Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] , Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа ПП «Сільськогосподарське підприємство» НІКА-АГРО», про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який на час смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 7,31 га розташованої на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області. Зазначену земельну ділянку площею 7,31 га [PERSON] отримав у власність на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Тарутинського району Одеської області від 15 жовтня 2004 року №371/А-2004, право власності на яку посвідчується державним актом серія ЯА №262398, виданий Тарутинською РДА 17 грудня 2004 року, та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №146. 23 вересня 2005 року [PERSON] звернувся до нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька. Спадкоємцями за законом на зазначену спадщину є позивач [PERSON] , мати позивача (дружина померлого) [PERSON] , діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Діти, крім позивача відмовились від спадщини на користь матері - [PERSON] . Нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на 1/7 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/7 частку земельної ділянки, яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , на підставі державного акту серії ЯА № 262398, розташованої на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, відмовлено у зв`язку з тим, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 15.03.2018 року власником земельної ділянки площею 7,3084 га, кадастровий номер 5124755300:01:002:0322, яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутиського району Одеської області є [PERSON] . [PERSON] в Тарутинській районній державній нотаріальній конторі Головного територіального управління юстиції в Одеської області отримала свідоцтва про право на спадщину на 6/7 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та 6/7 часток земельної ділянки, яка належала [PERSON] , померлому [INFO] на підставі Державного акту серії ЯА № 262398, розташованої на території Березинської селищної ради Таруиинського району Одеської області, кадастровий номер 5124755300:01:002:0322. 05.10.2011 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 16 листопада 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4163 номер бланку документу [NUMBER], [PERSON] отримала у Тарутинській районній державній адміністрації Одеської області новий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №330087 площею 7,3084 га, яка належала [PERSON] , померлому [INFO] . 23.08.2018 року [PERSON] звернувся з заявою до Тарутинської районної державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину до майна померлого, оскільки свідоцтво про право на спадщину на 1/7 частку земельної ділянки (площею 1,0440 га), яка належала померлому, [PERSON] не видавалась. Зазначені обставини позбавляють позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 1/7 частки земельної ділянки (площею 1,0440 га), розташованої на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області. 15.11.2018 року від третьої особи ПП «Сільськогосподарське підприємство Ніка-Агро» Ніколаєва П .І . надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідач Тарутинська районна державна адміністрація в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень по справі не мають. Третя особа ПП «Сільськогосподарське підприємство Ніка-Агро» до суду не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , (а.с.7). 17 грудня 2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації №371/А-2004 від 15.10.2004 року [PERSON] отримав державний акт серії ЯА № 262398 на право власності на земельну ділянку площею 7,31 га, розташовану на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5124755300:01:002:0322. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. [INFO] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 листопада 2005 року, зареєстровано в реєстрі за №4163 номер бланку юридичноо документу ВСЕ №020277 [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №330087 (а.с.20). Крім того, зазначені обставини підтверджуються: копією Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.19), копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 7,3084 га кадастровий номер 5124755300:01:002:0322 від 15.03.2018 року (а.с.21-23), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.05.2018 р. (а.с.24-25). Позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/7 частку земельної діялнки, яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, яка належала на праві приватної власності [PERSON] , але йому було відмовлено у зв`язку з тим, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 7,3084 га, кадастровий номер 5124755300:01:002:0322, яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського призначення, власником цілої земельної ділянки зазначена [PERSON] (а.с.30). Згідно копії спадкової справи № 196/05 вбачається, що діти [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь їхньої матері [PERSON] (а.с.200-237). Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності, на земельну ділянку, відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) посвідчується державним актом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Як вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22.05.2013 в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст. 153 ЗК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що судам підвідомчі справи за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб і визнання недійсними державних актів на право власності та право постійного користування земельними ділянками. Судом встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 330087, виданий 05.10.2011 на ім`я [PERSON] , підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація скасуванню, оскільки перешкоджають спадкоємцю - позивачу [PERSON] реалізувати своє право на земельну діялнку, яке він отримав в порядку спадкування за законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: approved