Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Комунального закладу «Палац культури «Титан» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом від 23.11.2016 року був прийнятий до Комунального закладу «Титан» на посаду машиніста сцени з 01.12.2016 року з 2-х місячним випробувальним терміном. 20.01.2017 року відповідачем, у складі комісії, було винесено акт про результати його стажування, за результатами якого, під час стажування він показав незадовільне відношення до виконання своїх прямих обов`язків, механізмів по управлінню сценічними декораціями, не вивчив та не проявив прагнення до цього, тому комісія вважала, що його потрібно звільнити з роботи після закінчення випробувального терміну як такого, що не пройшов випробувальний термін. 26.01.2017 року з вини відповідача позивач отримав виробничу травму, а 27.01.2017 року був достроково звільнений з роботи на підставі наказу від 27.01.2017 року відповідно до Акту про результати стажування від 20.01.2017 року. 30.01.2017 року позивач звернувся до поліклініки, де йому видали лікарняний лист. 01.03.2017 року [PERSON] було відновлено на роботі, всупереч висновкам комісії. Таким чином, позивача було поновлено на роботі наказом від 01.03.2017 року, але акт комісії від 20.01.2017 скасований не був. Після відновлення на роботі, було проведено розслідування, відповідно до якого було встановлено, що винним в отриманні позивачем виробничої травми є інженер з охорони праці, бо він не розробив інструкцій по безпечному встановленню та зняттю вантажів на сценічних механізмах, що підтверджується Актом проведення розслідування нещасного випадку від 29.03.2017 року. Таким чином, комісія, яка складала акт від 20.01.2017 року, знаючи що в Комунальному закладі «Палац культури «Титан» немає необхідних інструкцій з охорони праці, в цьому акті відобразила неправдиві відомості, тому члени комісії показали незадовільне відношення до виконання своїх прямих обов`язків. Після відновлення його на роботі йому було сплачено вимушені прогули та лікарняний лист. Позивач зазначає про те, що завдана йому моральна шкода полягає у тому, що, актом відповідача від 20.01.2017 року йому було завдано також і моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі та гідності, ділової репутації, в душевних страждання, у зв`язку з чим, [PERSON] у своїй позовній заяві просив стягнути з відповідача на свою користь завдану йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою судді від 07.08.2020 року, позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). 09.09.2020 року від відповідача Комунального закладу «Палац культури «Титан» до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Як зазначив відповідач, упродовж роботи в Комунальному закладі «Палац культури «Титан» до часу його звільнення 25.05.2017 року [PERSON] мав складні і конфліктні стосунки у закладі з співробітниками та адміністрацією. Відмовлявся за надуманими обставинами виконувати розпорядження безпосереднього керівника головного інженера [PERSON] . Постійно створював конфліктні ситуації у колективі, вів себе не адекватно. Відповідач вважає, що позивач не зазначив, в чому саме полягає наявність моральної шкоди, не надав відповідних доказів її заподіяння, зокрема, доказів понесених позивачем моральних страждань, переживань, втрат немайнового характеру тощо, не довів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача, не надав доказів на підтвердження вини відповідача у її заподіянні. Крім того, позивач, визначаючи в якості компенсації моральної шкоди суму у розмірі 10 000,00 грн., не зазначив, з яких обставин він виходив при визначенні такого розміру. Також, [PERSON] упродовж 2010-2020 років кожного разу нетривалий час працював у більшості культурних закладів міста Запоріжжя, де також постійно у нього виникали непорозуміння, що свідчить про його неконструктивне відношення до роботи і колективів та склочність поведінки. До того ж, упродовж 2020 року, [PERSON] були подані позови про відшкодування моральної шкоди до ряду закладів культури міста, що свідчить про системність його дій, направлених на безпідставне та надумане пред`явлення позовів, умисну завантаженість суду зайвими безпідставними справами. Тому, з огляду на вище наведене відповідач не може погодитись з такими позовними вимогами та просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю. Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. 10.01.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій [PERSON] додатково заначив про стягнення з відповідача на свою користь окрім 10 000,00 грн. моральної шкоди, також 2 000,00 грн. за приниження його честі та гідності, у зв`язку з тим, що відповідачем у відзиві було прописано невірну інформацію щодо пред`явлення ним позовів до інших відповідачів. Позивач у судовому засіданні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, у відповіді на відзив, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступних міркувань. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що згідно наказу Комунального закладу «Палац культури «Титан» № 167 від 23.11.2016 року, [PERSON] був прийнятий на роботу до Комунального закладу «Палац культури «Титан» на посаду машиніста сцени 4 розряду з окладом згідно штатного розкладу з двомісячним випробувальним терміном з 01.12.2016 року. Згідно акту, складеного комісією в складі: головного інженера Комунального закладу «Палац культури «Титан», завідуючого господарством, інженера по охороні праці та затвердженого директором Комунального закладу «Палац культури «Титан» 20.01.2017 року про результати стажування на посаді машиніста сцени [PERSON] з 01.12.2016 року по 20.01.2017 року, вбачається, що за підсумками комісії: звільнити стажера на посаді машиніста сцени [PERSON] по закінченню випробувального терміну, як не пройденого випробувальний термін. 26.01.2017 року з позивачем стався нещасний випадок. Комісією Комунального закладу «Палац культури «Титан» було проведено розслідування нещасного випадку, що стався 16.01.2017 року о 10 год. 00 хв. в Комунальному закладі «Палац культури «Титан», за результатами якого складено акт від 28.03.2017 року. 27.01.2017 року, наказом Комунального закладу «Палац культури «Титан» № 14, машиніста сцени 4 розряду [PERSON] було звільнено з роботи з 27.01.2017 року, у зв`язку з закінченням строку договору ст. 36 п. 2 КЗпП України. Однак, наказом Комунального закладу «Палац культури «Титан» від 01.03.2017 року № 28, у зв`язку з самостійною виявленою помилкою під час звільнення машиніста сцени 4 розряду [PERSON] та з метою дотримання трудових прав позивача: скасовані накази від 24.01.2017 року № 11 , та від 27.01.2017 року № 14 про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на посаді машиніста сцени 4 розряду Комунального закладу «Палац культури «Титан» ум. Запоріжжі з 27.01.2017 року. В подальшому, на підставі наказу Комунального закладу «Палац культури «Титан» від 25.05.2017 року № 67, [PERSON] було звільнено 25.05.2017 року за прогул без поважних причин, вчинений з 16.05.2017 року по 18.05.2017 року, а саме: 16.05.2017 року був відсутній з 08.00 до 09.30 та з 11.20 до 17.00 год, 17.05.2017 року був відсутній з 08.00 до 10.00 та з 10.20 до 17.00, 18.05.2017 року був відсутній з 98.00 год. До 09.00 год. Та з 09.15 до 17.00 за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Викладені обставини сторонами не оспорюються, тому з урахуванням положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. П. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних справ та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України). Ст. 159 КЗпП визначено, що працівник зобов`язаний: знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; додержувати зобов`язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації; проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди; співробітничати з власником або уповноваженим ним органом у справі організації безпечних та нешкідливих умов праці, особисто вживати посильних заходів щодо усунення будь-якої виробничої ситуації, яка створює загрозу його життю чи здоров`ю або людей, які його оточують, і навколишньому природному середовищу, повідомляти про небезпеку свого безпосереднього керівника або посадову особу. Позивач вважає зазначені формулювання в акті відповідача 20.01.2017 року про результати його стажування недостовірною інформацією, що даним актом йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі та гідності, ділової репутації, в душевних страждання. Крім того, відповідачем було спричинено моральної шкоди, що полягає у приниженні честі та гідності, у зв`язку з тим, що відповідачем у відзиві було прописано невірну інформацію щодо пред`явлення ним позовів до інших відповідачів. У судовому засіданні встановлено, що на підставі акту Комунального закладу «Палац культури «Титан» про результати стажування [PERSON] від 20.01.2017 року, винесено наказ «Про звільнення з роботи [PERSON] » від 27.01.2017 року № 14. Вказаний наказ, у зв`язку з самостійною виявленою помилкою під час звільнення машиніста сцени 4 розряду [PERSON] та з метою дотримання трудових прав позивача, наказом Комунального закладу «Палац культури «Титан» від 01.03.2017 року № 28, був скасований. Позивачем в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширені інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( зі змінами від 27.02.2009 року № 1) більш деталізовано порядок відшкодування моральної шкоди, що висвітлено у п. 3, 4 та 5. Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Вимогами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Сдом встановлено, що в позовній заяві та досліджених матеріалах відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діями відповідача було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Крім того, позивач у своєму позові та у судовому засіданні не навів, з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. Отже, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. Таким чином, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, а у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed