Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 27.04.2015 року в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області померла його дружина [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 1/2 частину будинковолодіння (садибний (індивідуальний) житловий будинок) № 56 по вул. Ювілейна в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області. Вказане будинковолодіння було збудоване позивачем та його дружиною під час шлюбу, тому позивач вважає його спільною сумісною власністю подружжя. Однак, за життя [PERSON] вони не оформили свідоцтво про право власності на даний будинок, в зв'язку з чим позивач не має можливості оформити свої спадкові права після смерті дружини, а також не має можливості отримати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті дружини. Іншими спадкоємцями першої черги за законом є їхні діти: [PERSON] та [PERSON]. Позивач спадщину після смерті дружини прийняв належним чином, так як постійно проживав з нею за однією адресою до моменту її смерті, а також подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, крім того подав заяву, в якій зазначив, що претендує на частку в спільному майні подружжя. Також заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подав її син [PERSON], а інший син [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини. За вказаних підстав позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду. В судове засідання сторони не з'явились, попередньо через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому позивач [PERSON] та його представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити; відповідач [PERSON] в своїй заяві зазначив, що позовні вимоги визнає, а представник відповідача сільський голова Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області у вирішенні спору покладається на думку суду. Згідно ч. 2\~ст. 158 ЦПК України\~особа, яка бере участь\~\~у\~\~справі,\~\~має\~\~право\~\~заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції учасників процесу, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 27.04.2015 року в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 319515 від 28.04.2015 року (а.с. 6). [PERSON] на день смерті 27.04.2015 року проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією довідки № 1089, виданої виконкомом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 24.03.2016 року (а.с. 36). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі й на 1/2 частину будинковолодіння (садибний (індивідуальний) житловий будинок) № 56 по вул. Ювілейна в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, загальною площею 104,7 кв. м, житловою площею 50,3 кв.м, яке в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», ганку з козирком, житлового будинку літ. «Б», веранди літ. «б», сараю літ. «б1», погребу з шиєю літ. «В», убиральні літ. «Д», навісу літ. «Е», криниці № 1, вигрібної ями № 2, вигрібної ями № 3, жомової ями № 4, огорожі № 5, воріт № 6, хвіртки № 7, огорожі № 8, що підтверджується копією технічного паспорта, виготовленого КП «ВООБТІ» 05.02.2016 року (а.с. 20-26). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті дружини [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 399369 від 04.03.1979 року (а.с. 7). Іншими спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є діти спадкодавиці [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії ІІ-АМ № 422825 від 28.12.1979 року (а.с. 8) та серії ІІ-АМ № 497817 від 05.12.1981 року (а.с. 9). Спадкоємці за заповітом відсутні, що підтверджується копією спадкової справи № 391/2015, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої 27.04.2015 року [PERSON] (а.с. 65-73). Спадкове будинковолодіння було збудоване позивачем [PERSON] та спадкодавицею [PERSON] під час шлюбу, що підтверджується копією згаданого вище свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 399369 від 04.03.1979 року, відповідно до якого шлюб було зареєстровано 04.03.1979 року (а.с. 7); копією будівельного паспорта № 12 на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] за адресою: с. Вінницькі Хутори по вул. Ювілейній, від 1984 року (а.с. 27-33); копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 712240 від 17.04.2007 року, площею 0,2215 га, розташовану за адресою: с. Вінницькі Хутори, вул. Ювілейна, 56, Вінницького району Вінницької області (а.с. 34); копіями довідок № 1085 та № 1087, виданих виконкомом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 24.03.2016 року (а.с. 35, 36); копією витягу з погосподарської книги за адресою: с. Вінницькі Хутори, вул. Ювілейна, 56, Вінницького району Вінницької області (а.с. 38-43). Нормами статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 03.06.2015 року № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно, а саме: будинковолодіння (садибний (індивідуальний) житловий будинок) № 56 по вул. Ювілейна в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, є обєктом спільної власності позивача [PERSON] та його дружини [PERSON], яка помера 27.04.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В звязку з зазначеним вище, частки позивача [PERSON] та його дружини [PERSON], яка помера 27.04.2015 року, у вищевказаному будинковолодінні є рівними та становлять по 1/2. Отже, після смерті [PERSON], яка помера 27.04.2015 року, відкрилась спадщина саме на належну їй 1/2 частину у будинковолодінні (садибний (індивідуальний) житловий будинок) № 56 по вул. Ювілейна в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] прийняв, так як постійно проживав з нею за однією адресою на момент смерті спадкодавиці, а також подав в установлений законом строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини та заяву, в якій зазначив, що претендує на частку в спільному майні подружжя, що підтверджується копією спадкової справи № 391/2015, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої 27.04.2015 року [PERSON] (а.с. 65-73). Також заяву про прийняття спадщини подав син спадкодавиці [PERSON], а заяву про відмову від своєї частки в спадковому майні на користь батька [PERSON] подав син спадкодавиці [PERSON], що також підтверджується копією спадкової справи № 391/2015, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої 27.04.2015 року [PERSON] (а.с. 65-73). Таким чином, позивач має право на 1/3 частку в спадковому майні після смерті своєї дружини [PERSON], яка померла 27.04.2015 року. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене спадкове майно позивач не має можливості, оскільки при житті спадкодавця не були оформлені правовстановлюючі документи на вказане майно, що підтверджується письмовою відмовою Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 1914/02-17 від 20.07.2016 року (а.с. 45). Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, згідно листаМіністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] на законних підставах володіла і користувалася своєю часткою в спадковому майні, а позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після неї. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову. Крім того, за заявою позивача, суд вважає залишити за ним судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved