Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, в якій зазначив наступне. 23 травня 2018 року позивачу стало відомо про поширення стосовно нього відповідачами недостовірної інформації шляхом прямого ефіру в мережі Інтернет на власній сторінці у Facebook, де на 5 мінуті було зазначено, що його було звільнено з Управління капітального будівництва Луганської обласної державної адміністрації внаслідок скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України, чим порушено його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Інформація щодо позивача відповідачами була розповсюджена шляхом прямого ефіру в мережі Інтернет на власній сторінці у Facebook. Поширення щодо позивача недостовірної інформації, а саме вислів «Що позивача було звільнено з Управління капітального будівництва Луганської обласної державної адміністрації у зв`язку із отриманням хабара та скоєння кримінального правопорушення за ст. 368 Кримінального кодексу України» порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію позивача. Розповсюджена інформація стосовно позивача є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Інформація, яка була поширена відповідачами має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про скоєння позивачем кримінального злочину та звільнення з цієї підстави з державної служби, що безумовно порушує його немайнові права. До того ж поширена в мережі інтернет інформація не є оціночним судженням і обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідачів. Поширення даної інформації позивач вважає порушенням його немайнових прав на честь, гідність та ділову репутацію. Поширення зазначеної неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідачів до позивача особисто, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи серед роботодавців та в суспільстві, тобто є приниженням його гідності. Також поширенням такої неправдивої інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих та порушили його честь. Враховуючи наведені обставини позивач вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього відповідачами завдано шкоди його немайновим інтересам. Внаслідок вказаних порушень прав позивача, в порядку статті 23 Цивільного кодексу України позивач має право на відшкодування моральної шкоди. У поданій позовній заяві позивач просить: визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації [PERSON] інформацію поширену Першим відповідачем [PERSON] та Другим відповідачем [PERSON] під час прямого ефіру 23 травня 2018 року в мережі Інтернет на власній сторінці у Facebook, а саме вислів «Що [PERSON] було звільнено з Управління капітального будівництва Луганської обласної державної адміністрації у зв`язку із отриманням хабара та скоєння кримінального правопорушення за ст. 368 Кримінального кодексу України»; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідачів. У судовому засіданні позивач [PERSON] \~позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Суду пояснив, що через недостовірну інформацію, поширену Пригебою та [PERSON] , з ним припинили працювати будівельники. Пригеба виклав це \~ \~ \~ \~й ролик на своїй сторінці у Facebook, який був там приблизно пів року. Після того, як Пригебу викликали до суду, він видалив ролик на своїй сторінці. На відео [PERSON] і [PERSON] виступали з офісу «партії Ляшка». Вони обидва розповсюджували недостовірну інформацію відносно нього. Цей ролик переглянуло більше сотні осіб, а може і більше. У ролику відповідачі говорили, що його звільнили з ОДА за хабарі, що начебто він носив гроші [PERSON] , якого насправді він бачив лише один раз. В дійсності він не притягувався ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності. Він працює в міській раді по договору, здійснює контроль за будівництвом у м. Сєвєродонецьку. Він не посадова особа. У 2019 році з ним уклали лише один договір. Більше з ним договори не укладають через зазначений відеоролик. Він хоче, щоб відповідачі вибачились перед ним шляхом відеозвернення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі були належним чином повідомлені про день,\~час та\~місце розгляду\~справи, про причину\~неявки в\~судове засідання\~суд не\~повідомили, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів [PERSON] , [PERSON] У судовому засіданні свідок [PERSON] \~суду пояснила, що в травні 2018 року на особистій сторінці Пригеби у Facebook вона побачила прямий ефір Пригеби з [PERSON] , під час якого останні заявили, що [PERSON] було звільнено з Луганської ОДА за хабар. Інформація недостовірна. [PERSON] піддакував [PERSON] . У цього відео було багато переглядів та коментарів під відео, точну кількість не може назвати. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо, що було розповсюджено відео, після якого пішла «дурна слава» стосовно [PERSON] . Він особисто після цього відео припинив співпрацювати зі [PERSON] , так як його підприємству не потрібна «дурна слава». В Інтернеті він бачив ролик, на якому [PERSON] і [PERSON] розповідали хто і кому які «відкати» носить. Вони казали, що [PERSON] 20 % «відкатів» носить [PERSON] . Він не може сказати скільки було всього переглядів у цього ролика. Коли він його дивився, то було більше 100 переглядів і близько 50 коментарів. Це було приблизно у травні 2018. Ця інформація була розповсюджена у Facebook у групах «Северодонецк онлайн» та «Север лайф». У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у 2018 році йому знайомі показали ролик у Facebook, де [PERSON] та [PERSON] погано висловлювались щодо [PERSON] . Він неодноразово працював із [PERSON] та проблем ніколи не було. Вони казали, що [PERSON] бере хабарі. Після цього він перестав співпрацювати разом із [PERSON] . На чиїй сторінці було відео, він не пам`ятає. [PERSON] звинуватив [PERSON] , що той бере хабарі, 20 % - «відкат». Пригеба публічна особа, а інший чоловік менш відома людина. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що на початку травня 2018 року у Facebook з`явився відеозапис про те, що [PERSON] хабарник, якісь відсотки носить. Його компанія колись замовляла послуги [PERSON] , однак після цього припинила звертатися до нього. [PERSON] у відеоролику стверджував, що [PERSON] 20 % носить хабарі [PERSON] . Дана інформація була у вільному доступі, кожна людина могла її переглянути. Скільки було переглядів у даного ролика, він назвати не може. Вислухавши позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно з переглянутим у судовому засіданні переносним оптичним диском для збереження інформації, доданим до позовної заяви позивачем, на якому міститься відео прямого ефіру [PERSON] та [PERSON] , на 19:36 хв. відеозапису є наступні вислови. [PERSON] (російською мовою): « [PERSON] вы упоминаете Шкуридина, его из областного ОКСА за взятки поперли? Поэтому и вспоминаем, потому что из области его попёрли за взятки и взяли в горсовет, чтоб он им взятки носил, что он брал взятки и [PERSON] носил откаты. Шахов его туда и всунул». [PERSON] (російською мовою): «Да, да. По 20 %». [PERSON] (російською мовою): « [PERSON] собирал с предпринимателей по 20 % и носил [PERSON] . И по 1 сантиметру ложили дороги». Таким чином,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що порушують його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, шляхом розміщення недостовірної інформації у відеоролику у мережі Інтернет на особистій сторінці [PERSON] у Facebook.\~Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~№ 1\~від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини\~на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~главою 3\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З вищенаведеного суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів відповідає ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивач [PERSON] , як особа, відносно якої\~поширено, як він вважає, недостовірну інформацію, скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , [PERSON] , як до осіб, які є авторами інформаційного матеріалу, та які поширили недостовірну інформацію, шляхом розміщення на особистій сторінці у соціальній мережі Facebook, у зв`язку з тим, що вважає викладену відповідачами інформацію відносно нього недостовірною. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позовна заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, право на спростування та відповідь має певний момент виникнення, що пов`язується з юридичним фактом правопорушення, протиправність якого полягає у складі правопорушення. Щодо\~поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом встановлено наступне. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З пояснень позивача та свідків судом встановлено, що у травні 2018 року на особистій сторінці відповідача [PERSON] у соціальній мережі Facebook шляхом прямого ефіру було розміщено відеоролик, в якому [PERSON] разом з [PERSON] , як автори відеоролику, розповсюдили інформацію щодо [PERSON] , яка має негативний характер. Однак, суд зауважує, що вислову, на який посилається позивач, а саме «Що [PERSON] було звільнено з Управління капітального будівництва Луганської обласної державної адміністрації у зв`язку із отриманням хабара та скоєння кримінального правопорушення за ст. 368 Кримінального кодексу України», у відеоролику відповідачів не було. Тобто позивач на власний розсуд перефразував висловлювання, яке мало місце у відеоролику [PERSON] та [PERSON] та стосувалось його особисто, а саме: «Зачем вы упоминаете Шкуридина, его из областного ОКСА за взятки поперли? Поэтому и вспоминаем, потому что из области его попёрли за взятки и взяли в горсовет, чтоб он им взятки носил, что он брал взятки и [PERSON] носил откаты. Шахов его туда и всунул. Да, да. По 20 %. [PERSON] Шкуридин собирал с предпринимателей по 20 % и носил [PERSON] . И по 1 сантиметру ложили дороги», що підтверджується відеозаписом, який було переглянуто в судовому засіданні. Зазначена інформація, була розміщена у соціальній мережі Facebook, тобто була поширена в мережі Інтернет, таким чином зазначена інформація була доведена до невизначеного кола осіб, що було підтверджено поясненнями позивача та поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції.\~ Суд, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, повинен визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що інформація, яка поширена відповідачами [PERSON] та [PERSON] в мережі Інтернет на сторінці Facebook, а саме: «Зачем вы упоминаете Шкуридина, его из областного ОКСА за взятки поперли? Поэтому и вспоминаем, потому что из области его попёрли за взятки и взяли в горсовет, чтоб он им взятки носил, что он брал взятки и [PERSON] носил откаты. Шахов его туда и всунул. Да, да. По 20 %. [PERSON] Шкуридин собирал с предпринимателей по 20 % и носил [PERSON] . И по 1 сантиметру ложили дороги» не є предметом судового захисту, адже є оціночним судженням. Поширена інформація є висловлюванням, яке не містить фактичних даних, зокрема є критичною оцінкою певного факту, а саме факту переходу позивача на роботу з Луганської обласної\~державної адміністрації до Сєвєродонецької міської ради, тобто є суб`єктивною думкою\~відповідачів, а тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на його користь моральної шкоди в розмірі по 5000 гривень з кожного, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Як вбачається з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, діями відповідачів йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в зниженні цінності його особи серед роботодавців та в суспільстві, тобто у приниженні його гідності, а також в тому, що поширення неправдивої інформації створило негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих та порушило його честь. Оскільки судом встановлено, що інформація, яка поширена відповідачами [PERSON] та [PERSON] в мережі Інтернет на сторінці Facebook, є оціночним судженням, то позивач має право вимагати від відповідачів відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо вона висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Разом з цим, суд вважає, що суб`єктивна думка відповідачів викладена у висловлюванні: «Зачем вы упоминаете Шкуридина, его из областного ОКСА за взятки поперли? Поэтому и вспоминаем, потому что из области его попёрли за взятки и взяли в горсовет, чтоб он им взятки носил, что он брал взятки и [PERSON] носил откаты. Шахов его туда и всунул. Да, да. По 20 %. [PERSON] Шкуридин собирал с предпринимателей по 20 % и носил [PERSON] . И по 1 сантиметру ложили дороги», хоча і має негативний характер,\~однак не\~може бути\~підставою для\~відшкодування моральної шкоди, оскільки не висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. За таких обставин, суд вважає, що для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні законні підстави, а позов заявлено не обґрунтовано, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~захист честі,\~гідності та\~ділової репутації,\~відшкодування моральної\~шкоди не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено повністю і відповідачами не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed