Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулася до суду з позовом до ДП МВС України «Розвиток» (далі по тексту - відповідач), третя особа: ДП МВС України «ІНФОРМ - РЕСУРСИ» (далі по тексту - третя особа), про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] 30.10.1991 року була прийнята на роботу наборщиком вручну 5-го розряду до типографії господарського управління МВС УРСР по переведенню з фабрики «Жовтень», а 21.04.2011 року - звільнена у зв'язку з переведенням в Державне підприємство «Розвиток» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. 22.04.2011 року [PERSON] було прийнято на посаду коректора режимно-секретного відділення до ДП «Розвиток» по переведенню з ДП «Друкарня МВС України».01.12.2016 року позивача переведено коректором в дільницю секретного друку Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток», яке є правонаступником ДП «Розвиток». 16.08.2017 року [PERSON] було звільнено за п. 5 ст. 36 КЗпП України за скороченням в зв'язку з переведенням в КФ ДП МВС України «Інформ-Ресурси» та з 17.08.2017 року прийнято на посаду коректора дільниці секретного друку видавничо-поліграфічного відділу даного підприємства. Починаючи з січня 2017 року у ДП МВС України «Розвиток» виникла заборгованість перед позивачем по невиплаті заробітної плати, яка з кожним місяцем збільшувалася і станом на час звільнення за переведенням вже становила 25 718,54 грн. Вказана сума заборгованості по заробітній платі при звільненні позивачу не була виплачена і залишається такою, що не виплачена підприємством на даний час. Позивач неодноразово зверталася до керівництва з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі, однак дані вимоги залишилися невиконаними. Ухвалою суду від 09 липня 2018 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 30.10.1991 року [PERSON] була прийнята на роботу наборщиком вручну 5-го розряду до типографії господарського управління МВС УРСР по переведенню з фабрики «Жовтень». 21.04.2011 року - звільнена у зв'язку з переведенням в Державне підприємство «Розвиток» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. 22.04.2011 року [PERSON] було прийнято на посаду коректора режимно-секретного відділення до ДП «Розвиток» по переведенню з ДП «Друкарня МВС України», що підтверджується наказом від 22.04.2011 року за №45к, копія якого наявна в матеріалах справи. 01.12.2016 року позивача переведено коректором в дільницю секретного друку ДП Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток», яке є правонаступником ДП «Розвиток». 16.08.2017 року [PERSON], відповідно до наказу № 61К, було звільнено за п. 5 ст. 36 КЗпП України за скороченням в зв'язку з переведенням в КФ ДП МВС України «Інформ-Ресурси» та з 17.08.2017 року прийнято на посаду коректора дільниці секретного друку видавничо-поліграфічного відділу даного КФ ДП МВС України «Інформ-Ресурси». Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. А згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідачем не було проведено з позивачем розрахунку по заробітній платі, в результаті чого станом на вересень 2017 року утворилася заборгованість в сумі 25 718,54 грн., що підтверджується розрахунковим листком ДП МВС України «Розвиток», копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до долученої копії наказу МВС України від 07.06.2016 року № 472 припинено діяльність як юридичної особи державного підприємства МВС України «Розвиток» шляхом його приєднання до ДП МВС України «Інформ-Ресурси» та визнано останнє правонаступником усіх прав та обов'язків ДП МВС України «Розвиток». Однак, згідно копії наказу МВС України №340 від 24.04.2017 року ДП МВС України «Розвиток» на даний час лише перебуває в стані припинення. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Таким чином, зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що дані вимоги чинного законодавства відповідач не виконав, оскільки заробітна плата у встановлені строки ним не виплачувалася та остаточний розрахунок з позивачем так і не був проведений, через що утворилась заборгованість в розмірі 25 718,54, яку не виплачено на час розгляду справи, а тому вона має бути стягнута з відповідача на користь [PERSON] Беручи до уваги наведене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в порядку ч.6 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved