Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.09.2014 серії І-ЖС № 261281. Згідно з довідкою Новомиколаївської селищної ради від 06.02.2017 № 648 [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], але фактично за вищевказаною адресою не проживає з листопада 2016 року. Інших відомостей стосовно [PERSON] селищна рада не має. Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 18.01.2017 № 00017552855. 05.10.2016 [PERSON] залишила свою доньку на бабусю, яка перебувала в стані алкогольного спяніння. Комісія у складі: інспектора РП Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, соціального працівника, депутата Григорівської сільської ради та працівника служби у справах дітей вилучила малолітню дитину [PERSON], [INFO], за адресою: с. Григорівка, вул. Радянська, буд. 29, Запорізька область, Запорізький район, про що було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоровя про підкинуту чи знайдену дитину від 05.10.2016. [PERSON] було доставлено до Комунального закладу «Запорізької центральної районної лікарні» ЗОР, в якому вона перебувала до 24.01.2017 року. З 24.01.2017 [PERSON], [INFO], перебуває в Комунальній установі Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, що підтверджується актом від 24.01.2017 та листом зазначеної установи від 24.01.2017 № 124. Згідно з листом Комунальної установи Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради від 13.06.2017 № 1011 [PERSON] свою дочку жодного разу не відвідувала, не телефонувала. Письмових, усних запитів про дитину, стан її здоровя, умови виховання та потреби на адресу будинку дитини «Сонечко» від батьків, родичів не надходило. Згідно з висновком Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування від 04.05.2017 № 01-01-17/0431 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 24.04.2017 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Новомиколаївській районній державній адміністрації Запорізької області було розглянуто питання про позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] та прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема один з батьків. Однією з підстав для позбавлення батьківських прав, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обовязками. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вищенаведеними доказами в їх сукупності підтверджується факт свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обовязків щодо її дитини. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність у справі будь-яких доказів, якими б спростовувались доводи позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. За правилами статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини (ч. 2), при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч. 3). Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть присуджуватися у частині від доходу її батька. Згідно з частиною другою статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1). Частиною першою статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За правилом частини третьої статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовна заява містила вимоги як майнового (про стягнення аліментів), так і немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав), відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання такої позовної заяви судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Позивача, згідно з п. 14 ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору. При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, що, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статі 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та такої саме ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 640,00*2 = 1280,00 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved