Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду 12 лютого 2015 року з позовом до відповідача [PERSON] мотивуючи свої вимоги тим, що в 20 травня 2013 року відповідач взяв у нього в борг 25300,00 гривень, які зобовязувався повернути до 20.07.2013 р., про що надав відповідну розписку. Однак кошти не повернув до теперішнього часу. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 32540,50 грв., з яких: 25300,00 грв. сума позики, 1168,65 грв. - 3% річних за весь період прострочення; 6072,00 грв. - індекс інфляції та сплачений ним судовий збір у розмірі 325,40 грв. В судове засідання позивач [PERSON] , його представник [PERSON] не з'явилися, представник [PERSON] надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі, розглянути справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] 20 травня 2013 року зобовязувався до 20 липня 2013 року повернути [PERSON] борг в розмірі 25300,00 грв., про що свідчить надана ним розписка, однак в обумовлений сторонами строк відповідач борг не повернув (а.с. 3 - копія розписки). Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надав позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. В судове засідання відповідач не з'явився, докази на спростування позовних вимог суд не надав. Спірні правовідносини регулюються статтями 1046-1049 ЦК України відповідно до положень яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлюється договором. Позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін. За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Нормами ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем грошового зобов'язання, тому вимоги позивача щодо стягнення основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних підлягають задоволенню. Борг відповідача перед позивачем становить 25300,00 гривень, 3 % річних на момент пред'явлення позову становить 1168 грв. 65 коп. (за 562 дні). Індекс інфляції за період з січня 2014 р. по грудень 2014 року становить 124,9%, таким чином борг з урахуванням індексу інфляції становить 31372,00 грв. Загальний розмір боргу становить 32540,50 грв., який складається з 25300 грв. - сума позики, 1168,65 - 3 % річних за весь період прострочення, 6072 грв. - індекс інфляції. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору в сумі 325,40 грв. (а.с. 4,10), які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved