Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про поділ майна в натурі. Згідно уточненої позовної заяви від 07.08.2017р. просить поділити будинковолодіння та земельну ділянку по [ADDRESS] в натурі. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 жовтня 2006 року, зареєстрованого за № 4-821, виданого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 12390199 від 02.11.2006 року, [PERSON] належить 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] а інша 1/2 його частини, відповідно до вказаного Свідоцтва, належить [PERSON] Крім того, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], та списку співвласників [NUMBER], що є додатком до Акту - [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка за вищевказаною адресою, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0507 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Бажаючи скористатись своїм правом на виділ належної [PERSON] частки в натурі із спільного майна, однак, оскільки мирним шляхом вирішити дане питання з відповідачкою по справі не вдається, враховуючи неприязні стосунки, що склалися між ним та відповідачкою, то останній звернувся до суду з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат - [PERSON] позов підтримав повністю та з врахуванням Висновку експерта № 180111/1-30 судової будівельно - технічної експертизи по даній справі, складений 21.03.2018 року судовим експертом ППФ «Експерт - Рівне», просив поділити спільне майно по Варіанту №1 запропонованому експертом(ст. 59 висновку),а земельну ділянку за варіантом № 1 рис. 2 стор. 60 висновку. Разом з тим, представник позивача - адвокат [PERSON] не заперечував проти погодження іншого варіанту розподілу будинко володіння. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні просили варіант розподілу будинковолодіння №2 (рис. 3 варіанту поліду №2 стор. 61 висновку), згідно експертного Висновку, та земельної ділянки - варіант № 1 (рис. 2 варіанту поділу земельної ділянки № 1, ст. 60), оскільки враховуючи вік відповідачки та розмір її пенсії, такий варіант буде більше задовольняти її потреби та можливості, а саме: Поділ житлового будинку (рис. 3 Додатків), згідно якого: Виділити [PERSON] (зелений колір) 509/1000 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS], до складу якої входять: По житловому будинку (А-1): 1-7 житлова площа 13, 9 кв.м.; 1-8 жотлова площа 8,9 кв.м.; загальною площею 22, 8 кв.м.; По прибудові: 1-1 коридор площею 4, 1 кв.м.; загальною площею 4, 1 кв.м.; По надвірних будівлях та спорудах: ганок (літ. «а1»), сарай (літ. «Б-1»). Гараж (літ. «Б-1»), сарай (літ. «б»), альтанка (літ. «В»), вбиральня (літ. «У»), 53% огорожі (літ. «№1»). [PERSON] (синій колір) виділити 491/1000 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS], до складу якої входять: По житловому будинку (А-1): коридор площею 4, 3 кв.м.; 1-5 житлова площа 12, 7 кв.м.; 1-6 житлова площа 13, 5 кв.м.; загальна площа 30, 5 кв.м.; По прибудові (а): кухня площею 5 кв.м.; 1-3 ванна площею 3,2 кв.м.; загальною площею 8, 2 кв.м.; По надвірних будівлях та спорудах: погріб (літ. «Пг/а»), 47% огорожі (літ №1»). Компенсація, яка повинна бути виплачена [PERSON] для [PERSON] за відхилення від ідеальних часток при варіанті № 2 становить 4 755 грн. Крім того, при вказаному варіанті для здійснення поділу приміщень житлового будинку необхідно провести ряд робіт, зазначених експертом (стор. 26). По земельній ділянці: [PERSON] виділити у власність земельну ділянку площею 253, 5 кв.м., що дорівнює її ідеальній частці і складається з однієї частини (див. рис. 2 Додатків варіант № 1 стор. 60): Ділянка площею 253, 5 кв.м., що виділяється в приватну власність, позначена на плані зеленим кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від північно-східного кута, в метрах: 7, 83 - по межі ділянки; 4,22-9, 75-4, 56-0, 11 - 11, 48 - по лінії розподілу: 8, 70-29, 89 - по межі ділянки. [PERSON] виділити у власність земельну ділянку площею 253, 5 кв.м., що дорівнює її ідеальній частці і складається з однієї частини: Ділянка площею 253, 5 кв.м., що виділяється в приватну власність, позначена на плані синім кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від північно-західного кута, в метрах: 9,20-30,02-8,10 - по межі ділянки: 11, 48 - 0, 11 - 4, 56-9,75 - 4, 22 - по лінії розподілу. За клопотанням представника позивача адвоката [PERSON] ухвалою суду від 14.12.2017р. у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза та зупинена провадження у справі. (а.с.80). Ухвалою суду від 19.06.2018р. провадження у справі було зупинене до вирішення та набрання законної сили рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом. (а.с.157). Ухвалою суду від 01.08.2018р. провадження у справі поновлено. ( а.с.165). Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3). Забезпечення прав і свобод, крім усього іншого, потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абз.4 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року №22-рп/2004). Відповідно до вимог ч.1,2,3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема верховенство права, змагальність, диспозитивність. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту таких порушених прав, встановлені ст. 5 ЦПК України, ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч .ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду. Суд не може збирати докази що стосуються предмета спору, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 12; ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, і які в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [NUMBER] від 26 жовтня 2006 року, зареєстрованого за № 4-821, виданого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 12390199 від 02.11.2006 року, [PERSON] належить 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Згідно вищевказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом - інша 1/2 його частина належить на праві приватної власності [PERSON] Окрім того, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], та списку співвласників [NUMBER], що є додатком до Акту - [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка за вищевказаною адресою, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0507 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач бажає виділити свою частину домоволодіння, однак відповідач відмовляється в позасудовому порядку здійснитийого поділ в натурі і припинити право спільної часткової власності. Вказані дії відповідача щодо відмови в укладенні договору про виділ частки в натурі у нерухомому майні порушують право та інтереси позивача - [PERSON], як власника майна, яке він не може використовувати на власний розсуд, оскільки право спільної часткової власності змушений здійснювати за згодою іншого співвласника, з яким перебуває у неприязних стосунках. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відтак домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їхньої спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння й користування спільним майном. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст.364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обов'язковою. Так, відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що правовідносини сторін регулюються нормою ст. 364 ЦК України. У ч.2 ст.364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч.1 ст.183). Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. (Правові висновки Верховного Суду України в Постанові від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13). Суд, дослідивши Висновок експерта № 180111/1_30 судової будівельно -технічної експертизи по даній цивільній справі складений від 21.03.2018 року, враховуючи позиції сторін щодо можливих варіантів розподілу спірного майна, приходить до переконання про необхідність затвердження Варіанту розподілу № 2спірного будинко володіння (рис.3 на ст. 61 експертизи). Зазначений варіант розподілу домоволодіння містить посилання на можливу добудову кожним співвласником кухні на виділеній кожному з них земельній ділянці та для власника частини будинку, позначеному синім кольором на рис.3 , дверного прорізу для облаштування вхідних дверей та влаштування арки між кімнатами 1-6 та 12.7., та варіанту№ 1 розподілу земельної ділянки (рис.2 на 60 аркуші експертизи), запропонованих експертом. Суд прийшов до висновку, що саме такий варіант поділу буде відповідати інтересам сторін, оскільки враховуючи вік відповідачки та те що вона є пенсіонеркою, а частина домоволодіння що виділяється їй - є меншою за площею, проте грош ова компенсація, яка підлягає до сплати на її користь позивачем, забезпечить її можливості здійснити перепланування та облаштування будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved