Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до Валківського районного суду Харківської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк», Спостережної ради Приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк», в якому просить визнати недійсним договір оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління, укладений між Приватним сільськогосподарським підприємством «Маяк» та співвласниками в особі Спостережної ради Приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк» в частині предмета договору, що стосується будинку [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він проживає у [ADDRESS], та тривалий час намагається оформити право власності на зазначений будинок. Відсутність державної реєстрації будинку, унеможливила реалізувати ним право власності на вказане житло за набувальною давністю. У подальшому йому стало відомо про наявність договору оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління, який був укладений між Приватним сільськогосподарським підприємством «Маяк» та співвласниками цілісного майнового комплексу, в особі спостережної ради Приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк», предметом якого, в тому числі, є будинок [ADDRESS] Як зазначає позивач, вказаний договір оренди не відповідає п. 1 ч. 1 ст. 34, ст.ст. 52, 55 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент укладення договору), оскільки не був посвідчений в державній нотаріальній конторі, нотаріальні дії не були зареєстровані в реєстрах нотаріальних дій відповідного органу місцевого самоврядування, речове право власності на майно, що передавалось в оренду, не було посвідчене відповідним документом, а тому, у відповідності до ст. 45 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, що діяла на момент укладення договору), вищезазначений договір в частині предмета договору, що стосується будинку [ADDRESS] має бути визнаний недійсним. 06.02.2018 року до суду від відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не зазначив у позові, які саме його права були порушені, і так само не конкретизував свої вимоги щодо кожного з відповідачів. Також вказав, що позивач не є власником будинку [ADDRESS], який в свою чергу є об'єктом соціальної сфери та колективною власністю, а тому, наявність оспорюваного договору ніяким чином не впливає на законні права та інтереси позивача, що в свою чергу свідчить про відсутність порушеного права. Окрім того зазначив, що оспорюваний договір укладено відповідно до норм законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Посилається на те, що, діюче на момент укладення оспорюваного договору, законодавство не передбачало інституту управління майном, при цьому укладення такого договору прямо не було заборонено законодавством. Окрім того, діюче на момент укладення договору оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління законодавство не передбачало обов'язкового нотаріального посвідчення таких договорів. Крім того вказує на те, що Приватне сільськогосподарське підприємство «Маяк» володіє майном, в тому числі вищевказаним будинком, на підставі договору, що був укладений між підприємством та спостережною радою ПСП «Маяк» строком на 20 років, який у 2014 році був продовжений до 2034 року загальними зборами співвласників об'єктів соціальної сфери. Відповідно, будинки, які є об'єктами соціальної сфери та колективною власністю не можуть бути передані у власність одного власника, оскільки такі об'єкти не паювались (а.с. 55-62). 20.02.2018 року у судовому засіданні судом долучено до справи відповідь на відзив, в якому позивач посилається на те, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки оспорюваний договір, сторонами якого є відповідачі, стосується прав та інтересів позивача. Вказує, що договір оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління має бути визнаний недійним в порядку, встановленому ст. 45 ЦК Української РСР (в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору), оскільки він не відповідає вимогами ст.ст. 34, 52, 55 Закону України «Про нотаріат». Окрім того, зазначив, що інститут управління майном на момент укладення договору оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління не був передбачений законодавством, а введений з прийняттям у 2003 році Цивільного кодексу України (а.с. 160-164). 20.02.2018 року відповідачем Приватним сільськогосподарським підприємством «Маяк» подано заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач посилається на доводи викладені у відзиві на позовну заяву, а також вказує, що позивач зазначає, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ст.ст. 34, 52 Закону України «Про нотаріат» (який діяв на момент укладення договору), при цьому дані статті встановлюють повноваження державної нотаріальної контори щодо посвідчення договорів та порядок вчинення нотаріальних дій, а не обов'язок такого посвідчення. Окрім того вказує, що позивач, посилаючись на невідповідність оспорюваного договору вимогам ст. 54 Закону України «Про нотаріат» (який діяв на момент укладення договору), не вказує нормативно-правового обґрунтування, яким би було передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення такого договору. Посилання позивача, як на підставу своїх позовних вимог, на відсутність нормативного закріплення інституту управління майном є необґрунтованими, оскільки при укладенні оспорюваного договору його сторони керувались презумпцією правомірності укладення договору та принципом свободи договору та відповідно, єдиною вимогою для укладення договору, чинним на той час законодавством, встановлювалась письмова форма договору, яка в свою чергу була дотримана (а.с. 125-132). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача ПСП «Маяк» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що права та інтереси позивача оспорюваним договором не порушені. Спірний договір був укладений у відповідності до діючого на той час законодавства. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії трудової книжки колхозника [NUMBER] від 26.05.1993 року, [PERSON] 12.03.1993 року прийнятий в члени колгоспу «Маяк» Валківського району - водієм. 19.03.1993 року в зв'язку з реорганізацією підприємства, КСП «Маяк» було перейменоване в ПСП «Маяк» та [PERSON] продовжив працювати водієм в реорганізованому підприємстві. 01.11.2011 року [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням (а.с. 171). Відповідно до копії паспорту громадянина України [PERSON], останній з 06.12.1996 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується довідкою Виконавчого комітету Мельниківської сільської ради Валківського району Харківської області № 525 від 24.10.2017 року (а.с. 18-19). Згідно довідки Комунального підприємства «Валківське бюро технічної інвентаризації» № 01-24/46 від 12.03.2018 року, станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS], Валківський район, Харківська область, не зареєстровано, що також зазначено в копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] від 09.11.2011 року, виданого Комунальним підприємством «Валківське бюро технічної інвентаризації», в якому власник вказаного житлового будинку не зазначений (а.с. 13- 15, 172 -173). Також, під час судового розгляду встановлено, що 16.04.1999 року між співвласниками цілісного майнового комплексу, в особі Спостережної ради Приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк» та Приватним сільськогосподарським підприємством «Маяк» укладений договір оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління (надалі Договір), що підтверджується копією договору (а.с. 72-81). Відповідно до п. 1.1 договору Спостережна рада передає в тимчасове користування та володіння, на умовах оренди, основні виробничі фонди, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, без виділення майнових часток в натурі. Згідно додатку № 3 до договору від 16.04.1999 року до соціальної інфраструктури та майна яке не паюється зокрема входить житловий будинок [PERSON], розташований у с. Губщина, 1995 року введений в експлуатацію, інвентарний номер 32 (20) (а.с. 82-83). При дослідженні в судовому засіданні додатку № 3 до договору від 16.04.1999 року, представником ПСП «Маяк» підтверджено, що зазначений у додатку будинок, а саме житловий будинок [PERSON], розташований у с. Губщина, 1995 року введений в експлуатацію, інвентарний номер 32 (20), є саме будинком в якому проживає позивач та він розташований за адресою: [ADDRESS], Валківський район, Харківська область. Пунктом 6.1. договору передбачалось, що договір укладається на термін 20 років, починаючи з дати його підписання. Рішенням загальних зборів співвласників об'єктів соціальної сфери, переданої в довірче управління ПСП «Маяк» продовжено термін дії договору оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління від 16.04.1999 року, в частині передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління, на термін до 2034 року, що підтверджується копією протоколу загальних зборів від 03.06.2014 року (а.с. 94-107). Також, з копії протоколу загальних зборів співвласників об'єктів соціальної сфери, переданої в довірче управління ПСП «Маяк» від 03.06.2014 року вбачається, що, зокрема, будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], Валківський район, Харківська область, відноситься до соціальної сфери та був переданий Приватному сільськогосподарському підприємству «Маяк» на підставі договору оренди від 16.04.1999 року, та станом на 01.06.2014 року зазначений будинок значиться на балансі підприємства (а.с. 103). Із змісту договору оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління від 16.04.1999 року вбачається, що даний договір був укладений без нотаріального посвідчення, що також не заперечувалось представниками сторін в судовому засіданні. Як вже було встановлено, спірний договір був укладений 16.04.1999 року, тому, до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч вказаному, позивачем, не доведено та не надано належних доказів, які-б підтверджували порушення його прав та інтересів укладенням, наявністю договору оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління, в частині предмета договору, що стосується будинку [ADDRESS] який був укладений між співвласниками цілісного майнового комплексу, в особі Спостережної ради Приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк» та Приватним сільськогосподарським підприємством «Маяк». Крім того, позивач звертаючись до суду з даним позовом, просить визнати договір оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління недійсним в порядку, встановленому ст. 45 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, що діяла на час укладення договору), у зв'язку з невідповідністю вимогам ст.ст. 34, 52, 55 Закону України «Про нотаріат» (який діяв на момент укладення договору). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 45 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 27.12.1996 року, яка діяла на час укладення оспорюваного договору) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Згідно ч. 1 ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 27.12.1996 року, яка діяла на час укладення оспорюваного договору) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно ст. 34 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 28.04.1998 року, яка діяла на час укладення оспорюваного договору) у державних нотаріальних конторах зокрема посвідчуються угоди (договори, заповіти, доручення, шлюбні контракти та ін.). Статтею 52 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 28.04.1998 року, яка діяла на час укладення оспорюваного договору) передбачено, що усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами чи посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 28.04.1998 року, яка діяла на час укладення оспорюваного договору) нотаріуси та посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. З вищевикладеного випливає, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, як це встановлено Цивільним кодексом Української РСР (в редакції від 27.12.1996 року, яка діяла на час укладення оспорюваного договору), обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягали договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що діючі на час укладення оспорюваного договору оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління Цивільний кодекс Української РСР та Закон України «Про нотаріат» не передбачали обов'язкового нотаріального посвідчення таких угод. При цьому, судом не приймаються до уваги посилання позивача на ст. 55 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 28.04.1998 року, яка діяла на час укладення оспорюваного договору), яка передбачає, що угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, оскільки дана норма стосується відчуження та застави майна, що в свою чергу не є тотожним поняттю оренди майна, так як оренда по суті є передачею майна у користування на певний строк. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору оренди цілісного майнового комплексу та передачі об'єктів соціальної сфери в довірче управління, укладений між Приватним сільськогосподарським підприємством «Маяк» та співвласниками в особі Спостережної ради Приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк» в частині предмета договору, що стосується будинку [ADDRESS] Харківської області є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed