Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Черкаської об`єднаної територіальної громади Слов`янського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] померла його мати- [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, до складу якої входить: житловий будинок з господарчими та побутовими будовами та спорудами, а також земельна ділянка, площею 0,1500 га, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері - [PERSON] спадкоємцями першої черги був він та його брат [PERSON] , однак спадщину фактично прийняв тільки [PERSON] , оскільки був зареєстрований та проживав разом з матір`ю на день її смерті, однак не оформив спадщину у встановленому законом порядку. Інші спадкоємці не приймали спадщину. [INFO] помер його брат - [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина у складі житлового будинку з господарчими та побутовими будовами та спорудами, а також земельної ділянки, площею 0,1500 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що він, [PERSON] , прийняв спадщину після смерті брата, звернувшись до нотаріуса з Заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила йому у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку на ім`я спадкодавця. Просить суд визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 21,4 кв.м; льоху - Г; бані -Е, паркану, колодязю, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку , площею 0,15000га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих та побутових будівель і споруд . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. Разом з позовною заявою до суду надав Заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.3). Відповідач - Черкаська селищна рада Слов`янського району Донецької області явку свого представника у судове засідання не забезпечила. 25 липня 2019 року в.о. Голови Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області Кривоконь О.С. до суду надав Заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, в якій також зазначено, що Черкаська селищна рада проти позовних вимог не заперечує (а.с. 45). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Черкаської об`єднаної територіальної громади Слов`янського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , на праві власності належав житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 21,4 кв.м; льоху - Г; бані -Е, паркану, колодязю, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13, 14), Також [PERSON] , на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,15000 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER] , кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с. 19). [INFO] [PERSON] померла у с. Черкаське Слов`янського району Донецької області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим 13 червня 2008 року, виконкомом Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області (а.с.18). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 21,4 кв.м; льоху - Г; бані -Е, паркану, колодязю, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,15000 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд. Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття. Після смерті [PERSON] її син, [PERSON] , прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав разом з матір`ю [PERSON] на день її смерті за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер у смт. Черкаське Слов`янського району Донецької області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим 31 січня 2011 року, виконкомом Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області, Актовий запис № 12 (а.с.17). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно до п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена Другою слов`янською державною нотаріальною конторою 16 червня 2011 року за заявою [PERSON] (а.с.27). Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 21,4 кв.м; льоху - Г; бані -Е, паркану, колодязю, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,15000 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд, оскільки відсутній документ, який посвідчує право власності на ім`я спадкодавця [PERSON] на вказаний житловий будинок та земельну ділянку. У зв`язку з цим, 09 липня 2019 року державним нотаріусом Другої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П. було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок та земельну ділянку під [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує права власності на вищезазначений житловий будинок та земельну ділянку на ім`я спадкодавця (а.с.12). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки на час смерті був зареєстрований та проживав з нею за однією адресою, та не відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у передбачений законом спосіб. [PERSON] прийняв спадщину після смерті брата - [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у передбачений законом шестимісячний строк, однак його право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved