Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Прокуратури Одеської області про зняття арешту з майна. Позов обґрунтований такими обставинами. Слідчим прокуратура Іллічівського району м. Одеси від 18.01.2002 року відносно позивача було порушено кримінальну справу № 5520020004 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2, ст. 368 КК України. В ході досудового розслідування постановою слідчого від 04.02.2002 року було накладено арешт на вклади, цінності та інше майно позивача, та осіб які несуть матеріальну відповідальність за його дії. Вироком Іллічівського районного суду м. Одеси від 29.04.2002 року позивача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2, ст. 368 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права займати керівні посади строком на 2 роки, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України, [PERSON] було звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки. Знято арешт з автомобіля «Тойота-Камрі», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля «Тойота-Корола», д.н.з. [NUMBER] . [PERSON] зазначає, що одночасно із зняттям арештів з автомобілів, мало бути вирішено питання щодо зняття арешту зі всього майна, накладеного постановою від 04.02.2002 року, однак цього зроблено не було. Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 19.06.2019 року позивачу стало відомо, що відповідно до постанови, серія та номер: бн, від 19.05.2008 року, прийнятою Прокуратурою Іллічівського району м. Одеси, було обтяжено все майно [PERSON] . З відповіді Одеської місцевої прокуратури № 2 позивач дізнався, що 19.05.2008 року Прокуратури Іллічівського району м. Одеси вже не існувало, та будь-якої постанови за такою датою з`явитись не могло. Таким чином, позивач вважає, що приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2019 року, нотаріус Ворсуляк А.М. помилково вказала, що підставою обтяження є постанова Прокуратури Іллічівського району м. Одеси від. 19.05.2008 року, тому на сьогодні залишається чинним обтяження у вигляді арешту всього майна, що є порушенням його прав та інтересів. Представник позивача, у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник Прокуратури Одеської області у відкритому судовому засіданні підтвердила, що 19.05.2008 року Прокуратури Іллічівського району м. Одеси вже не існувало, та будь-якої постанови за такою датою з`явитись не могло. 10.03.2020 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що посадовими особами органів прокуратури права позивача не порушувались. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок захисту права власності та регулюються Главою 29 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, слідчим Прокуратури Іллічівського району м. Одеси від 18.01.2002 року відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу № 5520020004 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2, ст. 368 КК України. В ході досудового розслідування постановою слідчого від 04.02.2002 року було накладено арешт на вклади, цінності та інше майно [PERSON] , та осіб які несуть матеріальну відповідальність за його дії (а.с.69). Вироком Іллічівського районного суду м. Одеси від 29.04.2002 року позивача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2, ст. 368 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права займати керівні посади строком на 2 роки, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України, [PERSON] було звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки. Знято арешт з автомобіля «Тойота-Камрі», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля «Тойота-Корола», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 73). Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 170933877 від 19.06.2019 року вбачається, що на все майно, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), накладений арешт на підставі постанови, серія та номер: бн, від 19 травня 2008 року, прийнятою Прокуратурою Іллічівського району м. Одеси, реєстраційний номер обтяження 7208841 від 19.05.2008 року, реєстратор: Перша одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ, архівний запис (Перенесено з Феміди) реєстр № 181/2002, від 05.02.2002 року (а.с. 5). З метою отримання інформації, щодо даного обтяження, позивач звернувся до Одеської місцевої прокуратури № 2, з відповіді якої вбачається, що 19.05.2008 року Прокуратури Іллічівського району м. Одеси вже не існувало, та будь-якої постанови за такою датою з`явитись не могло (а.с. 7-9). Судом встановлено, що постанову Прокуратури Іллічівського району м. Одеси від 04.02.2002 року було зареєстровано у Феміді за реєстровим №181/2002, від 05.02.2002 року. 01.01.2013 року вказане обтяження було перенесено з Феміди та зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 7208841 від 19.05.2008 року, реєстратор: Перша одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ (а.с. 5). За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача, що одночасно із зняттям арештів з автомобілів, мало бути вирішено питання зняття арешту зі всього майна, накладеного постановою від 04.02.2002 року. Таким чином, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжено від 19.06.2019 року, державний реєстратор - нотаріус Ворсуляк А.М. помилково вказала, що підставою обтяження є постанова Прокуратури Іллічівського району м. Одеси від 19.05.2008 року. Існування на теперішній час обтяження у вигляді арешту всього майна, яке встановлено у 2002 році, та збереження якого наразі немає жодного правового обґрунтування, порушує права та інтереси позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що вказані доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved