Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності на квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 40.6 кв.м. В обґрунтування вимог позивач вказав, що він зареєстрований та проживає у квартирі за [ADDRESS] . Бажаючи реалізувати своє право на приватизацію, він звернувся до Тернопільської міської ради із заявою щодо прийняття до комунальної власності гуртожитку, що знаходиться по [ADDRESS] , де значиться його квартира, оскільки без даного рішення він не може реалізувати своє право на її приватизацію. Листом Тернопільської міської ради від 01 серпня 2019 року йому відмовлено у задоволенні даної заяви, оскільки власником гуртожитку є колгосп «Озернянський», який ліквідовано в 2007 році, у зв`язку із чим неможливо передати на баланс міської ради гуртожиток по по [ADDRESS] . Позивач, вказує, що квартирою за [ADDRESS] він відкрито та безперервно володіє більше десяти років і не вживав заходів, спрямованих на приховування факту володіння квартирою. Посилаючись на наведене, просить визнати за ним право власності на спірну квартиру, застосувавши строки набувальної давності. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, попередньо у позовній заяві зазначив про слухання справи за його відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити. Представник позивача - адвокат Оленяк В.С. був присутній у попередньому судовому засіданні, позов підтримав, з підстав наведених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подавав. Представник відповідача був присутній у попередньому судовому засіданні, у вирішенні позову покладався на думку суду. Судом встановлено, що гуртожиток загальною площею 403,9 кв.м., який розташований по [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за колгоспом «Озернянський» на підставі рішення арбітражного суду Тернопільської області від 02 березня 2000 року у справі №3/122-699 і записано в реєстрову книгу за №1133, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим 04 липня 2000 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, житлове приміщення. Розпорядженням Тернопільської міської ради №61 від 15 травня 2012 року «Про присвоєння адресного номера гуртожитку колгоспу «Озерянський», присвоєно житловому приміщенню гуртожитку загальною площею 403, 9 кв.м., що згідно реєстраційного посвідчення від 04 липня 2000 року зареєстрований на праві власності за колгоспом «Озерянський» за адресою: [ADDRESS] , адресний номер: [ADDRESS] . Згідно витягу з сайту Міністерства юстиції України, колгосп «Озернянський», місцезнаходження якого - с. Озерна, Зборівського району, Тернопільської області, ідентифікаційний код 03783764, припинив свою діяльність. 11 квітня 2019 року ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру по [ADDRESS] . Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON] . Згідно із Експлікації квартири по [ADDRESS] , вказана квартира складається із кухні, площею 5,8 кв.м., житлової кімнати, площею 14,3 та житлової кімнати, площею 20.5 кв.м. Загальна площа квартири 40,6 кв.м., житлова площа квартири - 34,8 кв.м. Встановлено, [PERSON] звернувся у ТМР із заявою про прийняття у комунальну власність міста гуртожитку по [ADDRESS] . Тернопільська міська рада листом за №10844/02Т від 01 серпня 2019 року, повідомила [PERSON] , що для здійснення процедури прийняття у комунальну власність міста даного гуртожитку, необхідно надати власником житла або уповноваженим представником житла перелік документів, а саме: інвентарну справу, акт прийняття в експлуатацію, технічний паспорт, план інженерних мереж, правовстановлюючий документ на об`єкт передачі, довідку про балансову вартість, акт обстеження комісії. З довідки, виданої 06 вересня 2019 року філією Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» ТВБ №10019/019 ПАТ «Державний ощадний банк України» за №29 від 06.09.2019 року встановлено, що в списках приватизації житла, за адресою: по [ADDRESS] в ТВБВ 10019 /019 філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» по вул. Стадникової, 1 включений [PERSON] . Житлові чеки не використано. Згідно довідки за №1441/07-2 від 10.10.2019 року, виданої ТзОВ «МБТІ» встановлено, що згідно обліку технічної інвентаризації станом на 29.12.2012 року квартира за [ADDRESS] в бюро не зареєстрована. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №196805065 від 20.01.2020 року, відомості про право власність на квартиру за [ADDRESS] відсутні. Факт реєстрації та постійного проживання позивача за даною адресою підтверджується відміткою, у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Тернопільським МВ УМВС України у Тернопільській області 24 травня 2000 року, де зазначено про реєстрацію позивача за даною адресою з 17.04.2003 року. Згідно довідки за №4 від 10 січня 2020 року, виданої органом самоорганізації населення Комітет «Микулин» встановлено, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] з 17 квітня 2003 року по теперішній час. Факт постійного проживання позивача, більше 10 років, у квартирі за [ADDRESS] підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON] . Свідок повідомила, що з 2003 року проживає по [ADDRESS] у квартирі за №1. [PERSON] проживає у квартирі за №3 з 2003 року та є її сусідом, а тому даний факт їй достовірно відомий. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Вимогами ст.181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. У відповідності до вимог п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як передбачено п. 14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач достовірно довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачами слід визнати право власності на квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 40.6 кв.м.

Outcome: approved