Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24 липня 2010 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області було зроблено відповідний актовий запис № 311. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Протягом останніх трьох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Шість місяців вони мешкають окремо один від одного, з ініціативи відповідача. Спільне господарство не ведеться. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, виховання дітей. Після розірвання шлюбу спільні діти будуть проживати разом із позивачем. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме їх законним інтересам. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Просить суд, шлюб, зареєстрований 24 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 311, між ним та відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 30 листопада 2017 надав до суду Клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував (а.с.9). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 08 грудня 2017 року надала до суду Клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Просить суд після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.13). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони 24 липня 2010 року уклали шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області було зроблено відповідний актовий запис № 311 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 04 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 932 (а.с.8); [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 25 жовтня 2016 року Слов'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 871 (а.с.7). Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином, їх сім'я фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сім'ю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, визначається за спільною згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved