Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 100 000,00 грн. за борговою розпискою. Обґргунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 25 лютого 2019 року відповідач, позичив у нього грошові кошти в сумі 100 000,00 грн., які зобов`язався повернути до 01 березня 2019 року, про що власноручно написав відповідну розписку. Посилаючись на те, що на даний час отримані в борг кошти відповідачем не повернуті, позивач просив стягнути борг в судовому порядку. Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Перше судове засідання призначено на 28 травня 2019 року о 09.30 год. Визначено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня отримання ним копії цієї ухвали. Відповідач отримав копію ухвали суду від 24 квітня 2019 року про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами 26 квітня 2019 року (а.с.12). В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача надіслав до суду письмове клопотання з проханням розглянути справу без його участі та участі позивача, позов підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач причин повторної неявки не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався. Будь-яких заяв, клопотань щодо розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи та дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст.11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно положень ст.ст.11, 13, 203, 204\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань) зокрема, є договори, зміст яких не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчинений у форм, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійним. Відповідно до положень ст.ст. 509, 525, 526, 615\~ЦК України правомірний договір породжує для сторін цивільні обов`язки, які повинні виконуватись належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язань недопустима, якщо інше не передбачене умовами договору чи законом. Положеннями ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно положень ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором ( ч.1 ст.1049 ЦК України). Верховний Суд України в постанові від 18 вересня 2013 р. № 6-63цс/13 вказав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передавання грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем 25 лютого 2019 року у формі розписки, яка посвідчує передачу позивачем відповідачу грошової суми в розмірі 100 000 грн. 00 коп. та зобов`язання повернути борг до 01 березня 2019 року (а.с.7). Розписка знаходилась у позивача, який надав в суд її оригінал, та підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З дослідженої в судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти та строк повернення боргу. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що борг, на даний час, не повернутий, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, на підставі ст.141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 000,00 грн. та оплати професійної правничої допомоги в сумі 1 000,00 грн.

Outcome: approved