Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, укладений 7 липня 2012 р. в парафіяльній церкві парафії Кірхем в окрузі Ланкариш, актовий запис № 241. В позовній заяві позивач зазначив, що релігійна форма укладення шлюбу у Великобританії має правові наслідки його дійсності. Сімєю сторони проживали до 2015 р., дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами втрачено взаємні почуття. За час окремого проживання кожний із них створив власне коло спілкування, мають різі інтереси та погляди. На думку позивача їхня сімя існує лише згідно документів. Позивач бажає створити нову сімю. Відповідачка також проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншою особою в Україні та бажає офіційно зареєструвати відносини. Позивач народився в м.Рига, по національності латвієць, на даний час проживає і працює у Великобританії. Постійним зареєстрованим місцем проживання відповідачки є Україна, Івано-Франківська область, Городенківський район, с. Рашків, що й стало причиною звернення позивача із позовом до Городенківського районного суду Івано-Франківської області. В позові позивач покликається на ст.ст. 20, 26 Договору між Україною та [PERSON] Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, який ратифікований Законом № 452/95-ВР від 22.11.1995 р. Сторони в судове засідання не зявилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідачка позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що [PERSON] (23 роки, син [PERSON]) та [PERSON] (27 років, дочка [PERSON]), які на момент укладання шлюбу проживали [INFO], Кірхем PR4 2ТН, зареєстрували шлюб 7 липня 2012 р. у парафіяльній церкві парафії Кірхем в окрузі Ланкашир, актовий запис № 241 в Книзі реєстрації актових записів про шлюб у вищезгаданій церкві, що стверджується засвідченою копією актового запису про шлюб у відповідності з Законом про шлюб 1949 року DA/13 134929, підтвердженою Апостилем за номером АРО-505453 від 24 серпня 2017 р. Із копії паспорта серії LV № 4506214, виданого 03.10.2013 р., вбачається, що позивач є громадянином [PERSON] Республіки. Довідкою № 185/02.2-13 від 13.10.2017 р., виданою Рашківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, доводиться, що відповідачка [PERSON] зареєстрована в [INFO], 14.06.2006 р. отримувала паспорт громадянина України серії СЕ № 371242, виданий Городенківським РВ УМВС. Відповідачка до заяви про розгляд справи в її відсутності додала копію свого паспорта громадянина України серії СЕ № 371242, виданого 14 червня 2006 р. Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, яким стверджено зареєстроване місце її проживання в [INFO]. Згідно ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ч.1 ст.58 згаданого Закону шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Статтею 13 СК України визначено, що частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до ст.20 Договору між Україною та [PERSON] Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, який ратифікований Законом № 452/95-ВР від 22.11.1995 р., суди кожної з Договірних Сторін компетентні розглядати цивільні, сімейні та трудові справи, якщо відповідач має на її території місце проживання. Відповідно до ч.2 ст.26 вищезгаданого Договору якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони, і один з них проживає на території однієї, а другий - на території другої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя, визначає ч. 1 ст. 36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обовязок подружжя турбуватись про сімю, в т.ч.: дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в сімї, та зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін дітей немає, сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Сімя розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 13, 58, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 20, 26 Договору між Україною та [PERSON] Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, ст.ст. 3, 13, 21, 24, 36, 55, 112, 114, 160 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved