Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 23.11.2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який на даний час розірвано. Від даного шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: дочка Марія, [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Вказує, що за час перебування у шлюбі ними було набуте спільне майно, а саме: 1. Автомобіль марки «Opel Vivaro», 2005 року випуску, кузов №WOLF7ABA55Y70711, державний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], про що свідчить довідка-рахунок серії ДПІ №604344 від 15.02.2013 року, ринкова вартість автомобіля 187\~500 грн.; 2. Гараж №122 в кооперативі «Автомобіліст 3» у м. Луцьку по вул.. Карпенка-Карого, 2-б, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 240132707101, оформлений 12.12.2013 року на [PERSON], ринкова вартість 125\~000 грн., у якому знаходяться його речі для професійних занять: - апарат напівавтоматичного зварювання «Tesla», ринкова вартість - 9000 грн.; - балон аргонний на 50 літрів, ринкова вартість 900 грн.; - пила торцювальна «Stern», ринкова вартість 1500 грн.; - кутова шліфувальна машина «Forte EG 10-125», ринкова вартість 900 грн.; - кутова шліфувальна машина «Martix AG 900-125», ринкова вартість 300 грн.; - електроточило «Expert MD 150», ринкова вартість 300 грн. Крім того, позивач вказав, що після рішення суду про розірвання шлюбу відповідач продовжує користуватися спільно нажитим майном, разом з тим позбавляє позивача права використовувати спільне майно. Покликаючись на викладені обставини, позивач просить суд: 1. Визнати спільним майном автомобіль марки «Opel Vivaro», 2005 року випуску, кузов №WOLF7ABA55Y70711, державний номер [NUMBER], гараж №122 в кооперативі «Автомобіліст 3» у м. Луцьку по вул.. Карпенка-Карого, 2-б, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 240132707101, речі для професійних занять: апарат напівавтоматичного зварювання «Tesla»; балон аргонний на 50 літрів; пила торцювальна «Stern»; кутова шліфувальна машина «Forte EG 10-125»; кутова шліфувальна машина «Martix AG 900-125»; електроточило «Expert MD 150». 2. Визнати за [PERSON], право особистої власності на гараж «122 у кооперативі «Автомобіліст 3» за адресою: м. Луцьк, вул.. Карпенка-Карого, 2-б, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 240132707101. 3. Припинити право власності [PERSON] на гараж №122 у кооперативі «Автомобіліст 3» за адресою: м. Луцьк, вул.. Карпенка-Карого, 2-б, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 240132707101. 4. Визнати за [PERSON], право особистої власності на автомобіль марки «Opel Vivaro», 2005 року випуску, кузов №WOLF7ABA55Y70711, державний номер [NUMBER]. 5. Визнати за [PERSON], право особистої власності на майно для професійних занять: апарат напівавтоматичного зварювання «Tesla»; балон аргонний на 50 літрів; пила торцювальна «Stern»; кутова шліфувальна машина «Forte EG 10-125»; кутова шліфувальна машина «Martix AG 900-125»; електроточило «Expert MD 150». Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 28.09.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю обєднано в одне провадження із позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 12.10.2015 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Її доходи в період з 2008 року по 2015 рік становлять 1234601 грн., а [PERSON] 20738 грн. Відповідно до довідки-рахунку ПП «Брок-Авто» серії ДПІ №604344 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО663873 автомобіль марки «Opel Vivaro», 2005 року випуску, кузов №WOLF7ABA55Y70711, державний номер [NUMBER] придбаний за 78952 грн. і 15.02.2013 року зареєстрований на її імя. Крім того, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12.12.2013 року нею за 27432 грн. придбаний. цегляний гараж №122 у кооперативі «Автомобіліст 3» за адресою: м. Луцьк, вул.. Карпенка-Карого, 2-б. Вказує, що на придбання автомобіля і гаража вона використала заощаджені кошти та кредит в сумі 80000 грн., отриманий згідно договору №2-к/3 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 15.01.2013 року, який достроково повернула за рахунок особистих коштів.. Крім того вказує, що на час укладення шлюбу, станом на 01.11.2007 року в неї були заощадження на суму 104115,89 грн. До придбання автомобіля та гаража згідно декларації за 2012 рік на банківському рахунку останньої були кошти в сумі 210194 грн., станом на 01.01.2013 року на банківському рахунку було 164386,65 грн. На підставі викладеного вважає, що підтверджуються обставини набуття нею за час шлюбу майна без участі [PERSON], який без поважних причин не мав самостійного доходу. Крім того зазначає, що за спільні кошти подружжя не були придбані апарат напівавтоматичного зварювання «Tesla»; балон аргонний на 50 літрів; пила торцювальна «Stern»; кутова шліфувальна машина «Forte EG 10-125»; кутова шліфувальна машина «Martix AG 900-125»; електроточило «Expert MD 150». На даний час зазначеними речами не володіє, обставини придбання вказаних речей та їх місцезнаходження ї їй не відомі. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати, що автомобіль марки «Opel Vivaro», 2005 року випуску, кузов №WOLF7ABA55Y70711, державний номер [NUMBER] придбаний і зареєстрований 15.02.2013 року на імя [PERSON] є її особистою приватною власністю. Визнати, що цегляний гараж №122 у кооперативі «Автомобіліст 3» за адресою: м. Луцьк, вул.. Карпенка-Карого, 2-б, який придбаний і зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 12.12.2013 року за Р.№240132707101 на імя [PERSON] є її особистою приватною власністю. В судовому засіданні позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов підтримали із підстав зазначених у заяві та просили задовольнити, стягнути з відповідача в користь позивача понесені судові витрати. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити за безпідставністю. В судовому засіданні відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в задоволенні первісного позову просили відмовити за безпідставністю. Зустрічну позовну заяву підтримали із зазначених у ній підстав, просили позов задовольнити та стягнути з [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору та оплаті правової допомоги. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, зустрічний позов задовольнити частково. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що з 23.11.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.10.2015 року розірвано. Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: дочка Марія, [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають з матірю. За змістом п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. З матеріалів справи встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі був придбаний автомобіль марки «Opel Vivaro», 2005 року випуску, кузов №WOLF7ABA55Y70711, державний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] та гараж №122 в кооперативі «Автомобіліст 3» у м. Луцьку по вул.. Карпенка-Карого, 2-б, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 240132707101, право власності на який 12.12.2013 року зареєстровано за [PERSON] (а.с. 11,16). Як встановлено із первісного та зустрічного позовів, пояснень сторін, їх представників та наданих доказів зазначені автомобіль та гараж були придбані за кошти, належні [PERSON], що підтверджується договором №2-к/3 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 15.01.2013 року, довідками НБУ від 22.09.2016 року, 03.12.2015 року, деклараціями про доходи [PERSON] за 2008-2015 роки, виписками з банківських рахунків. Жодних доказів, про те що [PERSON] приймав участь у набутті зазначеного майна коштами або працею, останній суду не надав. Твердження [PERSON] про те, що поважними причинами того, що під час перебування у шлюбі він не мав самостійного доходу є його навчання, проведення ремонту у квартирі дружини та ведення домашнього господарства, суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не перешкоджають можливості працевлаштуватися та отримувати доходи самостійно. Таким чином, [PERSON] всупереч ст.60 ЦПК України не надано суду доказів, які б підтвердили, що дане майно є спільною сумісною власністю. Крім того, позивачем [PERSON] не надано суду підтверджуючих документів придбання у шлюбі майна, а саме: апарат напівавтоматичного зварювання «Tesla»; балон аргонний на 50 літрів; пила торцювальна «Stern»; кутова шліфувальна машина «Forte EG 10-125»; кутова шліфувальна машина «Martix AG 900-125»; електроточило «Expert MD 150». [PERSON] придбання у шлюбі такого майна заперечила. Надані [PERSON] товарний чек та квитанції не є доказом наявності у сторін такого майна, в тому числі на даний час. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, відповідно до п.3 ч. 1ст. 57 СК Україниособистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. За умови використання лише особистих коштів одного з подружжя майно буде особистою приватною власністю одного з подружжя. В той же час, режим спільної сумісної власності майна, придбаного за час шлюбу презюмується, тому обовязок доказування використання особистих коштів для придбання майна покладається на відповідача. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~\~\~\~ Враховуючи наведені докази, приймаючи до уваги те, що [PERSON] була офіційно працевлаштована, отримувала регулярні доходи, мала заощадження, отримувала кредитні кошти, які повертала самостійно, [PERSON] не довів суду своєї участі у набутті спірного майна коштами або працею, суд вважає, що на придбання спірного майна використані лише особисті кошти відповідача [PERSON] \~\~\~\~ На основі викладеного, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що спірні автомобіль та гараж, не підлягають поділу, як майно подружжя і дане майно слід визнати особистою приватною власністю [PERSON] Таким чином, в задоволенні первісного позову слід відмовити, зустрічний позов задовольнити частково. Вимога про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] витрат повязанних з наданням правової допомоги в сумі 5000 грн. до задоволення не підлягає, оскільки розрахунок таких витрат суду наданий не був. Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім цього, ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1063,84 грн.

Outcome: partial