Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. В обґрунтування позову зазначив, що являється власником будинковолодіння №4 в м. Бібрка, вул. Піддовге, Перемишлянського району Львівської області. З лютого 1988 року в даному будинку, зареєстрований син його покійної дружини [PERSON], однак такий з 2000 року не проживає за вказаною адресою, оскільки проживає в м. Винники. В період пятнадцяти років відповідач не живе в згаданому будинку, не приймає участі у догляді за таким, не сплачує комунальних платежів, не зберігає особистих речей. Як на підтвердження своїх позовних вимог покликає на довідку виконавчого комітету Бібрської міської ради, акт обстеження житлових умов, довідку Бібрської районної лікарні. Звертає увагу суду на те, що в добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації у згаданому будинку, власником якого він являється. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, доповнив, що вже пятнадцять років відповідач не зявлявся у зареєстрованому помешканні, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання позов заперечив. Просив в задоволенні такого відмовить. Пояснив, що дійсно після смерті матері, а саме з 2008 року жодного разу не був в будинку №4 в м. Бібрка, вул. Піддовге, Перемишлянського району Львівської області. Однак впродовж свого життя часто провідував маму, допомагав по господарству, зокрема, брав участь у будівельних роботи по згаданому будинковолодінні. На даний час проживає в дачному будинку в м. Винник. Вважає, що його виселення буде несправедливим, оскільки згаданий будинок є спільно нажитим майном його матері і вітчима. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно із ст.ст.71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням унаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» розяснено, що у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст.71 ЖК, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. Як вбачається із свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Бібрської міської ради 18 серпня 1993 р., [PERSON] є власником житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований в м. Бібрка, вул. Піддовге, 4, Перемишлянського району Львівської області (а.с.6). Як вбачається із копії будинкової книги на вказаний житловий будинок № 4 на вул. Під довге в м. Бібрка Перемишлянського району, відповідач зареєстрований у вказаному житлі (а.с.8) Як вбачається із відомостей наданих Бібрською районною лікарнею від 14.12.2015р. за №01-11/12, [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO], згідно журналу обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації по Бібрській РЛ, за період 2000-2015 р. на стаціонарне лікування не поступав. Згідно амбулаторної карточки останній раз звертався за медичною допомогою в поліклінічне відділення Бібрської РЛ до терапевта в серпні 1999 році. За період 2000-2015 рр. в поліклінічне відділення не звертався (а.с.5) Відповідно до актів складених комісією від 01.12.2015р., від 25.02.2016р., довідок виконавчого комітету Бібрської міської ради від 08.12.2015р. №3542 та від 25.02.2016 р. №976, [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично там не проживає, що було підтверджено комісією на момент складення акту (а.с.3,4,18,19) Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності житловий будинок, відповідач у вказаному будинку не проживає більше шести місяців, про що особисто ствердив в судовому засіданні, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved