Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Обласного комунального підприємства « Міжнародний аеропорт «Рівне» ( далі по тексту - ОКП «МА Рівне») про зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування позову покликались на те, що з 04 грудня 1978 р. [PERSON] працював в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Рівне» ( далі по тексту - відповідач) на різних посадах. У зв»язку з тим, що у відповідача накопичилася перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі, ці обставини спонукали його прийняти рішення про припинення трудових відносин та 10 червня 2015 р., про що він подав роботодавцю заяву, в якій просив звільнити з роботи за власним бажанням за ст. 38 ч. З КЗпП України - за невиконання роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору (невиплата заробітної плати) з 10.06.2015 року. На кінець робочого дня (який закінчився о 14:00) 10 червня 2015 року він не отримав ні копії наказу про своє звільнення згідно поданої заяви, ні трудової книжки, ні розрахунку при звільненні. Відтак, він подав повторну заяву з вимогою видати трудову книжку, наказ про звільнення та провести розрахунок із заробітної плати. Лише після цього, він отримав трудову книжку і копію наказу про своє звільнення. При цьому, в порушення вимог ст. ст. 47 та 116 Кодексу законів про працю (КЗпП) України, розрахунок проведений так і не був. 15.06.2015 року [PERSON] було видано довідку № 337, в якій вказано про те, що «станом на 10.06.2015 р. заборгованість по заробітній платі відсутня, так як знаходиться на виконанні ДВС: Посвідчення КТС № 711 від 09.06.2015 р. на суму - 17925,82 грн.; Посвідчення КТС № 723 від 10.06.2015 р. на суму - 7192,03 грн. (розрахункові)». При цьому, ні копій вищезазначених рішень КТС, ні виписок з протоколів засідання комісій йому для ознайомлення надано не було. Коли [PERSON] отримав наказ № 39-к про припинення трудового договору і ознайомився з ним, то виявилося, що його звільнили з 10.06.2015 року за власним бажанням згідно ст. 38 ч. 1 КЗпП України. Вважають, що таким чином, роботодавець незаконно змінив правові підстави його звільнення. Просять суд, змінити формулювання причини звільнення з роботи з Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» із «звільнений за власним бажанням ст. 38 ч. 1 КЗпП України» на «звільнений у зв'язку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору за ст. 38 ч. З КЗпП України».Стягнути з Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» вихідну допомогу за порушення ним законодавства про працю, колективного і трудового договору тримісячного середнього заробітку в сумі 14 087,97 (чотирнадцять тисяч вісімдесят сім гривень 97 коп.) грн. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Суду пояснила, що дійсно 10 червня 2015 року наказом № 39-к позивача було звільнено з роботи за власним бажанням, про що позивачем поставлено підпис в зазначеному наказі. Вважає, що у випадку звільнення по абз.1 ст.38 КЗпП України, так і у випадку звільнення за абз. З ст.38 КЗпП України підстава звільнення одна й та ж сама - ст.38, незалежно від передбачених нею умов та обставин, а саме розірвання працівником трудового договору за власною ініціативою. Тому, чинним трудовим законодавством не визначено необхідності розподілу підстав звільнення по вказаній статті за певними частинами. Таким чином, ОКП «МА Рівне» звільняючи [PERSON] за абз. 1 ст. 38 КЗпП України не було змінено підстави звільнення останнього, оскільки в контексті ст. 38 КЗпП України підставою для звільнення працівника за цією статтею є воля працівника незалежно від обставин, які спонукали його до такого звільнення. Також зазначає, що обов'язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно ч.З ст.38 КЗпП України є порушення власником трудового законодавства або умов трудового договору, а тому представник ОКП «МА Рівне» вважає, що в даному випадку слід врахувати, що розірвання трудового договору з ініціативи працівника за ч.З ст.38 КЗпП України може бути застосована виключно, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору про що є наявні беззастережні докази такого невиконання, які можуть підтверджуватись, зокрема, вироком суду в кримінальній справі, постановою у справі про адміністративні правопорушення, рішенням суду в цивільній справі, що набрали законної сили, тощо. Такі докази на думку представника відповідача відсутні. Стверджує, що позивачем не доведено факту порушення його законних прав та інтересів під час його праці на підприємстві. Щодо виплати вихідної допомоги позивачу, представник відповідача зазначила, що вихідна допомога за своєю природою є матеріальною допомогою, яка повинна забезпечити працівника засобами для існування до того, як він знайде нову роботу, оскільки така допомога виплачується лише у випадках, коли особа вимушена залишитися без роботи. Однак, враховуючи той факт, що на момент звільнення останнього з роботи за власним бажанням, ОКП «МА Рівне» факту порушення законодавства про працю позивачем доведено не було, а відтак, вважає, що відсутня правова підстава для виплати вихідної допомоги за ст. 44 КЗпП України. Просить суд, в задоволенні позову [PERSON] до Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Рівне» про зміну формулювання причин звільнення та стягнення вихідної допомоги відмовити повністю. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, письмові заперечення, заслухавши їх пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, з 4 грудня 1978 р. [PERSON] працював в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Рівне» на різних посадах, протягом останнього часу - старшим інспектором підрозділу контролю на безпеку та супроводу, що стверджується копією трудової книжки ( а.с. 6-8). З оглянутої в судовому засіданні заяви [PERSON] від 10.06.2015 року , вбачається, що останній просить звільнити його з роботи за власним бажанням абз.3 ст. 38 КЗпП України ( за невиконання роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору, невиплата заробітної плати. ( а.с. 9) З заяви поданої [PERSON] 10.06.2015 року о 14 год. 29 хв. вбачається, що на кінець робочого дня (який закінчився о 14:00) 10 червня 2015 року він не отримав ні копії наказу про своє звільнення згідно поданої заяви, ні трудової книжки, ні розрахунку при звільненні. Відтак, подав повторну заяву з вимогою видати трудову книжку, наказ про звільнення та провести розрахунок із заробітної плати ( а.с. 10) З дослідженого в судовому засіданні наказу № 39-к про припинення трудового договору від 10.06. 2015 року, вбачається, що о 15 год. 35 хвилин [PERSON] був ознайомлений з наказом, в якому зазначив, що з наказом не згідний та просить здійснити звільнення згідно поданої ним заяви ( а.с. 11) Розрахунковими листками за травень та червень 2015 року (а.с.12) підтверджується, що борг за підприємством перед [PERSON] на кінець червня становить 25 177, 85 грн. З дослідженої судом довідки № 337 (а.с. 13 ), вбачається, що «станом на 10.06.2015 р. заборгованість по заробітній платі відсутня, так як знаходиться на виконанні ДВС: Посвідчення КТС № 711 від 09.06.2015 р. на суму - 17925,82 грн.; Посвідчення КТС № 723 від 10.06.2015 р. на суму - 7192,03 грн. (розрахункові)». Суд приходить до висновку, що наявність посвідчень КТС не свідчить про відсутність заборгованості по заробітній платі, оскільки як встановлено в суді, і дану обставину підтвердила представник відповідача, видача посвідчень КТС проводилась у зв»язку з тим, що були арештовані рахунки підприємства, однак сама видача посвідчень не свідчить про виплату заборгованості за заробітною платою. Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу № 39-к про припинення трудового договору [PERSON] звільнили з 10.06.2015 року за власним бажанням згідно ст. 38 ч. 1 КЗпП України, а не за ч.3 ст. 38 КЗпП, як зазначав у заяві про звільнення [PERSON] Суд прийшов до переконання, що роботодавець незаконно змінив правові підстави звільнення [PERSON], виходячи з такого. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання договору і його правові наслідки залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. З ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються або не визнаються ним, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має лише сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника, чи будь-які інші причини, в тому числі безгрошовість роботодавця чи арешт належних йому коштів, як в даному випадку. Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні вимоги містить ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно п. 8.3 Колективного договору ОКП «Міжнародний аеропорт Рівне» заробітна плата виплачується у робочі дні не рідше двох разів на місяць у проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів або за письмовою згодою працівників один раз на місяць. Строк виплати заробітної плати - 8 та 23 число кожного місяця. Верховний суд України, зокрема, у Постанові від 31.10.2012 року у справі № 6-120цсІ2 та в Постанові від 20.02.2013 року у справі № 6-157цс12 виклав таку правову позицію: за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. З ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Однак, всупереч вищезазначеним нормам закону, ОКП « Міжнародний аеропорт Рівне» самостійно змінив правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст. 38 КЗпП України, що є порушенням. Доводи представника відповідача проте, що ні керівництво, ні посадові особи ОКП « МА Рівне» не були притягнуті до кримінальної чи адміністративної відповідальності за порушення трудового законодавства, а тому не було підстав для звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено, що притягнення до відповідальності винних осіб - є свідченням порушення трудового законодавства. Такий висновок представник відповідача зробив самостійно. При цьому, судом враховано, що представник відповідача, в судовому засіданні не заперечила того факту, що виплата заробітної плати на підприємстві проводилась з порушенням установлених законом строків та не в повному обсязі. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що невиплата заробітної плати, чи виплата її не в повному обсязі та з порушенням строків проводилась не з вини підприємства, оскільки ст.38 КЗпП встановлює, що має значення лише факт порушення, а причини та їх поважність не мають значення. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівник перед виплатою зазначених сум. За умовами ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником чи уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 та 39), працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договоррм, але не менше тримісячного середнього заробітку. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказано, що при припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як ст. 44 КЗпП, так і іншими нормами закону. Колективним договором ОКП «Міжнародний аеропорт Рівне» питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівника внаслідок порушення роботодавцем законодавства про охорону праці не врегульовано. Таким чином, при припиненні [PERSON] трудового договору вихідна допомога мала бути виплачена у розмірі, передбаченому ст.. 44 КЗпП України. Тобто підлягає стягненню на користь позивача у розмірі тримісячного середнього заробітку. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Згідно п. 1 зазначеного Порядку, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку виплати вихідної допомоги. У відповідності з п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки від 06.07.2015 № МА-00000038 (а.с. 14), середньоденна заробітна плата [PERSON] складає: 4465,80 грн. (квітень 2015 р.) + 4926,05 грн. (травень 2015 p.): 39 робочих днів за два місяці (21 робочий день у квітні 2015 р. та 18 робочих днів у травні 2015 р.) = 240 грн. 82 коп. (п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, Лист Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13).Відтак, середня кількість робочих днів за 2 місяці становить 19,5 робочих днів. Отже, середньомісячна заробітна плата становить 240 грн. 82 коп. * 19,5 робочих днів = 4695 грн. 99 коп. Таким чином, вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку буде становити 4695 грн. 99 коп. * 3 місяці - 14 087 грн. 97 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved