Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі договору про надання правової допомоги та в інтересах позивачів, 2.10.2018 року, посилаючись на положення ст.ст.120, 123 ЦК УРСР, ст.ст.16, 328, 392, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України, звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати за позивачами право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Попудренка,18 у с. Завод Чернігівського району Чернігівської області, зокрема: за [PERSON] на 1/3 частину вказаного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору; за [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині даного домоволодіння, як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті їх батька [PERSON], який помер 25.10.2004 року. Позов обґрунтовується наступним. Згідно по господарських книг Пакульської сільської ради Чернігівського району, станом на 1990-1991 роки спірний будинок відносився до суспільної групи господарств «колгоспний двір», головою якого була [PERSON], а членами колгоспного двору її син [PERSON] та невістка [PERSON], а отже вони були співвласниками даного домоволодіння. 22.12.1999 року померла [PERSON], спадщину якої прийняв її син і став власником 2/3 частин даного домоволодіння. Після смерті 25.10.2004 року [PERSON] його спадщину прийняли діти [PERSON] та [PERSON], які є позивачами по справі, оскільки звернулись до нотаріальної контри з заявами про прийняття спадщини, а дружина спадкодавця [PERSON] відмовилась від спадщини чоловіка на користь дітей. Перепоною у отриманні свідоцтва про право на спадщину, є той факт, що на будинок відсутній правовстановлюючий документ, у звязку з вище викладеним позивачі змушені звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 10 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. До підготовчого засідання від представника позивачів - адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. (а.с.96) Представник відповідача Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у підготовче засідання не зявився, від сільського голови надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог сільська рада не заперечує. (а.с.97) Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. У свою чергу згідно положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Представник третьої особи - Чернігівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, у судове засідання не зявився, від завідуючої нотаріальною конторою надійшла заява з проханням справу розглянути без участі їх представника. (а.с.78) Суд повно, всебічно та обєктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, а визнання даного позову стороною відповідача таким, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. \~ \~ \~ \~ Дослідженням повторного свідоцтва про смерть серії «І-ЕЛ» №319361 встановлено, що [PERSON] померла 22.12.1999 року у віці 97 років у с. Пакуль Чернігівського району Чернігівської області. (а.с.24) [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії «І-ЕЛ» №496589. (а.с.28) Отже, ураховуючи положення ст.529 ЦК УРСР, які діяли на момент смерті [PERSON], спадкоємцем за законом до майна померлої є її син [PERSON] Дослідженням копії спадкової справи №959/2000 встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], подавши 1.11.2000 року відповідну заяву до Чернігівської районної державної нотаріальної контори та 1.11.2000 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Поліссся» села Пакуль Чернігівського району Чернігівської області. (а.с.64-68) Відповідно до свідоцтва про смерть серії «1-ЕЛ» №209228 [PERSON] помер 25.10.2004 року у віці 73 років у с. Завод Чернігівського району Чернігівської області. (а.с.26) З свідоцтва про одруження серії «ІІІ-УР» №151927 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.1961 року. (а.с.29) За час шлюбу у подружжя [PERSON] народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. (а.с.30, 31) 12.02.1983 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і після укладання шлюбу отримала прізвище чоловіка «Чайка», підтвердженням чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії «І-ЕЛ» №435172. (а.с.32) Згідно довідки Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №511 від 9.07.2018 року, станом на день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований і постійно проживав за адресою: [INFO], і разом з ним зареєстроване місце проживання мала дружина [PERSON], [INFO] (а.с.27) Наведене свідчить, що позивачі по справі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті чоловіка та батька [PERSON], в силу приписів ст.1261 ЦК України, положення якої діяли на момент відкриття спадщини. З дослідженої у судовому засіданні довідки виконавчого комітету Пакульської сільської ради Чернігівського району №512 від 09.07.2018 року встановлено, що згідно даних по господарських книг домоволодіння по вул. Попудренка,18 у с. Завод Чернігівського району Чернігівської області відносилось до категорії господарств «колгоспний двір», і станом на 15.04.1991 року, в ньому були зареєстровані та проживали голова колгоспного двору [PERSON], [INFO] та член колгоспного двору: син [PERSON]; невістка [PERSON] (а.с.40) \~ \~ \~ \~ За даним КП «Чернігівське РБТІ» право власності на спірне домоволодіння не зареєстроване, а дані технічного паспорта свідчать, що його дійсна вартість становить 108153 грн. (а.с.34-37) Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність», майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилося, а тому суд дійшов висновку, що голова колгоспного двору та його члени [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на 1/3 частину спірного домоволодіння на праві спільної сумісної власності, адже стороною відповідача не доведено ту обставину, що вони втратили право на частку у майні колгоспного двору. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Так як [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], то відповідно він став фактичним власником 2/3 частини домоволодіння по вулиці Попудренка,18 у с. Завод, однак юридично своє право власності не зареєстрував. Суд, роблячи такий висновок, бере до уваги те, що відповідно до приписів ст.560 ЦК УРСР, положення якої діяли на час відкриття спадщини, спадкоємець закликаний до спадкоємства може, а не зобовязаний одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. \~ \~ \~ \~ Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як убачається з копії спадкової справи №289/2005 [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після померлого батька [PERSON], подавши відповідні заяви до Чернігівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, а дружина спадкодавця [PERSON] відмовились від прийняття спадщини чоловіка на користь дітей спадкодавця, при цьому позивачі вже отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади, однак свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по вул. Попудренка,18 у с. Завод не отримали, у звязку з відсутністю реєстрації права власності на дане майно. (а.с.33, 82-94) Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, ураховуючи, що за життя спадкодавець [PERSON] не оформив та не зареєстрував своє право власності на 2/3 частини вказаного вище спірного нерухомого майна, то це унеможливлює реалізацію спадкових прав [PERSON] та [PERSON], як спадкоємців першої черги за законом та перешкоджає [PERSON] у реєстрації її речових прав на 1/3 частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору. Суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано у системі колгоспного двору. Зокрема, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Підсумовуючи викладене, суд дійшов обєктивного висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved