Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаним вище позовом Посилався на те, що з 29.05.2008 року перебував з відповідачем у шлюбі, який був розірваний рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18.12.2014 року. Під час шлюбу в них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу та на даний час донька проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Мати малолітньої [PERSON]- [PERSON] після розірвання шлюбу в Україні не проживає, місце її перебування не відоме. Вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її успіхами та станом здоров'я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, чим ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її доньки вирішена рішенням та висновком опікунської ради Сокирянської міської ОТГ №03.10-1154 від 18.05.2018 року, що є необхідним для забезпечення дитині належного догляду, виховання, утримання та гармонійного розвитку. Враховуючи викладене просив позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON], та стягувати з неї щомісяця на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з наведених у позові підстав. При цьому, у зв'язку з неодноразовою неявкою відповідача в судове засідання, не заперечили проти заочного розгляду справи. Окрім цього, будучи допитаним в якості свідка позивач [PERSON] повідомив суду, що під час подружнього життя, відповідач [PERSON] зловживала алкогольними напоями та не приділяла достатньої уваги дитині, що стало причиною розірвання шлюбу між ними. Після розірвання шлюбу, він уклав з [PERSON] нотаріально посвідчену угоду, згідно якої остання залишила їхню спільну дитини на його утриманні до досягнення нею повноліття. Приблизно через два тижні після розірвання шлюбу, не дивлячись на те, що дитина була на грудному харчуванні, [PERSON] виїхала за кордон, а він, разом з дитиною почав проживати в належному йому будинку в с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області. Приблизно через три тижні після того, як [PERSON] виїхала за кордон, вона телефонувала до нього за допомогою мережі «скайп» декілька разів, проте дитина не хотіла з нею спілкуватися. Через 1,5 місяці вона взагалі перестала телефонувати. З 2014 року він самостійно здійснював догляд за дитиною, водив її в садочок, на даний час дитина ходить до школи. [PERSON] з 2014 року не цікавилась життям дитини, не спілкувалась з нею, не присилала листів чи посилок, не надавала їй будь-якої допомоги. Лише в серпні 2016 року [PERSON] разом зі своєю мамою приїхала в с. Юрківці, де зайшовши до дошкільної установи, де перебувала дитина, намагалась забрати її, проте в цьому їй перешкодили вихователі, оскільки не знали хто вона. В той же день вони зустрілися під час чого [PERSON], в присутності дитини, почала йому погрожувати та ображати нецензурною лайкою. Після цього конфлікту, між ними на протязі 6 місяців йшли судові спори з приводу оскарження [PERSON] договору утримання дитини. На протязі цього періоду, [PERSON] не зустрічалась та не намагалась зустрітися з дитиною. З 2017 року [PERSON] на зв'язок не виходила, місце перебування її йому невідоме. На даний час він спільно проживає з іншою жінкою, яка допомагає йому доглядати за дитиною. Дитина називає її мамою, між ними гарні відносини. Для вирішення робочих питань він часто їздить до м. Сокиряни, де періодично залишається на тривалий час. Про виїзд за межі с. Юрківці він постійно повідомляв сільського голову та керівника дошкільного закладу. В м. Сокиряни він разом з донькою проживав у свого батька, дитина ходила в дошкільний заклад. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що з 2006 року вона обіймала посаду сільського голови с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області. На даний час вона являється заступником сільського голови. В 2014 році [PERSON] переїхав жити з м. Заставна в с. Юрківці, де зареєструвався разом з малолітньою донькою. Протягом усього строку проживання [PERSON] зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, самостійно утримує та виховує доньку. Він неодноразово звертався до сільської ради з приводу ухилення матері дитини від догляду за нею. Представники сільської ради в складі комісії виїжджали по місцю проживання [PERSON], опитували сусідів, оглядали умови проживання. Матір малолітньої дитини [PERSON] вони ні разу не бачили, місце знаходження її невідоме. Проте, їй як сільському голові відомо, що в 2016 році мати малолітньої [PERSON] приходила в дошкільний заклад де намагалася забрати дитину, проте їй в цьому перешкодили вихователі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона проживає по сусідству з [PERSON] в с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області з 2014 року. З вказаного часу вона [PERSON] ні разу не бачила, [PERSON] виховує та доглядає дитину самостійно. На даний час він проживає разом з іншою жінкою, яку малолітня [PERSON] називає мамою. Лише одного разу, точної дати вона назвати не може, приблизно 4-5 років тому, вона була присутня в будинку [PERSON] під час того, як він спілкувався, як їй згодом стало відомо, з [PERSON] за допомогою мережі «скайп». В розмові [PERSON] попросив дитину поговорити з мамою, на що вона відмовилась, сказавши що остання її знову обмане та залишить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання аналогічні показанням свідка [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона проживає по сусідству з сім'єю [PERSON] в м. Сокиряни. [PERSON] разом з донькою періодично проживає в м. Сокиряни в будинку свого батька. Знає його на протязі трьох років, проте його дружину жодного разу не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання аналогічні показанням свідка [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що вона працює вчителем початкових класів Юрковецької ЗЗСО. [PERSON] являється батьком її учениці - [PERSON], яка навчається в першому класі. В перший клас дитину привели її батьки, тато та мама - Даша. Їй відомо про наявність у [PERSON] кровної матері - [PERSON], проте вона її жодного разу не бачила. Малолітня [PERSON] вважає своєю мамою жінку, з якою проживає [PERSON], розповідає про неї, малює її на малюнках, робить з нею уроки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона працює завідуючим Юрковецького ЗДСО. Малолітня [PERSON] - її колишня вихованка. В садочок дитину влаштував її тато - [PERSON], він водив її в садок, відвідував батьківські збори, здійснював догляд за дитиною. [PERSON] дитину в садок не водила, жодного разу не навідувала її, не телефонувала та взагалі ніколи не цікавилась про дитину. Лише влітку 2016 року [PERSON], разом з іншою невідомою їй жінкою, прийшла в групу, де поводячи себе зверхньо та агресивно, намагалась забрати дитину. Вихователі перешкодили їй в цьому, на що остання, в присутності дітей почала сварку. Через деякий час, заспокоївши їх, вона запропонувала [PERSON] поспілкуватися з дитиною, проте [PERSON], сховавшись за вихователя, не захотіла підходити до неї. Після того, як до садочка приїхав батько дитини - [PERSON], [PERSON] почала з ним сварку, де в присутності всіх дітей та вихователів нецензурно лаялась. Після цього конфлікту [PERSON] ще двічі чи тричі зверталась до неї за довідкою про перебування дитини в дошкільному закладі, мотивуючи необхідність її надання розглядом справи в суді. Не дивлячись на те, що під час звернення за одержанням довідки малолітня [PERSON] перебувала в групі, її мама [PERSON] жодного разу не виявила бажання з нею зустрітися та не цікавилась її життям. В ході розгляду даної справи по суті, судом, в присутності законного представника та дитячого психолога було заслухано малолітню [PERSON] яка в судовому засіданні повідомила, що вона проживає в люблячій сім`ї в с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області, разом з мамою і татом. На запитання психолога дитина відповіла, що мама Даша з'явилась в її житті давно, ще з садочка, вона її любить, товаришує з нею, робить з нею уроки. Мама її доглядає, робить зачіски, готує їсти. При цьому, в ході поставлення дитині запитань, в тому числі з метою з'ясування її відношення до кровної матері - [PERSON], дитина про останню не згадувала. Представник третьої особи - опікунської ради Сокирянської міської ради Чернівецької області Телешман І.В. в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та не заперечив проти їх задоволення. Згідно довідки секретаря Заставнівської міської ради Чернівецької області від 30.08.2018 року [PERSON], [INFO], з 13.08.2007 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Судові повістки про виклик до суду, разом з конвертами та повідомленнями про вручення поштового відправлення, які направлялися за адресою реєстрації [PERSON], повернулися до суду з відміткою «за вказаною адресою відсутня». 08.11.2018 року судом було розміщено на офіційному веб-сайті Сокирянського районного суду Чернівецької області оголошення про виклик [PERSON] до суду для розгляду даної цивільної справи на 03.12.2018 року. Будучи належним чином повідомленою про місце і час проведення судового розгляду відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене суд вважає за можливе розглянути справу без присутності відповідача, ухваливши заочне рішення, оскільки проти цього не заперечує позивач. Заслухавши доводи позивача, його представника, показання свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що з 28.05.2008 року сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18.12.2014 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.08.2012 року. [PERSON] до 24.04.2018 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. З 24.04.20148 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із своєю малолітньою донькою [PERSON], яка перебуває на його утриманні. За місцями реєстрації [PERSON] характеризується виключно позитивно. Трудолюбивий, ввічливий, тактовний. Приділяє багато часу для виховання та розвитку доньки. Будинок, в якому вони проживають, газифікований, з усіма зручностями. Дані обставини підтверджується копією повідомлення завідувача Юрковецького ДНЗ за вих. №12 від 20.12.2017 року; копією характеристики, виданої головою Юрківецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за вих. №304 від 04.05.2018 року; копією довідки №833 виданою секретарем Сокирянської міської ради Чернівецької області від 25.04.2018 року; копією довідки, виданої головою Юрківецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за вих. №720 від 15.05.2018 року; копією акту обстеження житлово-побутових умов проживання №373 від 16.05.2018 року та іншими матеріалами справи. З довідки про реєстрацію місця проживання особи за вих. №333/08-18 від 27.08.2018 року; копії повідомлення завідувача Юрковецького ДНЗ за вих. №12 від 20.12.2017 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак тривалий час проживає за кордоном. Нею не створено відповідних умов для фізичного та розумового розвитку її малолітньої доньки [PERSON] Вона нею не цікавиться, участь у навчально-виховному процесі дитини не приймає, фінансово не допомагає. Разом з цим, з довідки начальника Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України за вих.№722/1128/18/4077/2018 від 06.11.20148 року судом встановлено, що громадянка України [PERSON], [INFO], за період з 07.02.2015 року по даний час тричі перетинала державний кордон України. 16.08.2016 року о 07:49:45 год. [PERSON] заїхала в Україну через пункт пропуску Шегині та з вказаного періоду за межі території України не виїжджала. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов'язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, з досліджених матеріалів справи та показань свідків судом з достовірністю встановлено, що [PERSON], перебуваючи з серпня 2016 року на території України, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов'язками, без поважних причин самоусунулась від їх виконання. Відповідно до висновку опікунської ради Сокирянської міської ОТГ за №303/10-1154 від 18.05.2018 року, беручи до уваги той факт, що [PERSON] не займається вихованням дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі в її утриманні, опікунська рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] Доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав підтверджується також рішеннями виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області №63 від 18.05.2018 року. Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], що в першу чергу буде відповідати інтересам дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частинами 2, 3 ст.166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.184 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, частка яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, вік її малолітньої доньки, яка потребує необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, а також з реальної можливості відповідача сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останньої суд вважає, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved