Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Лужанської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області в особі виконавчого комітету Лужанської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, [PERSON], треті особи без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті 05 листопада 2007 року його бабусі, [PERSON], залишилося спадкове майно, яким являється, в тому числі, житловий будинок № 735, що розташований по вулиці без назви в селі Луг, Рахівського району, Закарпатської області. За свого життя [PERSON] (в іншому шлюбі - Волощук) [PERSON] зробила заповітне розрядження за № 97 від 16 березня 1999 року, згідно якого належний їй на праві приватної власності житловий будинок разом зі всім її майном та присадибну земельну ділянку площею 0,43 га, що знаходиться в селі Луг, Рахівського району, Закарпатської області, заповіла в цілій частині своїй дочці - [PERSON]. Однак, готуючи документи для оформлення права власності на спадкове майно, виявилося, що первинна реєстрація права власності на дане домоволодіння попереднім власником за його життя проведена не була. Після відкриття спадщини - 05 листопада 2007 року, спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину не прийняла, оскільки постійно зі спадкодавцем не проживала, заяви про прийняття спадщини за заповітом чи за законом протягом строку, визначеного гтею 1270 Цивільного кодексу України, до нотаріальної контори не подавала. Відповідно до частини 1 статті 1264 Цивільного кодексу України, в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що на день відкриття спадщини після смерті, [PERSON], він постійно проживав разом з нею близько семи років, оскільки остання потребувала постійного та необхідного догляду в зв'язку зі станом свого здоров'я, ним було подано до Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, заяву про прийняття спадщини. Правовою підставою для цього послужило те, що спадкоємець за заповітом, [PERSON], спадщину не прийняла, інших спадкоємців першої черги спадкоємців за законом, які б прийняли спадщину, не має. Державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено в зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано вирішити дане питання в судовому порядку. Просив суд винести рішення, яким встановити факт його проживання разом зі спадкодавцем, [PERSON], [INFO], однією сім'єю з 2001 року до часу відкриття спадщини внаслідок смерті [PERSON], а саме - до 05 листопада 2007 року. Визнати його спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] та визнати за ним право власності в цілій частині на житловий будинок № 735 загальною площею 41,98 квадратних мерів, що розташований по вулиці без назви в селі Луг, Рахівського району, Закарпатської області. Судові витрати залишає за собою. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві просить таку задовольнити. Представник відповідача, Лужанської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області в судове засідання не з`явився, сільський голова [PERSON], надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без їх представника. Позовні вимоги визнає. Відповідачка - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, та показала суду, що дійсно вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Однак спадщину за заповітом вона не прийняла та приймати не буде. Не заперечує, щоб спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], у вигляді житлового будинку №735 в с.Луг, Рахівського району, Закарпатської області, успадкував позивач по справі Милан.юк [PERSON], та не заперечує проти визнання за позивачем права власності на вищезазначене спадкове майно. Представник третьої особи Рахівської держнотконтори в судове засідання не з'явився, Державний нотаріус [PERSON] надала суду заяву, в якій просить дану справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Після смерті бабусі позивача, [PERSON], яка сталася 05 листопада 2007 року, залишилося спадкове майно, яким являється, в тому числі, житловий будинок № 735 (сімсот тридцять п'ять), що розташований по вулиці без назви в селі Луг, Рахівського району, Закарпатської області. Дане нерухоме майно до відкриття спадщини фактично належало на праві приватної власності в цілій частині саме [PERSON], яке нею було набуто в порядку новобудови, в якому вона проживала до дня своєї смерті, вважаючи його своєю приватною власністю. За життя [PERSON] (в іншому шлюбі - Волощук) [PERSON] зробила заповітне розрядження за № 97 від 16 березня 1999 року, згідно якого належний їй на праві приватної власності житловий будинок разом зі всім її майном та присадибну земельну ділянку площею 0,43 га, що знаходиться в селі Луг, Рахівського району, Закарпатської області, вона заповіла в цілій частині своїй дочці - [PERSON], мешканці села Луг, будинок №669, Рахівського району, Закарпатської області. На даний час документами, якими підтверджується правовий статус даного спадкового нерухомого майна, являються: - технічний паспорт із характеристикою будинку, господарських будівель та споруд, зведеним актом вартості будинків, господарських будівель та споруд, планом будинку та експлікацією приміщень до плану, виготовлений 19 грудня 2016 року техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON]; виписка із погосподарської книги №9 (2006-2010) Лужанської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області із відповідним записом щодо об'єкту погосподарського обліку - житлового будинку №735, збудованого в 1954 році та наявною земельною ділянкою площею 0,15 (нуль цілих п'ятнадцять сотих) га для будівництва та обслуговування житлових будівель та споруд, які належали до дня смерті [PERSON]; довідка виконавчого комітету Лужанської сільської ради Рахівського району,! Закарпатської області за №1223 від іб грудня 2016 року, згідно якої [PERSON] мАрія [PERSON] до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою с.Луг №735, на даний час в цьому житловому будинку зареєстрованих осіб не має. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1268 Цивільного кодексу України передбачено порядок прийняття спадщини, за якою спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строки встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Разом з тим, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (стаття 1272 ЦК України). Так, після відкриття спадщини - 05 листопада 2007 року, спадкоємець за заповітом від 16 березня 1999 року, громадянка [PERSON] спадщину не прийняла, оскільки постійно зі спадкодавцем не проживала, а заяви про прийняття спадщини за заповітом чи за законом протягом строку, визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України, до нотаріальної контори не подавала. Окрім того, [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнала, та показала суду що відмовляється від отримання спадщини за заповітом після смерті [PERSON]. на користь позивача [PERSON]. У відповідності до положень статті 1258 цього Кодексу, спадкоємці за законом мають право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 1264 Цивільного кодексу України, в четверту чергу права на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, [PERSON], дійсно в період з 2001 по 2007 роки проживав з бабусею, [PERSON] аж до дня її смерті, здійснив її поховання, отже він належитьть до четвертої черги спадкоємців за законом після смерті останньої. . Враховуючи те, що на день відкриття спадщини після смерті [PERSON], позивач постійно проживав разом з нею близько семи років, оскільки вона потребувала постійного та необхідного догляду за станом свого здоров'я, позивачем було подано до Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, заяву про прийняття спадщини. Підставою для такого звернення послужило те, що спадкоємець за заповітом, [PERSON], як встановлено вище спадщину не прийняла, інших спадкоємців першої черги спадкоємців за законом, які б прийняли спадщину, не має. Державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено в зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Дані обставини підтверджуються постановою Державного нотаріуса Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області № 115 від 22 грудня 2016 року. У відповідності до частини 1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно вимог частини 5 статті 1269 цього ж Кодексу, незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування за законом, зокрема, у видачі свідоцтва про право на спадщину в його користь у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно інвентаризаційної справи № 5/12, зокрема, зі зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд, характеристики будинку, господарських будівель та споруд, плану будинку № 735, що розташований по вулиці без назви в селі Луг, Рахівського району, Закарпатської області, даний спадковий будинок на сьогоднішній час технічно придатний для його використання за цільовим призначенням. Рік його побудови - 1954 (згідно виписки із погосподарської книги Лужанської сільської ради Рахівського району №579 від 1б грудня 2016 року), рік введення в експлуатацію/капремонту - 1965 (згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влад: (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Враховуючи те, що зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини позивач проживав більше п'яти років, суд приходить до висновку, що позивач набув правового статусу особи, яка прийняла спадщину в порядку положень частини і статті 1264 та частини 3 статті 126 Цивільного кодексу України. Протягом строку, передбаченого для прийняття спадщини частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України, заяви про відмову від спадщини до нотаріально контори ним не подавалося. У відповідності до частини 2 статті 234 ЦПК України, суд розглядає справи, в тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення юридичного факту, а саме - проживання разом зі спадкодавцем однією сім'єю на час відкриття спадщини, необхідно позовачу для оформлення відповідних документів для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до четвертої черги спадкоємців за законом, дійсно проживав з спадкодавцем однією сім'єю на час відкриття спадщини, фактично прийняв спадщину, майнового спору з приводу спадкування не існує, оскільки відповідачка [PERSON] як спадкоємець за заповітом спадщину не прийняла та відмовилась від її прийняття на користь позивача, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved