Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування якого зазначив, що являється приватним підприємцем, який надає ритуальні послуги населенню. Зазначає, що з відповідачем [PERSON] раніше не був знайомий. Так, 26 лютого 2019 року відповідач [PERSON] звернулась до позивача, як до особи, що надає ритуальні послуги з організації поховань. Відповідач сказала, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яку потрібно поховати, і вона бажає, щоб послуги по похованню її матері їй надав позивач. При цьому відповідач замовила для поховання матері ритуальні приладдя і послуги, а саме: гроб вартістю 850 грн., хрест 150 грн., табличку з написом - 30 грн., церковний поховальний набір 30 грн., покривало в труну 350 грн., доставку тіла померлої до моргу 450грн., погрузну і вигризку - 200 грн., вінки 2 шт. 120 грн., супровід поховання(бригада вантажників) - 860 грн., послуги катафалка (з доставкою тіла) 750грн., копання і оформлення могили 2000 грн., послуги моргу 550 грн., тканина для поховання 12 м. 260 грн. Всього на суму 6600 грн. При цьому відповідач [PERSON] попросила позивача відтермінувати оплату замовлених нею поховальних послуг на строк до 13 березня 2019 року, мотивуючи своє прохання тим. що зараз в неї відсутні вільні грошові кошти, і вона не має можливості розрахуватися. Співчуваючи відповідачу [PERSON] через втрату матері, позивач погодився на її прохання. При цьому відповідач в якості авансової платні заплатила позивачу 60 грн. і падала власноручно написану розписку, про те, що вона зобов`язується оплатити вартість наданих їй ритуальних послуг в сумі 6 540 грн.. Таким чином, внесений відповідачем [PERSON] аванс оплати отриманих послуг і власноручно написана розписка є підтвердженням укладання між ними Договору про надання послуг. Зазначає, що він, як виконавець послуг, свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надав відповідачу [PERSON] всі ритуальні приладдя і виконав проведення поховання її матері. Відповідач [PERSON] не оплатила виконання замовлених нею послуг і взагалі категорично відмовилась оплатити позивачу виконану роботу. Зазначає, що свою відмову відповідач мотивували тим, що її мати була пенсіонеркою тому позивач повинен був поховати її безкоштовно. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється оплатити отримані нею послуги в повному обсязі позивач змушений звернутись до суду з вищезазначеним позовом і просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь гроші в сумі 6540 грн. за надані послуги по похованню її матері. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідност. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідност. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] 26.02.2019 року отримала від [PERSON] у ритуальні послуги у борг в сумі 6540 грн., про що свідчить оригінал розписки від 26.02.2019 року, де зазначено: «Я, [PERSON] , проживающая по адресу ул [ADDRESS] , обязуюсь оплатить стоимость ритуальных услуг в размере 6540». З копії накладної від 25.02.2019 року ПП «Писаренко» де зазначено одержувачем послуг Прусову, вбачається, що всього відпущено послуг, найменувань на загальну суму 6600 грн. Передоплата відповідачем внесена в сумі 60 грн. Правовідносини позики вимагають обов`язкової перевірки наявності оригіналів розписок у кредитора, що є підтвердженням невиконання зобов`язання боржником. Оригінал розписки залучений судом до матеріалів справи. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є\~доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується\~факт укладення договору позики і його умов. Судом встановлено, що [PERSON] отримавши послуги у борг 26.02.2019 року від ПП [PERSON] в сумі 6540,00 грн., свої зобов`язання у встановлений домовленістю строк не виконала, суму боргу не повернула. Факт наявності у [PERSON] оригіналу розписки, свідчить про існування між сторонами боргових зобов`язань. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що\~принцип змагальності\~полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є уповноваженим вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Так, згідно з ст.509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. \~Встановивши наявність оригіналу розписки у позивача та відсутність належних і допустимих доказів про повернення відповідачем зазначеної суми боргу, суд дійшов висновку щодо необхідності стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 6540,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 768, 40 грн., який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved