Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що після смерті громадянки [PERSON], залишився як спадкове майно, житловий будинок [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт в користь його тітки [PERSON], яка відмовилася від спадщини за заповітом в його користь, і в результаті чого спадкування настало за законом. Іншим спадкоємцем за законом являється його батько [PERSON], який також відмовився від прийняття спадщини за законом як спадкоємець першої черги спадкування за законом в його користь. Отже, він являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом в порядку ч.2 ст.1274 ЦК України. Він з малого віку до дня смерті [PERSON] постійно проживав з нею в даному будинку, і яка являлася йому бабусею по татовій лінії. Для отримання спадкових документів він звернувся до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак державним нотаріусом йому в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцем [PERSON], тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а отже на спадковий будинок поширений режим самочинного будівництва. Однак з цим він не погоджується з огляду на таке, та із підтвердженням наступними документами. На момент закінчення будівництва будинку підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985- 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Як і цього не зробила його бабуся [PERSON], в той час, коли її будинок був зареєстрований у погосподарській книзі з 1971 року, тобто з часу побудови, підтвердженням чого є довідка виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №657 від 07.04.2014 року та характеристика будинку, господарських будівель та споруд, складеної КП «БТІ» Рахівської районної ради. Саме не вчинення його бабусею відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності і спричиняє сьогодні подання ним як спадкоємцем позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину він не може. Майнових спорів з приводу заявлених ним вимог про спадкування зазначеного житлового будинку не існує та інші спадкоємці даного майна відмовилися від його прийняття і, що стверджено нотаріально засвідченими відповідними заявами, і Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №37231948 від 24 квітня 2014 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Косівсько-Полянської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова Митрюк Ф.Ф. надав заяву, якою просить справу розглядати без участі представників ради. Позовні вимоги визнають та заперечень проти їх задоволення не мають. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області. Петращук І.В. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ч. 2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Тобто якщо син (дочка) спадкодавця відмовиться від прийняття спадщини на користь особи, вказаної в статті 1266 ЦК, така особа отримує право на спадкування разом із спадкоємцями за законом першої черги. При цьому, виходячи з положень п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, навіть коли спадкоємець і відмовився від прийняття спадщини на користь особи, вказаної в статті 1266 Цивільного кодексу України, правила про спадкування за правом представлення не застосовуються. Встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт в користь [PERSON], тітки позивача яка відмовилася від спадщини за заповітом в користь позивача, і в результаті чого спадкування настало за законом. Іншим спадкоємцем за законом являється батько позивача [PERSON], який також відмовився від прийняття спадщини за законом як спадкоємець першої черги спадкування за законом в користь позивача. Отже, позивач [PERSON] є, в силу ст.ст. 1261, 1274 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої КП «БТІ» Рахівської районної ради, спірний будинок побудований у 1971 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 657 від 07.04.2014 року, житловий будинок [ADDRESS], дійсно, згідно по господарської книги за №22, особовий рахунок [NUMBER] належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до першої черги спадкоємців за законом, майнового спору з приводу спадкування не існує, що стверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved