Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах свого підопічого [PERSON] із позовом про визнання права власності на грошові кошти. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є інвалідом 1 групи з дитинства. Рішенням Глухівського міськрайонного суду від 8 грудня 2015 року він був призначений опікуном [PERSON] До цього його опікуном був [PERSON], який помер 6 вересня 2015 року. Після смерті попереднього опікуна зясувалось, що його підопічний не отримував належні за законом виплати від держави, а ці кошти перераховувались на особисті банківські рахунки померлого опікуна, які були відкриті у Глухівському відділенні Ощадбанку. За період з 01.06.2012 року по 30.09.2015 року на банківські рахунки покійного опікуна [PERSON] було перераховано 55070 грн. належних підопічному пенсійних та соціальних виплат. Оскільки [PERSON] помер, а на його рахунку залишилось 24941 грн. 32 коп., які були перераховані у якості державної соціальної допомоги його підопічному і ці кошти не були використані для потреб [PERSON], то позивач вважає, що ці кошти є власністю його підопічного. За таких обставин позивач просить визнати за [PERSON] право власності на пенсійні кошти в сумі 24941 грн. 32 коп., які знаходяться на банківському рахунку № 26351014754918, відкритому у відділенні № 10018/073 Сумської філії ПАТ «Державний ощадний банк України» на імя померлого [PERSON], виключивши ці кошти із складу спадкового майна. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позову не визнали та, будучи допитаними в судовому засіданні, надали проти нього заперечення, суть яких зводиться до того, що їх покійний батько [PERSON], виконуючи обовязки опікуна над [PERSON], тратив на утримання свого підопічного значно більше коштів, ніж той отримував пенсії та державної соціальної допомоги. Тому вважають, що грошові кошти, які залишились після смерті їх батька на його особових рахунках були виключно його власністю, а не позивача. За таких обставин вони вважають вимоги позивача необгрунтованими і просять відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача [PERSON], допитаних в якості свідків відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], свідка [PERSON], суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що відповідно до рішення Глухівського міськрайонного суду від 4 березня 2008 року [PERSON] був визнаний недієздатним, а його опікуном був призначений рідний брат [PERSON]. Також із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] як інвалід з дитинства 1 групи отримує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При цьому, із матеріалів справи вбачається, що до жовтня 2015 року вищевказані виплати перераховувались на розрахункові рахунки, які були відкриті у відділенні ТВБВ № 10018/073 філії Сумського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на імя його опікуна [PERSON]. Також із матеріалів справи вбачається, що станом на 29.08.2016 року на особовому рахунку № 26351014754918, який відкритий в територіально відокремленому безбалансовому відділенні №10018/073 філії Сумського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на імя [PERSON], який помер 06.09.2015 року, дійсно знаходиться 24941 грн. 32 коп. Згідно статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Однак, суд вважає, що позивач жодним чином не довів в судовому засіданні, що всі ці грошові кошти, які знаходяться на особовому рахунку № 26351014754918 в ТБВБ №10018/073 філії Сумського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на імя померлого [PERSON] є виключно державною соціальною допомогою яка була виплачена позивачу і не використана його опікуном, а тому є власністю його підопічного [PERSON]. Так, відповідно до ч. 1 ст. 72 ЦК України опікун зобовязаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. А відповідно до ч. 3 вищевказаної статті опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у звязку із втратою годувальника, допомоги на підопічну дитинута інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до Законів, доходів від майна підопічного тощо. При цьому із виписок із особових рахунків покійного [PERSON] вбачається, що здійснюючи опіку над [PERSON], його опікун здійснював витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного з особових рахунків, на які надходила не тільки державна соціальна допомога його підопічного, а на яких знаходились значні грошові кошти, які належали особисто опікуну [PERSON] Тому в даному випадку суд не може погодитись із твердженням позивача, що на особовому рахунку колишнього опікуна [PERSON] залишились виключно грошові кошти, які належать його підопічному. Однак, судом встановлено, що 6 вересня 2015 року [PERSON] В той же час, на його особовий рахунок № 26351014754918, відкритий у ТБВБ №10018/073 філії Сумського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», 10 вересня 2016 року (тобто, уже після смерті власника рахунку) було зараховано 1423 грн. 50 коп. державної соціальної допомоги належної недієздатному [PERSON] Оскільки ці кошти були перераховані на особовий рахунок опікуна [PERSON] уже після його смерті, то ці гроші не могли бути використані для задоволення потреб підопічного, а тому ці кошти є власністю недієздатного [PERSON] і не можуть входити до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] На підставі викладено,

Outcome: partial