Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 327504,23 грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04.07.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. 21.12.2017 року згідно ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області дану цивільну справу постановлено розглядати у загальному позовному провадженні, розпочати підготовче провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30.01.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з позивач працював на посаді директора по транспорту та збиту у ПрАТ «Краснодонвугілля». Наказом №9148-ув від 15.03.2017 року його було звільнено відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, однак на день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, у тому числі не була виплачена нарахована заробітна плата. Загальна сума невиплаченої заробітної плати складає 327504,23 грн. (26820,73 грн. (посадовий оклад за 10 днів березня 2017 року) + 55056,94 грн. (компенсація за невикористану відпустку 23 дні) + 245626,56 грн. (одноразова допомога у розмірі 4-х середньомісячних заробітків, передбачена колективним договором)). У зв'язку з тим, що на даний час вказана сума заборгованості не виплачена, позивач звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись при цьому на доводи викладені у позові, додатково зазначив, що не може відповісти на запитання щодо розміру загального стажу роботи позивача у ПрАТ «Краснодонвугілля». Надати повну копію трудової книжки не має можливості. Відмінність сум заробітної плати позивача, вказаних у довідках про доходи та індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5), також пояснити не може. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала до суду письмові заперечення, в яких вказано, що у позові позивач зазначає, що трудові відносини з відповідачем припинені на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак 15.03.2017 року до адміністративної будівлі відповідача, яка розташована за адресою: 94400, місто Сорокине (Краснодон), вул. Комсомольська, 5, увійшли групи невідомих людей, які назвалися представниками влади так званої «Луганської народної республіки» з вимогами сплачувати податки у їхній бюджет або передати у їх розпорядження все майно підприємства. Вказані особи проінформували, що у разі невиконання їх вимог до керівництва та працівників підприємства будуть застосовані заходи юридичного та фізичного впливу. З метою недопущення виникнення ризику загрози життю та здоров'ю співробітників відповідача було прийнято рішення щодо залишення майна підприємства в розпорядженні вищевказаних невідомих людей За фактом захоплення виробничих потужностей відповідача, майна та первинних документів, у тому числі: трудових книжок працівників підприємства, оригіналів наказів, особових справ, посадових інструкцій робітників, табелів обліку робочого часу, поданих до державних та контролюючих органів звітів та інше, останнім було підготовлено та надіслано на адресу Головного управління Національної поліції в Луганській області заяви про вчинення кримінального правопорушення. За даним фактом слідчим відділом Сватівського відділу поліції ГУНП в Луганській області внесені відомості до ЄРДР за №12017130550000184 та розпочато досудове розслідування. Таким чином, відсутність первинної документації для розрахунків позбавляє відповідача можливості у відповідності до вимог діючого законодавства нарахувати, розрахувати та виплатити всі суми, що належать позивачу при звільненні. Крім того, позивач звертається до суду з позовом, посилаючись на документи, природа походження яких не встановлена. Відповідач не має можливості надати, перевірити або підтвердити надану інформацію щодо нарахованої заробітної плати за фактично відпрацьовані робочі дні (години) та число відпрацьованих робочих днів (годин) позивача, розміру посадового окладу позивача, суми невиплаченої заробітної плати, кількості відпрацьованих днів, кількості днів відпустки та даних щодо графіка роботи. Надані позивачем розрахунки не підтверджується будь-якими належними доказами, оскільки матеріали справи не містять об'єктивної довідки про заборгованість, із зазначенням розміру посадового окладу позивача, суми невиплаченої заробітної плати, кількості відпрацьованих днів, кількості днів відпустки (якщо така мала місце), даних щодо графіка роботи. Також, представник відповідача зауважила на тому, що копії документів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, підписані невстановленими особами. Крім того, відповідно висновку Торгово-промислової палати України від 09 червня 2017 року, «унеможливлення виконання зобов'язань Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля», передбачених ст.ст. 47 і 116 КЗпП України, а саме: 16 березня 2017 року кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Луганської області, у тому числі: м. Краснодон (з 2016 року міста Сорокине) Луганської області, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії паспорта громадянина України [NUMBER], виданий 19.09.1996 року Краснодонським МВУМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] У відповідності до копії частини трудової книжки [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], запис № 23: 01.02.2012 року призначений директором по транспорту та збуту на підставі наказу від 02.02.2012 року №531. Запис № 24: Публічне акціонерне товариство «Краснодонвугілля» перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Краснодонвугілля». Запис №25: 15.03.2017 року звільнений за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №9148-ув від 15.03.2017 року. Згідно копії довідки про доходи, дата складення якої невідома, [PERSON] працює у ПРАТ «Краснодонвугілля» з 15.09.2006 року по теперішній час та займає посаду директора по транспорту та збуту та має посадовий оклад 59413 грн. Загальна сума доходу за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року за винятком утримань становить 681617,70 грн. У відповідності до довідки №4/1-2832 від 14.03.2017 року [PERSON] працює у ПРАТ «Краснодонвугілля» на посаді директора по транспорту та збуту. За січень 2017 року було відпрацьовано 16 днів та нарахована заробітна плата склала 50465,25 грн. За лютий 2017 року відпрацьовано 20 днів та нарахована заробітна плата склала 60066,71 грн. З індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу (Форма ОК-5) вбачається, що [PERSON] (код підприємства 32363486) нарахована заробітна плата з січня по квітень 2016 року включно складала 34450 грн., з травня по листопад 2016 року - 36250 грн., з грудня 2016 року по лютий 2017 року - 40000 грн. Згідно листа Слідчого управління ГУНП в Луганській області №4796/111/18-2017 від 03.04.2017 року повідомлено, що 24.03.2017 року до Сватівського ВП ГУНП в Луганській області надійшла заява ПрАТ «Краснодонвугілля» від 16.03.2017 року, про те, що 15.03.2017 року невідомі особи протиправно заволоділи майном, яке належить ПрАТ «Краснодонвугілля». За вказаним фактом, слідчим відділом Сватівського ВП ГУНП в Луганській області, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017130550000184 від 24.03.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 206-2 КК України. На даний час, по кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування, направлене на встановлення усіх обставин скоєного правопорушення. У зв'язку з тим, що місце скоєння злочину знаходиться в м. Краснодон Луганської області, а ця територія тимчасово не підконтрольна органам державної влади України, проведення слідчих (розшукових) дій на його території неможливо. Після закінчення проведення антитерористичної операції на території м. Краснодона Луганської області по кримінальному провадженню №12017130550000184 будуть проведені всі необхідні слідчі (розшукові) дії. У відповідності до листа Слідчого управління ГУНП в Луганській області №5537/111/18-2017 від 18.04.2017 року повідомлено, що заяву від 17.03.2017 року за фактом заволодіння 15.03.2017 року невстановленими особами печаткою ПрАТ «Краснодонвугілля», розглянуто. Згідно з вимогами чинного законодавства України, вказане звернення направлено до Сватівського ВП ГУНП в Луганській області для прийняття рішення згідно з чинним законодавством, де його було розглянуто та за вказаними у заяві фактами слідчим відділом Сватівського ВП ГУНП в Луганській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017130550000254 від 14.04.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України. По кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування, направлене на встановлення усіх обставин скоєного правопорушення. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Разом з тим, ч. 1 ст. 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. У відповідності до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Таким чином, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Суд звертає увагу на те, що факт захоплення підприємства відповідача 15.03.2017 року не заперечується представником позивача та підтверджується листом СУ ГУНП в Луганській області №4796/111/18-2017 від 03.04.2017 року. Таким чином, судом встановлено, що підприємство ПрАТ «Краснодонвугілля» з 15.03.2017 року втратило контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з незалежних від нього причин дії непереборної сили, саме з цього часу відповідач був позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії по відношенню до позивача, зокрема щодо його звільнення, нарахування та виплати йому при цьому грошових коштів, оформлення трудової книжки, видачі фінансових документів та інше. Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII та №252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Краснодон Луганської області визнано тимчасово окупованою територією України. Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України №1892/2/21-10.2 від 09.06.2017 року засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) з фактичним захопленням з 15.03.2017 року ПрАТ «Краснодонвугілля» (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства). Відповідач фактично втратив доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Луганська область, місто Краснодон, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, фактично знівелювала можливість відповідача виконати зобов'язання перед працівниками, згідно ст.ст. 47 і 116 КЗпП України, а саме: 16.03.2017 року кожному працівнику видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Унеможливлення виконання вказаних зобов'язань спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території Луганської власті, у тому числі: міста Краснодон (з 2016 року міста Сорокіне) Луганської області, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. З огляду на викладене, судом встановлено, що у трудових правовідносинах між відповідачем та його працівниками, зокрема позивачем, з 15.03.2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, які завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких відповідач об'єктивно, з причин від нього незалежних, був позбавлений можливостей виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників взагалі, в тому числі відносно позивача. Крім того, враховуючи положення ст.ст. 78, 81 ЦПК України щодо допустимості доказів та обов'язків доказування і подання доказів, а також ст.ст. 12, 81 ЦПК України про те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, приймаючи до уваги заперечення відповідача про наявність невиплаченої позивачу заробітної плати за березень 2017 року та наявність невикористаних днів щорічних відпусток, судом встановлено обставини щодо неможливості відповідача з об'єктивних причин (настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) надати відповідні довідки про заробітну плату позивача та відомості про використані (невикористані) дні щорічних відпусток позивача. При цьому суд зазначає, що надані позивачем до суду довідки про доходи, викликають сумніви щодо їх легітимності та судом до уваги не приймаються, оскільки суми нарахованої заробітної плати, вказані у них не збігаються з сумами, зазначеними в індивідуальних відомостях Пенсійного фонду України про застраховану особу - позивача (Форма ОК-5). Крім того, з наданих позивачем доказів в обґрунтування позовних вимог, неможливо встановити та перевірити стаж роботи позивача, який є однією з необхідних умов отримання одноразової вихідної допомоги. На підставі зазначеного, суд доходить висновку про те, що в силу ст.ст. 614, 617 ЦК України відповідач не може нести відповідальність за дії невідомих третіх осіб, які з 15.03.2017 року, злочинно захопивши підприємство-відповідача, продовжують порушувати вимоги діючого законодавство України, за відсутністю можливості отримання судом необхідних письмових доказів належної форми та змісту через незаконний захват підприємства сторонніми особами, оскільки відповідач не має доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача, а отримання їх позивачем чи на вимогу суду від осіб, що незаконно захопили підприємство, хоча б вони і були б виготовлені від імені відповідача та з відтисками незаконно захоплених у нього штампів та печатей, будуть мати статус недопустимих та нелегітимних доказів, отриманих з порушенням порядку, передбаченого діючим законодавством України, а отже, такими, що не відповідають вимогам ст. 78 ЦПК України. З огляду на викладене, та враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості, підстав вважати порушеними трудові права позивача на час розгляду справи немає, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed