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи набуває висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до наказу № 36-К від 03.08.2015 року [PERSON] прийнятий до КМУ «Міська лікарня № 2» на посаду завідувача, лікаря-уролога урологічним відділенням з 04.08.2015 року. Відповідно до наказу № 301-В від 04.12.2015 року на період проведення службового розслідування за фактом відносно невірної організації лікарської справи в урологічному відділенні і недбалого лікування хворого , відсторонено від завідування відділенням завідуючого урологічним відділенням [PERSON] У відповідності до ст.. 46 КЗпП України - відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. При відстороненні трудові відносини не припиняються, також не припиняється і дія трудового договору, але працівник тимчасово до роботи не допускається. Згідно наказу № 301-В [PERSON] був відсторонений на період проведення службового розслідування. Згідно до наданого до суду Акту про службове розслідування воно було закінчено 28 січня 2016 року, додатковий акт про службове розслідування було складено 23 лютого 2016 року. Однак, станом на 3 березня 2016 року [PERSON] на посаді завідувача не поновлено. Будь-які інші накази про його відсторонення не приймались. Окрім того, взагалі законодавством України не передбачено відсторонення працівника на час проведення службової перевірки, тим паче, що [PERSON] був відсторонений лише від завідування відділенням, а не від лікування пацієнтів, що взагалі в даному випадку є нонсенсом. Стосовно стягнення моральної шкоди, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, в порядок відшкодування моральної шкоди передбачений ст. 23 ЦК України, згідно ч.3 якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оскільки, позивачем не доведено факту спричинення діями відповідача моральної шкоди, оскільки він фактично не припиняв своєї трудової діяльності саме лікаря, то суд вважає за необхідне відмовити позивачці і у стягненні моральної шкоди. За умови вищевикладеного,

Outcome: partial