Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що працював у відповідача та 17.12.2018 р. звільнений за власним бажанням, згідно наказу № 407к від 17.12.2018 р. При звільненні з ним не був проведений остаточний розрахунок по заробітній платі. Відповідач заборгував йому 16334,21 грн. Зазначає, що з дня його звільнення відповідач не виплатив заробітну плату, тому повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, починаючи з 18.12.2018р. Розмір його середньоденної заробітної плати позивача становить 551,54 грн., а тому позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 18.12.2018р. по день ухвалення судового рішення. Позивач в судове засідання з`явився позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву в якій просить розглядати справу без участі представника відповідача. 14.09.2020 р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що сума заборгованості по заробітній платі, що підлягає сплаті позивачу становить 16334,21 грн. Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні з 18.12.2018р. відповідач заперечує, оскільки вважає, що заборгованість по заробітній платі виникла не з вини останнього. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Завод «Маяк», звільнений з 17.12.2018 р. За власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] , АТ «Завод «Маяк» не виплатив належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Згідно Довідки АТ «Завод «Маяк» № 240/700 від 01.04.2020 р. заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить: 16334,21грн. (а.с.9). Вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем саме по заробітній платі є порушенням статей 47 та 116 Кодексу, тому з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум по день постановлення рішення. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Враховуючи довідку АТ «Завод «Маяк» № 240/700 від 01.04.2020 р., середньоденна заробітна плата позивача становлять суму 480,41 грн. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення даного рішення, тобто з 18.12.2018 року по 08.12.2020 року включно становить 479 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 230116,39 грн. (480,41 грн. х 479 = 230116,39 грн.). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку пронеогбгрунтованість позовної вимоги щодо стягнення моральної шкодив розмірі 10000грн. З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, а тому суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 2102,00 грн.

Outcome: approved