Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, обгрунтовуючи її тим, що 07.09.2018 між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавці передають у власність кожен в рівних частках, а покупець приймає у власність будівлю гаражу-навісу, загальною площею 1600,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.3 договору купівлі-продажу продавці зобов`язані безкоштовно передати покупцю частину своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії).Також продавці зобов`язані надати покупцю необхідні листи-згоди та інші документи для переоформлення 30кВт на ім`я покупця; надати згоду (безкоштовно) та необхідні документи на отримання покупцем додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця № [NUMBER] загальною потужністю 400 кВт. 22.12.2018 на адресу [PERSON] було надіслано листа з проханням підписати лист-згоду на передачу 30 кВт дозволеної потужності та 40 кВт з резерву трансформаторної підстанції. Вказаний лист повернувся за закінченням терміну зберігання. 16.01.2019 на адресу [PERSON] та [PERSON] повторно було надіслано листи з проханням виконати п.п. 4.3 договору купівлі-продажу від 07.09.2019 та підписати лист-згоду на передачу потужностей. Вказані листи повернулися за закінченням терміну зберігання. За вказаних обставин позивач [PERSON] просить суд зобов`язати відповідачів виконати умови п. 4.3 договору купівлі-продажу від 07.09.2018 щодо передачі безкоштовно [PERSON] частини дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії) шляхом надання необхідних листів-згод та інших документів для переоформлення 30 кВт на ім`я [PERSON] та надання листів-згод (безкоштовно) та інших необхідних документів на отримання [PERSON] додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію № [NUMBER] загальною потужністю 400 кВт. Ухвалою судді від 21.06.2019 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. 25.07.2019 від представника відповідача [PERSON] згідно з ордером Вавшка В.С. на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву з доказом направлення його копії сторонам по справі. У відзиві представник відповідача зазначає, що позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі. Також вказує, що дійсно, між [PERSON] , [PERSON] та позивачем [PERSON] 07.09.2018 був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого був гараж-навіс площею 1600,5 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір є двостороннім правочином, оскільки предмет договору до його продажу належав на праві власності у рівних частках відповідачам [PERSON] та [PERSON] .Відтак, [PERSON] виступав у цьому договорі як один з продавців об`єкту нерухомості - предмету продажу.Усі умови договору від 07.09.2018, що стосувались предмету Договору, прав і обов`язків відповідача [PERSON] , були виконані у повному обсязі: [PERSON] отримав грошові кошти за свою частку нерухомості, натомість - передав її у власність покупця, що підтверджено самим договором та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.Стосовно виконання умов пункту 4.3 договору купівлі-продажу, відповідач [PERSON] не є ані власником, ані користувачем трансформаторної підстанції № [NUMBER] , про яку згадано в п. 4.3 Договору, а також не має будь-якого стосунку до потужностей електричної енергії, що постачається (розподіляється) на вказану підстанцію.Також [PERSON] не є споживачем (покупцем) електроенергії, позаяк ним не укладався договір з енергопостачальником про постачання електричноїенергії, а тому [PERSON] не має фізичної можливості і права розподіляти її обсяги. Позивачу було відомо, що [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу від 07.09.2018 виступав продавцем лише частини об`єкта нерухомості, право власності на яке було підтверджене відповідними правовстановлюючими документами. При цьому [PERSON] не міг виступати продавцем електроенергії, позаяк ці правовідносини регулюються спеціальним законодавством і учасниками такого договору має бути не власник проданого приміщення, а власник товару - електричної енергії та споживач. Крім того, предметом договору від 07.09.2018 є будівля гаражу-навісу, а не електроенергія. Правовідносини у сфері ринку електроенергії регулюються спеціальним законодавством (Законом України «Про ринок електричної енергії», Кодексом систем розподілу, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, тощо), яке містить у собі вимоги до суб`єктів цього ринку, порядку та умов укладення договорів на постачання, розподіл електроенергії та інші специфічні питання, що виникають з приводу користування електроустановками та електричними мережами.За цих обставин, відповідач [PERSON] не має права втручатися в господарську діяльність інших суб`єктів господарювання у сфері ринкуелектричної енергії, учасником якої він не являється, в тому числі надавати дозволи на користування чи приєднання до електромереж чи електроустановок, які не є його власністю. 26.07.2019 від представника відповідача [PERSON] згідно з ордером Вавшка В.С. на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву з доказом направлення його копії сторонам по справі. У відзиві представник відповідача зазначає, що позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі. Також вказує, що дійсно, між [PERSON] , [PERSON] та позивачем [PERSON] 07.09.2018 був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого був гараж-навіс площею 1600,5 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір є двостороннім правочином, оскільки предмет договору до його продажу належав на праві власності у рівних частках відповідачам [PERSON] та [PERSON] .Відтак, [PERSON] виступав у цьому договорі як один з продавців об`єкту нерухомості - предмету продажу.Умови договору від 07.09.2018, що стосувались предмету Договору, прав і обов`язків відповідача [PERSON] , були виконані у повному обсязі: [PERSON] отримав грошові кошти за свою частку нерухомості, натомість - передав її у власність покупця, що підтверджено самим договором та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.Стосовно виконання умов пункту 4.3 договору купівлі-продажу, відповідач [PERSON] є власником будівлі трансформаторної підстанції № [NUMBER], про яку згадано в п. 4.3 Договору, що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на виробничу будівлю - трансформаторну підстанцію літ. «С», що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] є власником обладнання, яке розміщено у вказаній вище будівлі: трансформатора Т400 в кількості 2 шт., розподільчих щитків в кількості 4 шт. та ячейки 10 кВт в кількості 4 шт., що підтверджено договором № 31 купівлі-продажу обладнання від 06.07.2014. Вказані будівлю та обладнання [PERSON] придбав як фізична особа. Натомість, відповідач [PERSON] , як фізична особа, не є споживачем приєднаної потужності 400 кВт чи дозволеної потужності 160 кВт, про які зазначено в п. 4.3 договору купівлі-продажу від 07.09.2018. Так, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію серія [NUMBER] від 27.02.2001, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, тобто суб`єктом підприємницької діяльності, який має власні права та обов`язки. Поняття фізичної особи-підприємця міститься у главі 5 ЦК України. Статтею 51 ЦК України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.ФОП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з використанням виробничих приміщень та устаткування, що є його власністю як фізичної особи. Разом з тим, усі договори, пов`язані із здійсненням господарської діяльності та енергетичним забезпеченням приміщень і устаткування, укладені між енергопостачальниками і ФОП [PERSON] 07.07.2006 між ВАТ «АК Вінницяобленерго» (Постачальник) та ФОН [PERSON] (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії. Предметом договору є продаж Постачальником електричної енергії Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача приєднаною потужністю 400 кВт, Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі.Пунктом 2.2.2 Договору визначено, що Постачальник зобов`язаний постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару із забезпеченням отримання Споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності 160 кВт.Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 312 від 14.03.2018, дозволена (договірна) потужність - максимальна величина потужності, дозволена до використання в будь-який час за кожним об`єктом споживача відповідно до умов договору споживача про розподіл (передачу) електричної енергії, набута на підставі виконання договору про приєднання до електричних мереж або урезультаті набуття права власності чи користування на об`єкт (об`єкти).Таким чином, відповідач [PERSON] , як фізична особа, не має права на відступлення дозволеної (договірної) потужності електроенергії, правом на розпорядження якої володіє суб`єкт підприємницької діяльності - ФОП [PERSON] . Відтак, відповідач [PERSON] об`єктивно не має можливості та права виконувати п. 4.3 договору від 07.09.2018, оскільки не є учасником ринку електричної енергії, що свідчить про те, що він прийняв на себе зобов`язання, які не має повноважень та компетенції виконувати. Незважаючи на дефект пункту 4.3 договору від 07.09.2018, відповідач [PERSON] жодним чином не ухилявся від домовленостей, що були досягнуті ним з позивачем [PERSON] щодо надання останньому частини дозволеної потужності.Відповідач [PERSON] вважає, що спірна ситуація між ним та [PERSON] виникла саме через небажання позивача виконати іншу домовленість сторін, про яку не згадується у позовній заяві.Так, між сторонами договору купівлі-продажу від 07.09.2018 було досягнуто усної домовленості про відшкодування [PERSON] витрат з утримання трансформаторної підстанції пропорційно до розміру отриманих дозволених потужностей на підставі договору, що мав бути укладений сторонами одночасно з вирішенням питання про передачу частини дозволеної потужності.Необхідність в укладанні окремого договору про спільну участь в утриманні силової електроустановки позивача була обумовлена вимогами п.8.1.1. та п.8.3.2 договору про постачання електричної енергії від 07.07.2006.Цими пунктами передбачено, що якщо обґрунтовані витрати на утримання технологічних електричних мереж основного споживача оплачуються Споживачем, відносини між Споживачем, який є субспоживачем, та основним споживачем регулюються умовами договору про спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача.Таким чином, пропозиція відповідача [PERSON] щодо укладання з [PERSON] окремого договору про спільне використання електромережі базувалась на вимогах іншого договору з постачальником електричної енергії, який має право контролювати обсяги наданих потужностей та безпечність їх використання. Доказом наявності зазначеної вище домовленості є листи [PERSON] , які він адресував відповідачам 22.12.2018 та 16.01.2019, в яких погоджувався з необхідністю укладання такого договору.Однак, в ході перемовин [PERSON] ухилився від підписання запропонованого [PERSON] примірника договору про відшкодування витрат на обслуговування трансформаторної підстанції, що порушує паритетні засади виконання зобов`язань сторін.Відповідач [PERSON] переконаний, що спір між сторонами можливо розв`язати без судових процесів шляхом обговорення умов передачі частини дозволеної потужності з одночасним підписання договору про спільне використання електроустановок відповідача, якими буде користуватися позивач.Також відповідач [PERSON] наголошує на тому, що позивач у позовній заяві помилково ототожнює питання безкоштовної передачі дозволеної потужності (нематеріального активу) з питанням участі субспоживача в утриманні та користуванні технологічними мережами основного споживача, в тому числі електроустановкою - трансформаторною підстанцією, яка належить основному споживачу. Ці питання вирішуються у різний спосіб, але нерозривно пов`язані між собою в силу вимог законодавства.При цьому також слід звернути увагу на ту обставину, що договір про спільну участь в обслуговуванні електричних мереж має бути укладений саме між фізичними особами-підприємцями, оскільки вони використовують електричну енергію для здійснення підприємницької діяльності, а не для побутових потреб. Законодавство у сфері ринку електроенергії не містить такого поняття, як «лист-згода» на передачу дозволеної потужності електричної енергії, про які зазначено в п.4.3 договору від 07.09.2018.У зв`язку зі зміною законодавства України у сфері регулювання ринку електроенергії усі взаємовідносини між учасниками такого ринку урегульовуються виключно шляхом укладення відповідних договорів. Такими договорами відповідно до положень Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою № 310 від 14.03.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, можуть бути: договір про надання послуг з розподілу електроенергії - домовленість сторін про доступ до системи розподілу, яка укладається між ОСР, що здійснює розподіл електроенергії на території ліцензованої діяльності, та Користувачем або між ОМСР та Користувачем МСР; договір про приєднання до електричних мереж (договір про приєднання) - письмова домовленість сторін, що є документом установленої форми, який визначає зміст та регулює правовідносини між сторонами щодо приєднання електроустановок замовника до електричних мереж ОСР, ОМСР або іншого власника електричних мереж (основного споживача). Тобто, приєднання позивача до електроустановок відповідача потребує укладення окремого договору і може відбутися лише за обопільною згодою і діями двох зацікавлених сторін з урахуванням та дотриманням технічних умов та процедур такого приєднання, які контролюються з боку енергорозподільчої компанії.На думку відповідача вказані вище обставини та факти надають суду підстави для відмови у задоволенні позову до відповідача [PERSON] .Відповідачем [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 10000 гри. на професійну правову допомогу відповідно до умов договору № 027/2019 від 17.07.2019. 31.07.2019 представником позивача [PERSON] згідно з ордером Путіліним Є.В. на адресу суду було надано письмову відповідь на відзиви відповідачів, згідно з якою вважає подані відзиви безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що 07.09.2018 між сторонами (Покупець - [PERSON] з однієї сторони та Продавці - [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого Продавці передають у власність кожен в рівних частках, а Покупець приймає у власність будівлю гаражу-навісу, загальною площею 1600,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.3 договору купівлі-продажу продавці зобов`язані безкоштовно передати Покупцю частину своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії).Також вони зобов`язані надати Покупцю необхідні листи згоди та іншідокументи для переоформлення 30 кВт на ім`я Покупця; надати згоду (безкоштовно)та необхідні документи на отримання покупцем додаткової електричної потужності40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця № [NUMBER] загальною потужністю400 кВт.Пунктом 6.1 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані збитки, в розмірі прямої та дійсної шкоди.Отже, саме відповідач [PERSON] разом з іншим відповідачем [PERSON] взяли на себе відповідні зобов`язання. Незалежно від того хто являється власником трансформаторної підстанції, відповідальність за невиконання вказаних зобов`язань мають нести спільно.Щодо доводів відповідача про необхідність укладання договору про спільне використання електроустановки, що він являється підприємцем, а договір укладений з фізичною особою, то п. 4.3 договору купівлі-продажу визначає, що продавці зобов`язані безкоштовно передати Покупцю частину своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії).Також продавці зобов`язані надати Покупцю необхідні листи- згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на ім`я Покупця; надати згоду (безкоштовно) та необхідні документи на отримання покупцем додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця № [NUMBER] загальною потужністю 400 кВт.Отже, наявна неправомірна поведінка відповідачів, незалежно від того чи вони являються підприємцями чи ні, яка полягає у невиконанні взятих на себе зобов`язань по договору купівлі-продажу щодопередачі Покупцю частини своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії); надання Покупцю необхідних листів-згод та інших документів для переоформлення 30 кВт на ім`я Покупця;надання Покупцю згоди (безкоштовно) та необхідних документів на отримання покупцем додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця № [NUMBER] загальною потужністю 400 кВт.Письмові листи-вимоги позивача залишились без відповідного реагування, що вбачається із наявних доказів по справі. Всупереч умовами договору відповідачі вимагали вчинення зазначених вище дій на умовах платності.Кодексом систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕ від 14.03.2018 № 310, визначено: п. 1.3. ОСР (оператора систем розподілу (далі - ОСР) та Користувачі, що мають у власності та/або експлуатують електроустановки, приєднані до системи розподілу, мають створити та підтримувати в належному стані технічні та технологічні системи експлуатації своїх електроустановок, а також структуру управління цими системами відповідно до вимог цього Кодексу, інших нормативно-технічних документів та вимог технічної документації заводів-виробників;п. 2.1. потужність, замовлена до приєднання - максимальна розрахункова потужність у точці приєднання об`єкта замовника або розрахункова величина збільшення дозволеної до використання потужності (у разі якщо не змінюється схема електрозабезпечення);п. 2.1. замовник послуги з приєднання (замовник) - фізична або юридична особа, яка письмово або іншим способом, визначеним цим Кодексом, повідомила ОСР про намір приєднати до електричних мереж новозбудовані електроустановки або змінити технічні параметри діючих електроустановок внаслідок реконструкції чи технічного переоснащення;4.1.9. Послуга з приєднання електроустановок Замовника до системи розподілу с платною послугою та надається ОСР відповідно до договору про приєднання;4.1.11. Суб`єкт господарювання (у тому числі ОМСР) має право за зверненням Замовника погодити приєднання електроустановок Замовника до власних електричних мереж у таких випадках:у рахунок зменшення договірної потужності за договором про надання послуг зрозподілу електричної енергії на напрузі приєднання власних струмоприймачів суб`єкта господарювання;у межах договірної потужності цього суб`єкта за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії у відповідний період доби;без зменшення договірної потужності цього суб`єкта за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії у разі підключення електроустановок, призначених для виробництва електричної енергії генеруючою одиницею типу А, у межах договірної потужності цього суб`єкта. Про своє рішення щодо погодження приєднання до власних електричних мереж суб`єкт господарювання листом повідомляє Замовника протягом 3 робочих днів з дня отримання звернення.Отже, відповідачі являються користувачами (суб`єктами господарювання), які мають у власності електроустановку, приєднану до системи розподілу, і яким ОРС надано дозволену потужність, яку вони мають право за відповідним погодженням передати замовнику послуги з приєднання на безоплатній основі, як визначено договором купівлі-продажу від 07.09.2018, в іншому випадку позивач може замовити вказану послугу в ОСР лише на умовах платності, яка є досить значною.Тому, саме виходячи із вказаних положень кодексу, позивач зазначив, а відповідачі взяли на себе відповідні зобов`язання, виклавши відповідні умови в письмовій формі в договорі купівлі-продажу від 07.09.2018, що не були виконані відповідачами. В свою чергу, [PERSON] , отримавши відповідну потужність на підставі письмової згоди користувачів, може і сам встановити трансформаторну підстанцію або приєднатись до мережі в іншій точці до іншої електроустановки, адже умови договору, який пропонує підписати [PERSON] , є неприйнятними, тому нав`язування зі сторони відповідача укладання договору на спільне користування електроустановки як підстава для надання згоди на переоформлення 30 кВт на ім`я Покупця дозволеної потужності не відповідають договірним зобов`язанням, що виникли у сторін за договором. Ухвалою суду від 03.02.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалами судді від 05.05.2020 та від 08.05.2020 в задоволенні заяв позивача по справі [PERSON] , підписаних та поданих представником згідно з ордером Путіліним Євгеном Вікторовичем, про забезпечення позову по цивільній справі № 127/12730/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання вчинити дії було відмовлено. 06.08.2020 представник позивача [PERSON] згідно з ордером Путілін Є.В. подав через канцелярію суду письмову заяву про долучення до матеріалів справи копії відповіді АТ «Вінницяобленерго» від 15.06.2020 з додатком та копії адвокатського запиту від 22.06.2020. 30.09.2020 представник позивача [PERSON] згідно з ордером Путілін Є.В. подав через канцелярію суду письмову заяву про визнання причин пропуску строку на подання доказів поважними, поновлення строку на подання доказів та долучення доказів. Просив долучити до матеріалів справи постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2020 № 60355043, постанову про закінчення виконавчого провадження від 31.08.2020 № 60373677, копію постанови Вінницького апеляційного суду по справі № 127/9423/19 від 12.09.2019. В судовому засіданні представник позивача згідно з ордером адвокат Путілін Є.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив. Також пояснив, що всі пункти договору обговорювалися та погоджувалися сторонами договору. По тому листі-згоді, який наданий відповідачами, обленерго відмовило в приєднанні, оскільки такий лист не відповідає встановленим вимогам. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, зазначив, що докази понесення позивачем витрат на правову допомогу надасть протягом п`яти днів після винесення рішення по даній справі. Представник відповідачів - адвокат Вавшко В.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових відзивах. Суду також пояснив, що відповідачі надали лист-згоду позивачу про приєднання, але таке не влаштовує позивача. Все можна було вирішити без звернення з даним позовом до суду, як і домовлялися сторони договору, але позивач на даний час не бажає укладати необхідний договір. [PERSON] являється лише власником трансформаторної підстанції, однак споживачем електричної енергії являється СПД [PERSON] . Крім того, відповідач [PERSON] взагалі не має ніякого відношення ні до трансформаторної підстанції, ні до електричної енергії, тому вимоги позивача є безпідставними. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідачів понесені ними витрати на правову допомогу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи, та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 07.09.2018 між позивачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачами [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавці передають у власність кожен в рівних частках, а покупець приймає у власність будівлю гаражу-навісу, загальною площею 1600,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.3 договору купівлі-продажу продавці зобов`язані передати безкоштовно [PERSON] частину своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії) шляхом надання необхідних листів-згод та інших документів для переоформлення 30 кВт на ім`я [PERSON] , а також надати згоду (безкоштовно) та інші необхідні документи на отримання [PERSON] додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця № [NUMBER] загальною потужністю 400 кВт (т. 1 а.с. 5-6). 22.12.2018 на адресу [PERSON] позивачем було надіслано лист з проханням підписати лист-згоду на передачу 30 кВт дозволеної потужності та 40 кВт з резерву трансформаторної підстанції (т. 1 а.с. 7, 8). Вказаний лист повернувся за закінченням терміну зберігання (т. 1 а.с. 7 на звороті). 16.01.2019 на адресу [PERSON] та [PERSON] позивачем повторно було надіслано листи з проханням виконати п.п. 4.3 договору купівлі-продажу від 07.09.2018 та підписати лист-згоду на передачу потужностей (т. 1 а.с. 9, 10). Вищезазначені листи позивача відповідачами залишені без реагування, що не заперечувалося в судовому засіданні представником відповідачів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 27.02.2001 реєстрований фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 64). З копії свідоцтва № [NUMBER] про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради взамін договору купівлі-продажу від 08.07.2004 за реєстром № 1019, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу від 04.10.2004 № 337, вбачається, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить виробнича будівля, що розташована в [ADDRESS] та в цілому складається з трансформаторної підстанції літера «С» (т. 1 а.с. 68). Відповідно до копії договору про постачання електричної енергії № 551 від 07.07.2006, ВАТ «АК Вінницяобленерго» (далі - постачальник) продає суб`єкту підприємницької діяльності в особі [PERSON] (далі - споживача) електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок з приєднаною потужністю 400 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії (т. 1 а.с. 69-74). Згідно з копією листа-згоди відповідачі [PERSON] та [PERSON] (Продавці будівлі гаражу-навісу, яка належала їм на правах спільної часткової власності, загальною площею 1600,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ) у відповідності до умов п. 4.3 договору купівлі продажу від 07.09.2018 безкоштовно передають [PERSON] (Покупцю) частину своєї дозвільної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт. Копія цього листа адресована також директору АТ «ВІННИЦЯОБЛЕНЕРГО» (т. 2 а.с. 13). Відповідно до копії відповіді Акціонерного товариства «ВІННИЦЯОБЛЕНЕРГО» № 05.98-1237, наданої 04.02.2020 на запит позивача [PERSON] щодо приєднання до електричних мереж системи розподілу, Акціонерне товариство «Вінницяобленерго» розглянуло заяву про приєднання до електричних мереж будівлі гаражу-навісу виробничого призначення за адресою: [ADDRESS] , потужністю 30 кВт, напругою 0,4 кВ та повідомило таке.Наразі відносини, які виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників до електричних мереж регулюються Кодексом систем розподілу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 310. Відповідно до положень пункту 4.1.11 кодексу, суб`єкт господарювання має право за зверненням замовника погодити приєднання електроустановок замовника до власних електричних мереж у таких випадках:у рахунок зменшення договірної потужності за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії на напрузі приєднання власних струмоприймачів суб`єкта господарювання;у межах договірної потужності цього суб`єкта за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії у відповідний період доби;без зменшення договірної потужності цього суб`єкта за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії у разі підключення електроустановок, призначених для виробництва електричної енергії генеруючою одиницею типу А, у межах договірної потужності цього суб`єкта.З метою погодження приєднання об`єкта (електроустановок) замовника до електричних мереж суб`єкта господарювання замовник звертається до цього суб`єкта із заявою про приєднання електроустановки певної потужності за типовою формою, наведеною в додатку 3 до цього Кодексу. До заяви про приєднання додаються документи відповідно до переліку, встановленого пунктом 4.4.2 глави 4.4 цього розділу.У разі згоди на приєднання об`єкта (електроустановок) замовника до власних електричних мереж суб`єкт господарювання протягом 5 робочих днів з дняотримання заяви повідомляє замовника про свою згоду листом та надає відповідні технічні вимоги та/або вихідні дані. Замовник згідно з вимогами глави 4.4 цього розділу звертається до ОСР, до електричних мереж системи розподілу якого приєднані електроустановки суб`єкта господарювання, щодо видачі проєкту договору про нестандартне приєднання і технічних умов та надає ОСР відповідні технічні вимоги та/або вихідні дані, отримані від суб`єкта господарювання. ОСР протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідного звернення видає замовнику проєкт договору про нестандартне приєднання, технічні умови та відповідні технічні вимоги суб`єкту господарювання щодо організації комерційного обліку електричної енергії та забезпечення контролю дотримання суб`єктом господарювання величини дозволеної до використання потужності.Замовник має право письмово звернутися до органу виконавчої влади, що реалізує державну політику нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, для отримання висновку щодо технічної обґрунтованості вимог технічних умов.При виконанні такого приєднання мають виконуватися такі умови:1) електроустановки замовника, що приєднуються, не можуть погіршувати якість електропостачання існуючих Користувачів, приєднаних у цьому енерговузлі; 2) схема приєднання електроустановки до електричних мереж не може виконувати функції транзитної установки для живлення інших Користувачів;3) має бути забезпечений окремий комерційній облік електричної енергії, відпущеної, виробленої, включаючи витрати на власні потреби, електроустановками замовника (електроустановки власних потреб приєднуються за рахунок договірної потужності суб`єкта господарювання), відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку;4) суб`єкт господарювання та замовник після реалізації проєкту мають забезпечити виконання доведених завдань (виданих диспетчерських команд) щодо примусового розвантаження, АЧР тощо;5) електроустановки з виробництва електричної енергії замовника мають відповідати вимогам щодо генеруючих одиниць типу А (регулювання напруги, реактивної потужності, моніторингу показників);6) замовник має погодити проєктну документацію в частині виконання технічних вимог:із суб`єктом господарювання на відповідність технічним вимогам та/або вихідним даним;із ОСР на відповідність технічним умовам.Суб`єкт господарювання має погодити з ОСР проєктну документацію в частині виконання технічних умов ОСР щодо організації комерційного обліку електричної енергії та забезпечення контролю дотримання суб`єкта господарювання величини дозволеної до використання потужності;7) суб`єкт господарювання разом із замовником забезпечує виконання погоджених ОСР проєктних рішень, а також повідомляє ОСР про завершення будівництва та підключення об`єкта (електроустановок) замовника.У разі приєднання електроустановок замовника до електричних мереж суб`єкта господарювання, який не є ОСР, плата за приєднання до таких електричних мереж ОСР не нараховується.З огляду на вищевикладене, Товариство рекомендує, з метою погодження приєднання власногооб`єкта до електричних мереж суб`єкта господарювання, звернутися до цього суб`єкта господарювання та отримати від нього технічні вимоги та вихідні дані для приєднання.Відтак, отримавши відповідні технічні вимоги та вихідні дані, слід звернутися до Товариства з відповідною заявою про приєднання, з наданням вищевказаних технічних вимог та вихідних даних, а також інших документів, вичерпний перелік яких передбачений пунктом 4.4.2 Кодексу (т. 2 а.с. 17-18). 22.06.2020 за вих. № 192 на адресу АТ «ВІННИЦЯОБЛЕНЕРГО» було надіслано адвокатський запит Путіліна Є.В. з проханням надати наступну інформацію. Згідно з договором про постачання електричної енергії від 07.07.2006 № 531 [PERSON] надано дозволена потужність 160+150кВт (при чому вказана дозволена потужність проставлена в договорі ручкою та не застережена підписами сторін і печаткою).Частину дозволеної потужності 149кВт, згідно з технічними умовами від 16.05.2018 та договору про приєднання до електричних мереж від 16.05.2018 зменшено та надано ФОП [PERSON] .Листом АТ «ВІННИЦЯОБЛЕНЕРГО» від 24.04.2020 на адвокатський запит повідомлено, що на ЗТП № [NUMBER], належну [PERSON] , дозволена потужність становить 160 кВт.Яка саме дозволена потужність 160 чи 310 кВт надана [PERSON] згідно з договором про постачання електричної енергії від 07.07.2006 № 531 та скільки на даний час залишилось дозволеної потужності на ЗТП № [NUMBER] належній [PERSON] , що підтверджується його копією (т. 2 а.с. 19). Листом № 08.14-7003 від 30.06.2020 АТ «ВІННИЦЯОБЛЕНЕРГО» адвокату Путіліну Є.В. було надано відповідь на запит від 22.06.2020 № 192, в якій зазначено, що на ЗТП № [NUMBER], яка розташована за адресою: смт Вороновиця, Вінницького району Вінницької області, дозволена потужність становить 160 кВт. Технічні умови на приєднання до даної ЗТП надавались ФОП [PERSON] на потужність 149 кВт відповідно до листа-згоди ФОП [PERSON] від 10.05.2018. На даний час технічні умови перебувають в стадії реалізації, відповідно залишок потужності на ЗТП № [NUMBER] складає 11 кВт, що підтверджується копією даного листа (т. 2 а.с. 20). Судом також встановлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 12.09.2019 по справі № 127/9423/19 солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] (сорок одну тисячу дев`ятсот дев`ятнадцять) грн 51 коп. у відшкодування збитків, заподіяних невиконанням умов договору купівлі-продажу від 07 вересня 2018 року.Даною постановою було встановлено, що 10 серпня 2018 року між сторонами був укладений попередній договір про наміри купівлі-продажу гаражу навісу, площею 1600,5 кв.м в [ADDRESS] .07 вересня 2018 року [PERSON] з однієї сторони як покупець, а [PERSON] і [PERSON] з іншої - як продавці уклали договір купівлі-продажу цього нерухомого майна, за яким продавці передали у власність кожен в рівних частках, а покупець прийняв у власність зазначену будівлю.Відповідно до п. 4.3 договору продавці зобов`язані безкоштовно передати покупцю частину своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії), а також надати покупцю необхідні листи згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на ім`я покупця; надати згоду (безкоштовно) та необхідні документи на отримання покупцем додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця № [NUMBER] загальною потужністю 400 кВт.Пунктом 6.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договору винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані збитки, в розмірі прямої та дійсної шкоди.Для висновку про відсутність вини відповідачів у порушенні зобов`язання, встановленого пунктом 4.3. договору купівлі-продажу 07 вересня 2018 року будівлі гаражу-навісу, саме відповідачі повинні були довести на підставі належних, допустимих і достовірних доказів, що вони вжили усіх можливих заходів задля саме безкоштовної передачі позивачу частини своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт, зокрема надати йому необхідні листи-згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на його ім`я; безкоштовно надати згоду та необхідні документи на отримання [PERSON] додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію № [NUMBER] загальною потужністю 400 кВт.Проте, жодних доказів вжиття таких заходів у справі немає. Навпаки, направлені їм за зазначеною у договорі купівлі-продажу адресою місця проживання пропозиції щодо виконання умови договору про передачу позивачу обумовлених договором потужностей електроенергії залишились без реагування. Натомість, [PERSON] направив [PERSON] пропозицію щодо укладення договору оренди трансформаторної станції, укладення якого договором купівлі-продажу не обумовлювалось і прямо суперечить змісту його пункту 4.3 щодо саме безоплатної передачі відповідної потужності електроенергії. Також постановою Вінницького апеляційного суду від 12.09.2019 по справі № 127/9423/19 було встановлено, що зі змісту пункту 4.3 договору купівлі-продажу видно, щообов`язок відповідачів безкоштовно передати позивачу частину своєїдозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт, надати необхідні листи-згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на його ім`я; надатизгоду (безкоштовно) та необхідні документи на отримання додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію єсолідарним (статті 541 ЦК України) (незалежно від того, що відчуженеприміщення гаражу-навісу належало їм на праві спільної часткової власності, атрансформаторна підстанція перебуває у власності [PERSON] )(т. 1 а.с. 115-118, т. 2 а.с. 33-36). В своїй постанові від 12.09.2019 по справі № 127/9423/19 Вінницький апеляційний суд зазначив, що для висновку про відсутність вини відповідачів у порушенні зобов`язання, встановленого пунктом 4.3. договору купівлі-продажу 07 вересня 2018 року будівлі гаражу-навісу, саме відповідачі повинні були довести на підставі належних, допустимих і достовірних доказів, що вони вжили усіх можливих заходів задля саме безкоштовної передачі позивачу частини своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт, зокрема надати йому необхідні листи згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на його ім`я; безкоштовно надати згоду та необхідні документи на отримання [PERSON] додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію № [NUMBER] загальною потужністю 400 кВт. Проте, жодних доказів вжиття таких заходів у справі немає. Навпаки, направлені їм за зазначеною у договорі купівлі-продажу адресою місця проживання пропозиції щодо виконання умови договору про передачу позивачу обумовлених договором потужностей електроенергії залишились без реагування. Натомість, [PERSON] направив [PERSON] пропозицію щодо укладення договору оренди трансформаторної станції, укладення якого договором купівлі-продажу не обумовлювалось і прямо суперечить змісту його пункту 4. 3 щодо саме безоплатної передачі відповідної потужності електроенергії. Ні договір, ні ЦК України, ні інші акти цивільного законодавства не встановлюють необхідності додаткового узгодження порядку виконання такого зобов`язання. Згідно з копіями постанов про закінчення виконавчих проваджень № 60355043 від 11.03.2020 та № 60373677 від 31.08.2020 рішення суду по справі № 127/9423/19, на виконання якого 17.10.2019 було видано виконавчий лист, виконано в повному обсязі (т. 2 а.с. 38, 40). Згідно з ч. 3 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Оскільки сторони даної цивільної справи - позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] були учасниками справи № 127/9423/19, тому обставини, встановлені в останній справі, мають преюдиціальне значення для даної справи. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. Якщо ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу, потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Такий висновок був зроблений Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц. Тобто, договір купівлі-продажу від 07.09.2018, укладений між [PERSON] і [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, є чинним, судом недійсним не визнавався, сторони даного договору одним із пунктів договору (п. 4.3) включили, підписавши такий договір, не висловлюючи жодних заперечень, вимогу щодо передачі безкоштовно продавцями покупцю частини своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії) шляхом надання необхідних листів-згод та інших документів для переоформлення 30 кВт на ім`я продавця, і щодо надання згоди (безкоштовно) та інших необхідних документів на отримання продавцем додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця № [NUMBER] загальною потужністю 400 кВт, тому повинні нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. За загальним правилом зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Під час розгляду даної справи відповідачами не доведено на підставі належних, допустимих і достовірних доказів, що вони вжили усіх можливих заходів задля безкоштовної передачі позивачу частини своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт, зокрема надали йому необхідні листи-згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на його ім`я; безкоштовно надали згоду та необхідні документи на отримання [PERSON] додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію № [NUMBER] загальною потужністю 400 кВт. Лист-згода, який наданий представником відповідачів в судовому засіданні як доказ того, що відповідачі виконали умови п. 4.3 Договору, не підтверджує факт такого виконання, оскільки він не відповідає вимогам, встановленим Кодексом систем розподілу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 310. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] не виконано умови п. 4.3 Договору купівлі-продажу від 07.09.2018, тому позовні вимоги [PERSON] є підставними, законним та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. При подачі позову [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача. Крім того, під час розгляду даної справи [PERSON] поніс витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні 06.11.2020 представником позивача згідно з ордером Путіліним Є.В. було зроблено заяву про те, що документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу буде подано протягом п`яти днів з дня прийняття рішення по даній справі.

Outcome: approved