Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Шепельської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що [INFO] року померла його дружина - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Вказує, що є спадкоємцем першої черги після смерті дружини і на частину спадкового майна вже оформив право власності, отримавши свідоцтво про право на спадщину. Оскільки право власності на житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку за спадкодавцем, він не має змоги оформити свої спадкові права через нотаріальну контору. Враховуючи викладене, просить визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, звернулась до суду з позовною заявою до Шепельської сільської ради Луцького району, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що [INFO] року помер його батько за походженням [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Вказує, що в серпні 1996 року був усиновлений [PERSON], однак не втрачав правового зв»язку з своїм кровним батьком - [PERSON], а тому має право на спадкування після його смерті. Враховуючи викладене, просить визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 7 жовтня 2014 року прийнято позов [PERSON] до Шепельської сільської ради Луцького району, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та об»єднано в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просили його задовольнити. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] та його представник в судовому засіданні просили задоволити позов, позов [PERSON] визнали частково. Представник відповідача Шепельської сільської ради в судове засідання не з»явився, подав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно з вимогами ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, що його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] (а.с.6), з якою позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з 19.02.2000 року (а.с.5). Згідно довідки, виданої 3.04.2014 року Шепельською сільською радою Луцького району, згідно запису в погосподарській книзі за № 2 значиться житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Шепель Луцького району Волинської області за [PERSON] ( а.с. 14). Також встановлено, що спірне будинковолодіння було збудовано у 1981 році батьками спадкодавця [PERSON]. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], та прийняв спадщину у встановленому законом порядку, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою. На частину спадкового майна позивач вже отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, як встановлено судом, державний нотаріус не має змоги видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на даний житловий будинок, оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на це спадкове майно у звязку з відсутністю їх у спадкодавця. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 та ст.392 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зі змісту ст.392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно - успадкований на підставі заповіту житловий будинок. Як встановлено судом, спірний будинок побудовано ще у 1981 році, а відповідно до положень чинного на той час цивільного законодавства момент виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язувався із державною реєстрацію такого права. Відтак, факт належності спадкодавцеві на праві власності спірного нерухомого майна згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, може бути підтверджений відповідними записами в погосподарських книгах сільських рад. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] про визнання за ним права власності на ? частину спірного будинковолодіння до задоволення не підлягає. Як на підставу своїх вимог [PERSON] покликався ту на ту обставину, що він є спадкоємцем першої черги після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] року. Останній був рідним братом [PERSON], і йому належала частина житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], яку він успадкував після смерті своєї матері - [PERSON], що померла [INFO] року. Вказував, що хоч і був усиновлений в 1996 році [PERSON], однак не втратив правового зв»язку з своїм кровним батьком, а тому має право на спадкування після його смерті. Судом встановлено, що стверджується відповідними доказами, [PERSON] народився [INFO] року, його батьки - мати [PERSON], батько - [PERSON]. Рішенням Луцького міського суду від 13 серпня 1996 року дозволено [PERSON] усиновити неповнолітнього [PERSON], 1989 року народження. Змінено прізвище дитини на [PERSON], по батькові - на [PERSON] [PERSON] помер [INFO] року, що стверджується записом акту про смерть № 15. Відповідно до ч.1 ст. 532 чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] Цивільного кодексу УРСР усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків. Вони не успадковують за законом після смерті своїх батьків та інших кровних родичів по висхідній лінії, а також братів і сестер. Крім того, ч.2 ст. 117 Кодексу Законів про шлюб України усиновлені втрачають особисті та майнові права і звільняються від обов'язків щодо своїх батьків та їх родичів. При усиновленні дитини однією особою ці права і обов'язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновитель чоловік, або батька, якщо усиновитель жінка. Таким чином, юридичний зв'язок спадкування між усиновленим, його кровними батьками та їхніми родичами припиняється. Відтак, усиновлений не має права на спадкування за законом одночасно і після усиновлювача, і після кровних батьків. Оскільки усиновлювач в правовому розумінні прирівнюються до батька (матері) усиновленого, останній успадковує винятково після смерті усиновлювача і позбавлений права на спадкування після своїх кровних батьків. Крім того, як вбачається з копії рішення Луцького міського суду від 13 серпня 1996 року, за яким було проведено усиновлення [PERSON] [PERSON], права і обов'язки усиновленого [PERSON] що його кровного батька - [PERSON] не були збережені. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та не набув право на спадкування щодо майна останнього.

Outcome: approved