Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до виконкому Мочолянської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок садибного типу.за адресою [ADDRESS], Берегівського району. Позов мотивований тим, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] року, не залишивши заповітного розпорядження. До своєї смерті він разом з матір'ю позивача проживали в [ADDRESS]. Батько помер, належним чином не зареєструвавши вищевказаний будинок. Відповідно до довідки № 522 від 11.11.2009 року, виданої Мочолівською сільською радою, вищевказаний житловий будинок згідно будівельного паспорту числиться за померлим батьком [PERSON] Мама позивача [PERSON] померла [INFO] року. За життя вона так і не оформила відповідним чином спадщину за своїм чоловіком (батьком позивача), однак прийняла її, оскільки постійно проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини. На випадок своєї смерті вона заповітного розпорядження не залишила. Після її смерті відкрилася спадщина на належне майно, що і включає в себе вищевказаний житловий будинок. Таким чином, позивач успадкував вищезазначений будинок, однак коли він звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, отримав відмову, так як виявилось, що житловий будинок не зареєстрований в КП «ББТІ БРР». Позивач у судове засідання не з'явився, при цьому подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Відповідач - представник виконавчого комітету Мочолянської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. У зв'язку з тим, що прізвище матері по-різному зазначено в її свідоцтві про смерть та в свідоцтві про народження позивача, а також у зв'язку з тим, що у свідоцтві про одруження батька та матері позивача невірно вказано прізвище батька замість «[PERSON]» - «[PERSON]», він звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між його батьком та матір'ю, а також між ним та матір'ю. Рішенням Берегівського районного суду № 297/2318/14-ц від 10.10.2014 року, яке набрало законної сили, заяву задоволено та встановлено вищевказані факти. Так, відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Чоловік спадкодавиці (батько позивача) [PERSON] помер [INFO] року. Інші діти спадкодавиці, тобто брати позивача [PERSON], [PERSON] та сестра [PERSON], відмовилися від права спадкування за законом, написавши відповідну нотаріально посвідчену заяву. Інших спадкоємців немає, тому заявник є єдиним спадкоємцем за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Отже, оскільки єдиним спадкоємцем за законом є тільки заявник, то частки спадщини моїх братів та сестри переходять до мене. Заявник прийняв спадщину за померлою матір'ю, про що написав відповідну заяву, посвідчену секретарем Мочолянської сільської ради Берегівського району. Згідно довідки КП «Берегівське БТІ БРР», житловий будинок [ADDRESS] не зареєстрований та побудований з відхиленням від проекту. Однак, висновком, виданим відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Берегівської РДА, визначено, що будинок не суперечить генеральному плану с. Гуняди та можливий до прийняття в експлуатацію. Так, постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а саме пунктом 23 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved