Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до Берегівської міської ради, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору [PERSON], про визнання права власності на 3/4 земельної ділянки. Позов мотивований тим, що 02 грудня 2014 року позивач придбав у [PERSON] 3/4 житлового будинку садибного типу № 105 по вул. Сентфельд в м. Берегово, що підтверджується договором купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу [PERSON] Даний житловий будинок, власником 3/4 частини якого є позивач, розташований на земельній ділянці площею 652 м.кв., яка не була предметом договору-купівлі продажу. Нещодавно позивач вирішив оформити своє право власності на вищевказану земельну ділянку, однак, як виявилося, вона вже була виділена його бабусі [PERSON], однак остання не зареєструвала її у встановленому порядку. Таким чином, 3/4 частини будинку перейшли у власність позивача, а земельна ділянка - ні. Таким чином, придбавши в [PERSON] 3/4 частини будинку, позивач має право на частину земельної ділянки, на якій цей будинок розташований, однак у зв'язку з перебуванням земельної ділянки у власності іншої особи, він позбавлений можливості реалізувати таке своє право, чим порушуються мої права та охоронювані законом інтереси. Крім того, йому Управління Держгеокадастру у Берегівському районі Закарпатської області не погодило передачу земельної ділянки за адресою м. Берегово, вул. Сентфельд, 105, у приватну власність, оскільки ним використано право безоплатної приватизації земельної ділянки в межах, передбачених Земельного кодексу України. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, при цьому подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Від відповідача Берегівської міської ради надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, за наявними матеріалами. Заперечень по справі не мають. Третя особа [PERSON] у судове засідання також не зявилася, подала заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів здійснення захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання права. Так, відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Ст. 120 ЗК України також передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно правової позиції Верховного суду України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, які інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. За таких обставин, позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення.

Outcome: approved