Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] у якому поставив питання про стягнення аліментів на своє утримання у розмірі 1500 грн. щомісячно. Заявлені вимоги мотивував тим, що народжений [INFO] батьками [PERSON] та [PERSON] . У грудні 1997 року батьки шлюб розірвали і з того часу проживають окремо. З народження він є інвалідом дитинства внаслідок захворювання психоневрологічного характеру і весь час проживає разом з матір`ю, яка піклується про нього та доглядає його. Відповідач жодної допомоги йому не надає і не цікавиться його долею. Відповідно до останнього огляду медико-соціальної комісії від 02.04.2018 року йому встановлено 2 групу інвалідності на строк до травня 2021 року і констатовано у нього наявність другої групи обмежень у спілкуванні, контролі за своєю поведінкою, та можливості трудової діяльності. Самостійного заробітку він не має і отримує лише пенсію по інвалідності у розмірі 1638 грн., що не дає можливості себе утримати. Мати, разом з якою він проживає, допомагає і утримує його, хоч також отримує дохід близький до мінімального. Відповідач не допомагає йому ні матеріально, ні у будь-який інший спосіб, а тому, посилаючись на ст.198 СК України просив постановити рішення про стягнення з батька аліментів на його утримання у розмірі 1500 грн. щомісячно. В судовому засіданні представник позивачка [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Відзиву на позов суду не подав. Проте у підготовчому засіданні заявляв про те, що позовні вимоги не визнає. У зв`язку з цим, судом ухвалено провести розгляд справи у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства і по досягненню повноліття, відповідно до висновку спеціалізованої психіатричної МСЕК визнаний інвалідом 2 групи. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда у позивача констатовано обмеження здатності до трудової діяльності 2 групи, внаслідок чого він позбавлений можливості самостійно працювати та отримувати заробіток. Розмір пенсії по інвалідності складає 1638 грн. Позивач потребує всебічної допомоги, в тому числі матеріальної, яку йому надає лише матір, з якою він проживає. Відповідач долею сина не цікавиться, жодної допомоги у забезпеченні його життєвих потреб не надає. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку чи сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідач не подав суду жодних доказів на підтвердження свого матеріального становища. Водночас, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровий, а тому може працювати і отримувати заробіток, а тому спроможний надавати допомогу в утриманні сина, який є інвалідом з дитинства і за висновками МСЕК позбавлений можливості працювати і мати самостійний заробіток. Враховуючи, що на відповідача, згідно рішення Тисменицького районного суду від 02.02.2007 року покладено аліментні зобов`язання щодо утримання ще однієї неповнолітньої дитини, оцінивши потереби позивача, розмір його пенсії та допомогу, яку він отримує від матері, суд вважає, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача можуть бути визначені судом у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. Стягнення аліментів слід розпочати від дня пред`явлення позову та проводити у період встановлення інвалідності, визначений висновком МСЕК до травня 2021 року включно. На підставі наведеного, ст. 198 СК України, ст.ст.263-265,282 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial