Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - ПАТ «Діамантбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна О.О., про захист прав споживачів, стягнення пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовна заява [PERSON] обґрунтована наступним. Між ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] були укладені договори строкового банківського вкладу: №16-05-13-000626 від 13.05.2016р., відповідно до якого позивачем було передано банку грошові кошти (вклад) у розмірі 5000,00 грн. на дату укладення цього договору; №16-07-05-000826 від 05.07.2016р., відповідно до якого позивачем було передано банку грошові кошти (вклад) у розмірі 42406,69 доларів США на дату укладення цього договору; №16-08-05-000933 від 05.08.2016р., відповідно до якого позивачем було передано банку грошові кошти (вклад) у розмірі 8098974,85 грн. на дату укладення цього договору; №16-08-08-000935 від 08.08.2016р., відповідно до якого позивачем було передано банку грошові кошти (вклад) у розмірі 20893,49 доларів США на дату укладення цього договору; №16-11-29-001241 від 29.11.2016р., відповідно до якого позивачем було передано банку грошові кошти (вклад) у розмірі 3450518,36 грн. на дату укладення цього договору. На підставі вищевказаних договорів строкового банківського вкладу в ПАТ «Діамантбанк» [PERSON] , були відкриті наступні рахунки: № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] . На підставі рішення Правлінні НБУ від 24.04.2017р. №264-рш/БТ «про віднесення ПАТ «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.04.2017р. №1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». На момент введення відповідачем тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк», позивач мав на рахунках в даному банку грошові кошти в розмірі 22141725,27 грн, що підтверджується довідкою від 10.07.2017р. Починаючи з 24.04.2017р. через введення відповідачем в ПАТ «Діамантбанк» тимчасової адміністрації, а в подальшому і ліквідації, позивач не міг користуватись своїми власними грошима, які перебували на рахунках в ПАТ «Діамантбанк». 31.05.2017р. відповідачем було сплачено суму граничного розміру відшкодування коштів за вкладами в розмірі 200000,00грн., на підставі ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.12.2017р. №5322 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» було здійснено часткове задоволення вимог кредиторів четвертої черги в загальній сумі 11339734387 грн. (15% від акцептованої суми за кожним кредитором) та 20.12.2017р. частина грошових коштів у розмірі 3283196,72 грн. надійшла на рахунок позивача. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.04.2018р. №958 погоджено збільшення на 10% розміру часткового задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» в сумі 75536455,40 грн. та 13.04.2018р. частина грошових коштів в розмірі 2188797,81 грн. надійшла на рахунок позивача. Станом на день подання позову, у користування відповідача перебувають грошові кошти позивача в розмірі 16469730,74грн. Оскільки рішення про введення тимчасової адміністрації було прийнято відповідачем 24.04.2017р., позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити інфляційні витрати та 3% річних за період починаючи з 24.04.2017р. по 31.05.2017р. з суми 22141725,27грн. - 287842,43 грн.; з 01.06.2017р. по 19.12.2017р. з суми 21941725,27грн. - 1532480,92 грн.; з 20.12.2017р. по 12.04.2018р. з суми 18658528,55грн. - 660520,96 грн.; з 13.04.2018р. по 17.07.2018р. з суми 16469730,74 грн. - 131757,85грн. Крім того, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних в розмірі 731717,98 грн. Таким чином, сума інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання складає 3344320,14грн. При цьому, позивач вважає, що за вищевказаними договорами строкового банківського вкладу є споживачем фінансових послуг, а відповідач, як виконавець, несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, яка передбачена ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому сума пені становить 269453414,12 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму пені, в порядку ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в розмірі 269453414,12грн., суму інфляційних витрат в розмірі 2612602,16грн. та суму трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 731717,98грн. Ухвалою суду від 24.07.2018р. відкрито провадження по вищевказаній справі (а.с.21-22). 03.10.2018р. до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог кредиторів. А після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому ЗУ «Про систему гарантування складів фізичних осіб» порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього закону (а.с.28-32). 20.11.2018р. до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи, яких представник просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені) повинна застосуватись позовна давність, яка становить один рік, 11.07.2017р. [PERSON] звернувся з заявою про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог (а.с.37-41). 28.02.2019р. представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив (а.с.58-59). 28.02.2019р. представником позивача подану заяву про уточнення позовних вимог, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму пені, в порядку ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в розмірі 210957511,16грн., суму інфляційних витрат в розмірі 3612889,26грн. та суму трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 978272,63грн. (а.с.69-74). Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 13.05.2016р. між ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] був укладений договір строкового банківського вкладу №16-05-13-000626, відповідно до якого позивачем було передано банку грошовий вклад у розмірі 5000,00 грн. на 400 календарних дні, починаючи з 13.05.2016р. по 16.06.2017р. (а.с.7), що також підтверджується копією платіжного доручення №2488 від 13.05.2016р. (а.с.8). 05.07.2016р. між ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] був укладений договір строкового банківського вкладу №16-07-05-000826, відповідно до якого позивачем було передано банку грошовий вклад у розмірі 42406,69 доларів США на 1 місяць, починаючи з 05.07.2016р. по 04.08.2016р. (а.с.9), що також підтверджується копією платіжного доручення №2619_2 від 05.07.2016р. (а.с.10). 05.08.2016р. між ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] був укладений договір строкового банківського вкладу №16-08-05-000933, відповідно до якого позивачем було передано банку грошовий вклад у розмірі 8098974,85 грн. на 1 місяць, починаючи з 05.08.2016р. по 04.09.2016р. (а.с.11), що також підтверджується копією платіжного доручення №2323_1 від 05.08.2016р. (а.с.12). 08.08.2016р. між ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] був укладений договір строкового банківського вкладу №16-08-08-000935, відповідно до якого позивачем було передано банку грошовий вклад у розмірі 20893,49 доларів США на 1 місяць, починаючи з 08.08.2016р. по 07.09.2016р. (а.с.13), що також підтверджується копією платіжного доручення №2323_23 від 08.08.2016р. (а.с.14). 29.11.2016р. між ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] був укладений договір строкового банківського вкладу №16-11-29-001241 від 29.11.2016р., відповідно до якого позивачем було передано банку грошовий вклад у розмірі 3450518,36 грн. строком на 1 місяць, починаючи з 29.11.2016р. по 28.12.2016р. (а.с.15), що також підтверджується копією платіжного доручення №2323_7 від 29.11.2016р. (а.с.16). Відповідно до копії довідки ПАТ «Діамантбанк» №226/48.2.1 від 10.07.2017р., ПАТ «Діамантбанк» підтверджує, що [PERSON] має у ПАТ «Діамантбанк» рахунки, залишок коштів з яких станом на 24.04.2017р. складав: [NUMBER] - 88997,82 грн.; [NUMBER] -3450518,36грн. сума нарахованих та невиплачених відсотків по вкладу 33636,39грн.; [NUMBER] - 8098974,85грн., сума нарахованих та невиплачених відсотків по вкладу - 69572,98грн.; [NUMBER] - 5005000,00грн., сума нарахованих та невплачених відсотків по вкладу - 25388,42грн.; [NUMBER] - 42206,69 доларів США, сума нарахованих та невиплачених відсотків по вкладу - 151,11 долар США; [NUMBER] - 20893,49 доларів США, сума нарахованих та несплачених відсотків по вкладу 61,18 доларів США; [NUMBER] -128,72грн.; [NUMBER] - 2183263,67грн.; [NUMBER] - 23156,57грн., сума нарахованих та невиплачених відсотків по вкладу 153,11грн.; [NUMBER] - 0,85 Євро; [NUMBER] - 975942,85грн.; [NUMBER] - 3299,80 Євро; № [NUMBER] - 14690,85 доларів США (а.с.17). Відповідно до копії рішення правління НБУ №394-рш від 22.06.2017р., правління НБУ вирішило відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Діамантбанк» (а.с.42). Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2663 від 23.06.2017р., виконавча дирекція Фонду вирішила запровадити процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк» строком на два роки з 24.06.2017р. по 23.06.2019р. та призначити [PERSON] уповноваженою особою Фонду та делеговано йому всі повноваження ліквідатора ПАТ «Діамантбанк» (а.с.43-44). 11.07.2017р. [PERSON] звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна О.О. з заявою про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог (а.с.45-46). Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] є вкладником ПАТ «Діамантбанк» відповідно до договорів строкового банківського вкладу: №16-05-13-000626 від 13.05.2016р., №16-07-05-000826 від 05.07.2016р., №16-08-05-000933 від 05.08.2016р., №16-08-08-000935 від 08.08.2016р., №16-11-29-001241 від 29.11.2016р., Так, відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як передбачено ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує грошове або не грошове зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. В свою чергу, за змістом положень ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Згідно з частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, приписи даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. В свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Як передбачено п.п. 3, 5 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Крім того, згідно з ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеня, як вид забезпечення виконання зобов`язання, може застосовуватися лише у договірних правовідносинах між виконавцем та споживачем, в той час як позивач, будучи вкладником банку, та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в жодні договірні відносини не вступали. Таким чином, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати покладється на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed