Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що від зареєстрованого шлюбу у сторін народилась дитина, яка проживає разом з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивач самостійно займається утриманням та вихованням дитини, а тому відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) позивач має право на стягнення аліментів у розмірі 5 000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала просила позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач працює офіційно та має невелику заробітну плату, а тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі визначеному позивачем. Дані обставини відображені у відзиві поданому на позовну заяву. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.03.2004 року, який був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва 20.09.2012 року. У період подружнього життя у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] /а.с. 10-13/, яка згідно довідки з місця проживання та склад сім`ї проживає з позивачем /а.с.14/. Позивач зазначає, що отримує невелику заробітну плату, а тому потребує матеріальної допомоги на утримання дитини, що підтверджується довідкою про заробітну плату /а.с. 24/, у свою чергу відповідач є фізичною особою - підприємцем, а тому, на думку позивача, може надавати кошти на утримання дитини в розмірі 5 000 грн. Однак, з такими доводами суд не може погодитися виходячи з наступного. Згідно з копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 30.07.2018 року відповідач припинив свою підприємницьку діяльність /а.с. 48-50/. Згідно довідки про доходи отриманих відповідачем. вбачається, що останній працює у ТОВ «ЛКО Груп» та отримує невелику заробітну плату /а.с. 53/. Крім того, на утриманні відповідача знаходиться непрацездатна дружина та малолітня дитина від другого шлюбу /а.с. 60-61/. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, так як [PERSON] є її батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. При цьому, як встановлено в судовому засіданні, відповідач працює у ТОВ «ЛКО Груп» з 17.07.2018 року на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту. Згідно довідки про доходи його заробітна плата за липень-жовтень 2018 року складає 10 646,12 грн. Також судом встановлено, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину від іншого шлюбу. Тоді як визначаючи матеріальне становище відповідача, суд враховує те, що в наявних у матеріалах справи документах відсутні докази наявності у нього нерегулярного, мінливого доходу, або будь-якого іншого доходу, наведені доводи позивача та її представника щодо їх наявності спростовуються матеріалами справи, а відтак, суд дійшов висновку про необхідність визначення розміру аліментів саме у частці від його доходу. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частинні стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, що в свою чергу буде справедливим по відношенню до відповідача та забезпечить матеріальне становище дитини для даного віку. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial