Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Литовезької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В своїй позовній заяві посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Він прийняв спадщину після його смерті, шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем за однією адресою. Звернувшись до державного нотаріуса Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області з метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Тому, змушений звернутися до суду з відповідним позовом та просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] . 21 січня 2021 року відкрите провадження у справі, справу до розгляду призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 18 березня 2021 року витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 15 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник відповідача Литовезької сільської ради в судове засідання не з`явилися, однак від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов необхідно задоволити частково виходячи з наступних підстав. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії погосподарської книги, станом на 01.01.1991 року житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] мав статус колгоспного двору і членами вказаного господарства були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 84). Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. При вирішенні спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору судами належить виходити з того, що Закон Української РСР «Про власність» не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини. У пункті 4 Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII від 26 березня 1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР», тобто з 1 липня 1990 року. Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування. До майна колгоспного двору застосовується діюче на той час законодавство і право власності на майно, яке належало колгоспному двору та збереглось після припинення його існування, мають члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в цьому майні, відповідно до ст. ст. 112,123,126 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Таким чином, кожному із членів господарства належало по 1/5 частині будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Випискою з погосподарської книги № 3 за 2011-2015 роки Литовезької сільської ради, по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з господарськими будівлями належить [PERSON] і знаходиться в [ADDRESS] (а.с.13). Як встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] . Згідно копії спадкової справи № 8/2014 до майна померлої [PERSON] спадщину після її смерті прийняла відповідач - [PERSON] шляхом спільного проживання із спадкодавцем за однією адресою в [ADDRESS] та їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (копія спадкової справи а.с. 87-105). [INFO] помер [PERSON] . Згідно довідки Литовезької сільської ради від 29 грудня 2020 року № 84, після смерті [PERSON] спадкоємцем є його син [PERSON] , який проживав разом із спадкодавцем за однією адресою в [ADDRESS] до дня його смерті та проживає за даною адресою на даний час. (а.с.8). На ім`я померлого [PERSON] у Іваничівській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу за № 271/2018 згідно якої, відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадкування за законом після смерті [PERSON] про що подали письмові заяви до Іваничівської державної нотаріальної контори. Позивач прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем за однією адресою [ADDRESS] . Державним нотаріусом позивачу видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] (копія спадкової справи а.с. 53-67). Таким чином спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем за однією адресою. До складу спадщини увійшла 1/5 частина будинковолодіння. Позивач звернувся до державного нотаріуса Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. з метою отримання свідоцтва про прийняття спадщини, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.39). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК). Згідно зі ст.1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 346 ЦК України смерть власника є однією з підстав припинення права власності. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин, за позивачем слід визнати право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Позивачем не ставилась позовна вимога про визнання за ним права власності на 1/5 частину будинковолодіння, яка належить йому як члену колгоспного двору, а тому суд не виходить за межі позовних вимог та не дає правову оцінку іншим майновим правам позивача у вказаній справі. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачами та представником відповідача позову суперечить закону, суд не прийняв визнання ними позову, у зв`язку з чим було продовжено судовий розгляд.

Outcome: dismissed