Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що шлюб між ним та відповідачкою було укладено 22 лютого 2015 року. Від даного шлюбу в них народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою і спорів з приводу її виховання та утримання у них не виникає. Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони з відповідачкою не зійшлися характерами та поглядами на життя, внаслідок чого між ними постійно виникали непорозуміння. Відповідачка не рахувалася з його думками і такі стосунки призвели до неповаги один до одного. Через неможливість спільного проживання, в серпні 2017 року він був вимушений переїхати проживати в будинок своїх батьків. При цьому, не зважаючи на те, що вони понад рік проживають окремо, [PERSON] в добровільному порядку розірвати шлюб не бажає. За таких обставин вважає, що їхнє проживання разом недоцільне та воно і неможливе, примирення не бажає. Просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, так як надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнав, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, так як надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги визнає, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 лютого 2015 року і від даного шлюбу мають одну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено? збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому при таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Наданий сторонам строк для примирення терміном на три місяці бажаних наслідків не дав і вони не примирилися. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання неповнолітніх дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачку.

Outcome: approved