Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в вересні 2018р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики\~ від 07.08.2018 року в сумі 43600грн., штраф у розмірі 8720грн., судових витрат. Позов обґрунтував тим, що він позичив 07.08.2018 року безвідсоткову позику в сумі 43600грн., з терміном повернення трьома частинами до 15.09.2018р., і штрафними санкціями у разі своєчасного неповернення. Однак борг не було повернуто відповідачем. 03.12.2018р. позивач збільшив позовні вимоги в частині штрафних санкцій. Представник позивача\~ позовні вимоги підтримав, просив\~ позов задовольнити в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач\~ в судові засідання не зявився, повідомлявся про судові засідання належно, в т.ч. через сайт судової адміністрації, відзив не подав а тому суд вважав за можливе завершити розгляд даної справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.08.2018 року позивач позичив відповідачу 43600грн. із терміном повернення всієї суми трьома частинами: до 20.08.2018р. 10000грн., до 03.09.2018р. 16000грн. та до 15.09.2018р.-17600грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом договору позики (а.с.27-28). Факт передачі позики підтверджується оригіналом розписки за умовами п.2.1 договору позики (а.с.29) За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобовязанні вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непредявлення такої вимоги. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, примірник оригіналу договору позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики, суд дійшов висновку, що позика не повернута повністю, що і доводила сторона позивача та не спростовано стороною відповідача. Тому вимоги щодо стягнення 43600грн. підлягають до задоволення. Що стосується стягнення штрафу в розмірі 43600грн., то слід зазначити, що умовами договору позики п.3.1 передбачено, що у випадку неповернення зазначеної позики у строк визначений п.2.2 договору, позичальник сплачує штраф у розмірі 5% від суми позики за кожен день прострочення до дня її повернення. Отже, виходячи з договірних відносин та факту неповернення коштів відповідачем, станом на 03.12.2018р. з 19.09.2018р. (за 74 дні прострочення) штраф становить 161320грн.(43600:100х5х74). Однак, сума штрафу значно перевищує суму заборгованості, а тому позивач просив стягнути менший розмір штрафу який є сума 43600грн. Такі вимоги також підлягають до задоволення. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом вимог ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої\~ сторони\~ понесені\~ нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати у розміру судового збору становлять 872грн. (а.с.1,21), тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 872.00грн. судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 527,1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved