Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України (далі по тексту - відповідач 1), Державної казначейської службаи України (далі по тексту - відповідач 2), третя особа - [PERSON] (далі по тексту - третя особа) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. З урахуванням уточнених позовних вимог остаточно просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача: матеріальну шкоду в розмірі 7 500, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн., витрати на правову допомогу згідно Договору № 20-11/14 від 20.11.2014 та Договору № 16-02/15 від 16.02.2015 в розмірі 6 500, 00 грн., судовий збір в розмірі 1140, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.11.2014 посадовою особою ДАІ, інспектором ДАІ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON]. складено протокол серії АП № 717166 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно позивача, відповідно до якого останній керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2015 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача закрито у зв`язку із відсутністю в його діях події адміністративного правопорушення. При цьому, вказаною постановою встановлено, що третьою особою під час складання протоколу про адміністративне правопорушення було порушено Інструкцію про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення такого огляду. При цьому, третя особа взагалі не мала права складати відповідний протокол, оскільки для цього не було достатньо законних підстав.Таким чином, посадовою особою ДАІ [PERSON] порушено ст. 19 Конституції України та ст. 265-2 КУпАП, відтак його дії були незаконними, а тому завдали позивачу моральну та матеріальну шкоду, яка має бути відшкодована останньому на підставі ст. 1174 ЦК України. При цьому, згідно ст. 25 Бюджетного кодексу України та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», саме Державна казначейська служба України, на думку позивача, є належним відповідачем по справі, оскільки відшкодування шкоди буде здійснюватись за рахунок бюджетних коштів. Крім того, позивачем понесені витрати за проходження профілактичного наркологічного огляду, складення консультативного висновку, витрати, пов`язані з прийомом у лікаря-невропатолога, та лікаря-алерголога за наданням відповідної допомоги та проходження оглядів. Вказує, що дії інспектора ДАІ спричинили загострення наявної у позивача генетичної хвороби, у зв`язку з чим останній був змушений звернутись до лікаря для отримання відповідної допомоги. Крім того, вказує, що протиправні дії третьої особи завдали позивачу і моральної шкоди, яка полягає у сильному стресі та яку останній оцінює в 100 000, 00 грн. Представник відповідача 1 заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вказав, що позовні вимоги пред`явлені до працівника Державної патрульної інспекції ГУ МВС України в м. Києві, а відтак ГУ НП України є неналежним відповідачем по справі, оскільки не є правонаступником ДАІ ГУ МВС України в м. Києві, в жодні правовідносини з позивачем не вступало, не має відношення до подій, описаних позивачем. При цьому, ДАІ ГУ МВС України в м. Києві на даний час перебуває на стадії ліквідації та не має статусу припиненої юридичної особи згідно вимог ст. 91 ЦК України. Представник відповідача 2 проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, вказує, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, в жодні правовідносини не вступало з позивачем, відтак не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. При цьому, вказав, що посилання позивача на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2015 про підтвердження протиправності дій відповідача 1 є безпідставним, оскільки вказаною постановою суду доведено лише те, що позивач не вчиняв адміністративного правопорушення, а не саму протиправність дій відповідача. Крім того, позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали страждання (фізичні, душевні чи психічні), не досліджено характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо. Відтак в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. 20.12.2016 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду. В судовому засіданні 10.07.2017 представником відповідача 1 надано письмові заперечення. 27.09.2017 від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача та уточнена позовна заява. 30.04.2018 від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву. На підставі Розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-478 від 04.06.18 року вказану справу передано до провадження судді Мальцева Д.О. 05.06.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. справу прийнято до свого провадження та з урахуванням змін, внесених до ЦПК України від 15.12.2017, призначено проведення підготовчого засідання та встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. 21.08.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. до участі у справі залучено співвідповідача - Державну казначейську службу України. 18.09.2018 від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву. 11.10.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні, пояснив, що [PERSON] , виконую обов`язки інспектора ДАІ, діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, згідно п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. В судовому засіданні встановлено, що інспектором ДАІ [PERSON]. складено протокол серії АП1 № 717166 від 12.11.2014 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно [PERSON] , який направлено до Дарницького районного суду м. Києва для розгляду. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2015 по справі № 753/1879/15-п провадження про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 17.02.2015. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що вказаною постановою встановлено, що третьою особою під час складання протоколу про адміністративне правопорушення було порушено Інструкцію про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення такого огляду. При цьому, третя особа взагалі не мала права складати відповідний протокол, оскільки для цього не було достатньо законних підстав, а відтак посадовою особою ДАІ [PERSON] порушено ст. 19 Конституції України та ст. 265-2 КУпАП, його дії були незаконними, а тому завдали позивачу моральну та матеріальну шкоду, яка має бути відшкодована останньому на підставі ст. 1174 ЦК України. На підтвердження завданої матеріальної та моральної шкоди позивач надає консультативний висновок від 26.11.2014, копію сертифікату про проходження профілактичного огляду від 03.12.2014, замовлення на дослідження крові та результати досліджень від 03.12.2014, копії квитанцій про оплату вказаних досліджень, консультативні висновку невропатолога, акт про надані медичні послуги лікарем-алерголом на замовлення від 21.01.2015, консультативний прийом у лікаря-алерголога від 26.02.2015, результати дослідження від 21.01.2015 та квитанції про оплату зазначених послуг, копії листків непрацездатності від 13.03.2006, виписки з історії хвороби (а.с. 9-48), розрахунок матеріальної шкоди, завданої позивачу на суму 7543, 65 грн., копію висновку психолога від 11.03.2015 (а.с. 49, 50-55). Так, статтею 10 Закону України «Про міліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов`язана: приймати і реєструвати заяви й повідомлення про адміністративні правопорушення; виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення. Відповідно до статті 255 КУпАП (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними у статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ за статтею 130 КУпАП. У статті 221 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення за статтею 130 КУпАП розглядаються судом. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З врахуванням наведеного, а також положень Закону України «Про міліцію» та КупАП, судом встановлено, що інспектор ДАІ [PERSON] при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та направленні матеріалів до суду діяв у межах повноважень, наданих йому Законом України «Про міліцію» та КУпАП. Позивачем не доведено в судовому засіданні тієї обставини, що дії інспектора ДАІ [PERSON]. під час складання ним протоколу про адміністративне правопорушення, були неправомірними та такими, що потягли за собою завдання матеріальної та моральної шкоди позивачу, розмір завданої шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача 1, відповідача 2 та заподіяною шкодою. Крім того, складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки у відповідності до положень статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. При цьому, посилання позивача на те, що постанова Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року є підтвердженням протиправності дій інспектора ДАІ [PERSON]. є безпідставним, оскільки вказаною постановою суду доведено лише те, що позивач не вчиняв адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а не протиправність дій інспектора ДАІ. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, факт порушення відповідачами прав позивача не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed