Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 27кв.м. з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої бабусі [INFO] року [PERSON] . В обґрунтування вимог зазначає, що є спадкоємцем після померлої [PERSON] і прийняв спадщину, однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що було виявлено, що відсутня державна реєстрація права власності та правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, доказів про причини неявки та відзиву щодо позову суду не подав, тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, подано заяву про розгляд справи у відсутності представника. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] померла [PERSON] - бабуся позивача, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Баворівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 23.03.1996року. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Баворівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Мудрою М.О. від 15 жовтня 1994 року, за яким належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Згідно довідки № 759, виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 13.12.2018 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] рахувався за [PERSON] . Як вбачається із інформаційної довідки № 1637 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 19.12.2018 р., державна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] не проведена. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 20.12.2018р. № 1647 по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] , рахується за: [PERSON] . На день смерті [PERSON] , разом з нею був зареєстрований [PERSON] , фактично проживав та проживає по теперішній час в житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 760 виданою Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 13.12.2018 р. та будинковою книгою. Згідно довідки № 759 виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 13.12.2018року, за [PERSON] рахувався один житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Проте, отримати в Тернопільській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] не виявилося можливим із-за відсутності правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на житловий будинок. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 22.12.2018року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] бабусі [PERSON] . Згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільськї області УРСР від 30.05.1991року, цілий житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дісно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Відповідно до довідки №84 виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 15.02.2019 року, [PERSON] 1912 року народження , яка проживала в житловому будинку по [ADDRESS] та [PERSON] є одна і таж особа. Згідно Технічного паспорта виданого 12.12.2018 року Тернопільським районним ГБТІ, житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] має загальну площу 50,9 кв.м., житлова площа становить 27кв.м. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Згідно ч.2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, вказане домоволодіння належало одному члену колгоспного двору [PERSON] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримала за життя правовстановлюючий документ на належне їй майно та не здійснила державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх невизнаних прав. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси, тому слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] бабусі [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved