Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору. Свій позов обґрунтовує тим, що 19 червня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір на виготовлення та передачу у власність ПХВ конструкцій балконного блоку (двері та вікно) на суму3683 грн. 82 коп. Відповідно до п.2.2. договору, на момент укладення договору він сплатив завдаток у розмірі 920 грн., а на виконання п.2.1. він сплатив платежами суму в розмірі 2000 грн., що в цілому складає 2920 грн., що підтверджується відповідними чеками. Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця, згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити третій особі виправлення недоліків за рахунок виконавця.. Він неодноразово звертався до представників відповідача з вимогою про виконання умов договору. Так, 16 жовтня 2014 року менеджер фірми засвідчила підписом та печаткою на договорі строк виконання робіт - 24 жовтня 2014 року, проте у визначений в договорі строк, роботи виконані не були. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону оману щодо обставин, які мають істотне значення ( частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Просив суд визнати недійсним договір на виконання робіт по виготовленню та передачі у власність ПХВ конструкцій балконного блока від 19 червня 2014 року та стягнути з відповідачки на його користь 2920 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду заяву в якій справу просив розглянути в його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце проведення розгляду справи, про причини неявки не повідомила та не скористалася правом надання заперечень проти позову. Суд, на підставі ст. ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. 19 червня 2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір, відповідно до умов якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій. Як вбачається з п.2.1. договору, вартість виробу становить 3683 грн. 82 коп. Пунктом 2.2. договору передбачено що завдаток становить 920 грн. Відповідно до п.3.1. договору, замовник зобовязується сплати вартість виробу, що становить 3683 грн. 82 коп. Згідно п.3.2. договору, після виконання пункту 3.1. договору виконавець зобовязаний передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 120 робочих днів з моменту укладання договору. Згідно п. 3.12 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань . Як вбачається з товарних чеків від 14 липня 2014 року та 8 серпня 2014 року позивачем було сплачено відповідачу 2000 грн. Таким чином, загальна сума грошових коштів сплачених позивачем за договором становить 2920 грн. Між тим, під час розгляду справи встановлено, що умови договору відповідачем виконані не були і сплачені кошти позивачеві відповідачем не повернуті. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК). Відповідно до\~ ст. 865 ЦК України\~за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для\~задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. Статтею 866 ЦК України\~ встановлено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що посвідчує укладення договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 6 Закону України Про захист прав споживачів продавець (виробник, виконавець) зобовязаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст. 611 ЦК України. Частиною 2\~статті 867 ЦК України\~ передбачено право замовника у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Крім того, відповідно до ст. 10 ч.1 ЗУ Про захист прав споживачів, споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад 70% загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. За таких обставин, суд, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2920 грн. підлягають до задоволення. Суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про визнання недійсним договору від 19 червня 2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки позивачем в судовому засіданні не надано доказів, які підтверджують, що вказаний договір був укладений під впливом оману. Крім того, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial