Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів та частково звільнення від сплати заборгованості по аліментам, в якій просить змінити розмір аліментів, визначений рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 02.04.2013 року, з нього на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з ј частки на 1/6 від заробітної плати (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини та часткового звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, визначити заборгованість у розмірі 36636,58 грн. В обґрунтування позову зазначає, що Позивач та Відповідач колишнє подружжя. Шлюб розірваний на підставі рішення Антрацитівського міськрайонного суду від 07.05.2013 року. Від шлюбу у сторін є син, [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає разом з матір`ю. На даний час Позивач знаходиться у новому шлюбі від якого у нього народився син [PERSON] [INFO] . У січні 2020 року він дізнався про нарахування йому заборгованості зі сплати аліментів. З розміром заборгованості він не згоден й просить зменшити розмір аліментів визначених йому Антрацитівським міськрайонним судом Лугонської області від 02.04.2013 року у зв`язку зі зміною його сімейного стану. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 17.03.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 09.06.2020 року вказану цивільну справу передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 02.09.2020 року вказану справу прийнято до провадження та призначено для розгляду по суті на 05.10.2020 року. Судове засідання призначене на 05.10.2020 року не відбулося у зв`язку зі знаходженням судді на лікарняному. Розгляд справи був перенесений на 16.11.2020 року. У судове засідання на 16.11.2020 року Позивач не з`явився, жодних заяв від нього на адресу суду не надходило. Представник Відповідача надала суду заяву про розгляд справи згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Крім того, 05.10.2020 року представником Відповідача було подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Дослідивши обґрунтування сторін та наявні докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню. З досліджених матеріалів цивільного провадження судом встановлено наступне. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 02.04.2013 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Луганськ, що зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , працює начальником дільниці ТОВ «ЛегБудКомфорт», на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частки від заробітної плати (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.04.2013 року та до повноліття дитини. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3від 15травня 2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів та часткового звільнення від їх сплати, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів чи звільнення відповідача від заборгованності. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Оскільки аліменти - це кошти, спрямовані саме на утримання дитини, розмір яких повинен бути достатнім для цього, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов, які мають бути доведені в суді належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач, зазначає, що підставами для зменшення розміру аліментів та часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами є народження дитини в іншому шлюбі та непрацездатна дружина, яка доглядає дитину. Судом встановлено, що згідно Довідки-розрахунку Луганського міського ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Харків від 30 вересня 2020 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 147684,87 грн. за період з 02.04.2013 року по 31.12.2019 року. Також судом встановлено, що 15.10.2017 року Позивач став батьком вдруге, згідно Свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 10.11.2017 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганської області. Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Суд зазначає, зміна сімейного стану та народження дитини у позивача в іншому шлюбі не може бути самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки всі діти, незалежно від того, в яких стосунках та з ким знаходились батьки на момент їх народження, мають рівні права на гідне утримання, яке забезпечить їм гармонійний та повноцінний розвиток. Не можливо за рахунок забезпечення однієї дитини, погрішити матеріальне забезпечення іншої дитини, яка не проживає з платником аліментів. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження свого матеріального стану на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, розмір яких він просить зменшити, щоб можливо було зробити висновок суду про його погіршення. Як встановлено в судовому засіданні, що відповідач не здійснював в належному розмірі виплат по аліментам, поважних обставин, які б свідчили про незалежні від нього причини, не встановлено. Пояснення позивача про те, що він проживає на тимчасово окупованій території України та не може знайти роботу у окупованому Луганську, бо значний проміжок часу підприємства та суб`єкти господарювання припинили свою діяльність, не є підтвердженням погіршення його матеріального стану. За таких обставин суд позбавлений можливості оцінити матеріальне становище позивача та дійти об`єктивного висновку про його зміни, в разі їх наявності. За таких обставин позов в частині змінити розмір аліментів визначений рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 02.04.2013 року, з нього на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з ј частки на 1/6 від заробітної плати (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про часткове звільнення від заборгованості за аліментами, визначивши заборгованість у розмірі 36636,58 грн, суд зазначає наступне. Як на підставу часткового звільнення від заборгованості за аліментами позивач посилається на необхідність врахування судом електронних переказів коштів на загальну суму в розмірі 45946 грн. на ім`я [PERSON] , які здійсненні дружиною та батьком позивача - [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;\~\~висновками експертів;\~\~показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів) акти, довідки, виписки або витяги з них, належним чином засвідченні їх копії (в тому числі їх електронні копії), що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Статтею 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1, 2\~ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. За ч.6\~ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Характеризуючи письмові докази як документи, їх властиві такі ознаки: як письмова форма, призначення та характер відомостей, що містяться в них. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій корпії, оскільки оригінал документа є єдиним примірником, то судом оригінали документів вимагаються лише для ознайомлення та огляду в судовому засіданні, при цьому в справі залишаються належним чином завірені копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних) копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Статтею 79 ЦПК України\~визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достовірність означає відповідність інформації, отримуваної із доказу, яка підтверджується шляхом зіставлення отриманої інформації з інших доказів, через порівняння, проведення відповідної експертизи. Згідно\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Достатність доказів являється більш ніж не кількісним, а якісним показником, оскільки значення має та сукупність доказів, яка надає можливість суду шляхом всебічного дослідження правильно вирішити справу. Достатність доказів встановлюється і оцінюється судом на основі матеріалів справи шляхом особистого внутрішнього переконання, що є результатом логіко-процесуальної діяльності судді. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація цього обов`язку відбувається шляхом переконання суду у достовірності наведених фактів. Обов`язок доказування покладається на сторони, у зв`язку з чим відбувається реалізація принципу змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів суду і у доведенні перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд критично оцінює електронні перекази, які були здійсненні [PERSON] , [PERSON] , оскільки переказ коштів фактично не був здійснений платником аліментів [PERSON] , не носили періодичний характер, доказів зворотного суду не надано та не здобуто в ході розгляду справи. Таким чином, позовні вимоги про часткове зменшення заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, та насамперед інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача на утримання дитини не є значним, та таким що ставить в тяжке матеріальне становище останнього, а обставини, наведені ним, щодо обґрунтування заявлених вимог не свідчать про необхідність зміни присуджених аліментів в сторону їх зменшення , також позивачем не надано переконливих доказів для часткового звільнення від заборгованості по аліментам, а тому у задоволенні позову відмовляє. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

Outcome: dismissed