Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про зміну способу та розміру стягнення аліментів шляхом їх збільшення. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у шлюбі від якого народилися спільні діти - доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно виконавчого листа виданого 10.11.2009 Канівським міськрайонним судом Черкаської області (справа № 2-1316/2009), [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач вказує, що на даний час їй самостійно важко матеріально утримувати двох неповнолітніх доньок, які відвідують платні гуртки та спортивні секції з визначеним судом первинним розміром аліментів та способом їх стягнення, позивач не має постійного місця праці, отримує нерегулярні заробітки, за останні роки ціни на товари щоденного користування, комунальні послуги, ліки, продукти харчування, значно виросли. Натомість, позивач зазначає, що їй відомо про те, що відповідач є фізично здоровою людиною, має постійний заробіток та реальну можливість виплачувати аліменти у більшому розмірі. Проте, добровільно допомагати своїм дітям від цього шлюбу він не бажає. Відповідач є суб`єктом підприємницької діяльності, здійснює пасажирські перевезення, а відтак позивач вважає, що у відповідача покращилося його матеріальне становище, він здійснює підприємницьку діяльність від якої отримує достатній прибуток, який дозволяє йому мінімум раз на рік виїзд за кордон для здійснення мандрівок, має у володінні рухоме майно, здійснює угоди купівлі-продажу автомобільного транспорту, а тому на даний час є всі законні підстави для зміни розміру та способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду. У зв`язку з цим, просить суд змінити спосіб та збільшити розмір стягнення аліментів, визначений рішенням суду за позовом одержувача аліментів, у разі зміни матеріального стану платника аліментів та в інших випадках, шляхом стягнення з [PERSON] на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 2-1316/2009 від 04.11.2009 на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русакова Г.С. від 25.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.28). Згідно розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 244 від 16.04.2020, у зв`язку із припиненням повноважень судді Русакова Г.С., та з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 16.04.2020 було проведено повторний автоматичний розподіл справи, справу передано для подальшого розгляду судді Льон О.М. (а.с.33, 34). Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Льон О.М. від 21.04.2020 справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання на 29.04.2020 (а.с.35). Ухвалами Канівського міськрайонного суду Черкаської області розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою учасників справи (а.с.50, 88, 100, 125-127, 144). 09.11.2020 представник позивача адвокат Гончарук А.В. у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що позивач на даний час проживає у Російській Федерації. Згідно виконавчого листа виданого 10.11.2009 Канівським міськрайонним судом Черкаської області (справа № 2-1316/2009), відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Крім цього, представник позивача вказав, що позивачу відомо про те, що з 2007 року відповідач займається підприємницькою діяльністю згідно ліцензій на перевезення; 11.10.2018 продав автобус на якому здійснював пасажирські перевезення; 11.12.2019 відповідач припинив діяльність, в якій він був зареєстрований як фізична особа-підприємець; 31.08.2020 - припиняє підприємницьку діяльність з перевезення. Виконавчий лист позивачем не подано вчасно, оскільки вона самостійно мала змогу їх забезпечувати. Доходи відповідача від здійснення підприємницької діяльності позивачу невідомі, однак наявність автобуса свідчить про належний рівень майнового стану. Представник відповідача - адвокат Кукса О.В. у судове засідання також з`явилася, позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити, оскільки позивачем не надано доказів покращення майнового стану відповідача та зазначила, що навпаки, матеріальний стан відповідача погіршився. Суду пояснила, що позивач з 2009 року не звертався до виконавчої служби протягом більш, ніж 10 років, отже не було такої потреби і це питання вирішується в іншому позовному провадженні. У відповідача також є сім`я, дитина, проте він допомагав дітям від свого першого шлюбу. Зміна роботи відповідача обумовлена складною економічною ситуацією в Україні. Будь-якої заборгованості на даний час відповідач не має. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19.06.2007 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 107, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). У шлюбі в них народилися діти - доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.07.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис 901 (а.с.8-зв.) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.08.2019 повторно Канівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис 135 (а.с.8). Згідно виконавчого листа виданого 10.11.2009 Канівським міськрайонним судом Черкаської області (справа № 2-1316/2009), відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с.6). Постановою старшого державного виконавця Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Смакоти С.В. від 04.10.2019 відкрито виконавче провадження з виконавчого листа № 2-1316/2009 виданого 10.11.2009 Канівським міськрайонним судом Черкаської області (ВП № 60233965) (а.с.11). Постановою старшого державного виконавця Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Смакоти С.В. від 17.02.2020 при примусовому виконанні зазначеного вище виконавчого листа на боржника накладено штраф у розмірі 60540 грн. у зв`язку з наявністю боргу по аліментах станом на 01.02.2020 в сумі 121 080,18 грн. (а.с.10). Постановою начальника Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Красуцькою Н.В. від 17.07.2020 скасовано постанову про накладення штрафу від 17.07.2020, що видав Смакота С.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1316/2009 виданого 10.11.2009 Канівським міськрайонним судом Черкаської області, у зв`язку з відсутністю заборгованості з 03.10.2019 до моменту винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу (а.с.116-117). Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, з 12.06.2007 відповідач є фізичною особою-підприємцем (а.с.13) та, як вбачається з матеріалів справи, був відряджений, зокрема, на 10 календарних днів з 02.09.2019 по 11.09.2019 до м. Одеса та м. Залізний Порт для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується наказом № 27 про службове відрядження (а.с.13-зв.), а також на 10 днів, починаючи з 30.08.2019 - до м. Одеса, м. Залізний Порт, база відпочинку «Сонячне», б/в «Бриз», що підтверджується посвідченням про відрядження (а.с.14). Таким чином, позивач вважає, що у відповідача покращилося його матеріальне становище, він здійснює підприємницьку діяльність від якої отримує достатній прибуток. Натомість, зазначає, що на даний час їй самостійно важко матеріально утримувати двох неповнолітніх доньок, які відвідують платні гуртки та спортивні секції з визначеним судом первинним розміром аліментів та способом їх стягнення, на підтвердження чого надала суду довідки Муніципального автономного загальноосвітнього закладу «Ліцей» міського округу Брониці Московської області про те, що доньки - [PERSON] та [PERSON] навчаються в ліцеї м. Брониці в 11 та 6В класі відповідно (а.с.42, 43). Крім цього, згідно договору про надання додаткових платних освітніх послуг художньо-естетичного напрямку від 12.09.2019, доньці [PERSON] надаються додаткові освітні послуги по додаткових програмах розвитку художньо-естетичного напрямку (а.с.44-45) та як вбачається з довідки Федерального державного бюджетного освітнього закладу вищої освіти «Гжельский государственный университет» (ГГУ) від 01.09.2019 № 037, [PERSON] є ученицею 1 класу художньої школи № 4 вказаного закладу, навчання в якій проводяться щотижня згідно розкладу (а.с.41). Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне положення дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частин 1, 5 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частин 1, 3 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 СК України регулюють зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. При цьому, частиною 3 статті 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи зі змісту положень статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Також підставами для зміни розміру аліментів можуть бути зміни в сімейному стані платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші випадки, передбачені цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить змінити спосіб та збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду до 5000 грн., посилаючись на її незадовільний матеріальний стан та покращення матеріального стану відповідача. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що вказані позивачем обставини не дають підстав для зміни розміру аліментів, які сплачуються відповідачем на виконання судового рішення у справі № 2-1316/2009 від 04.11.2009 на утримання двох неповнолітніх дітей. Так, жодними належними, допустимими та переконливими доказами позивачем не доведено обставин щодо поліпшення матеріального стану відповідача, які свідчили б про те, що він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно, а також не доведено факту погіршення матеріального чи сімейного стану самого позивача. У матеріалах справи відсутні докази матеріального становища відповідача, та докази про наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, тощо. Стосовно поліпшення матеріального стану відповідача позивачем також не подано жодного доказу, а навпаки за дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи, після розлучення з [PERSON] відповідач 05.11.2013 одружився з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.61). В період шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 15.12.2015 (а.с.62). Згідно судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2019 у справі № 357/11856/19 (номер провадження 2-н/357/1454/19), ухвалено задовольнити заяву [PERSON] та стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.10.2019 і до досягнення сином повноліття (а.с.63). Фактичне отримання [PERSON] аліментів підтверджується відповідними розписками (а.с.64-69). В частині доводів позивача щодо отримання відповідачем доходів від підприємницької діяльності суд звертає увагу на те, що останній дійсно нею займався до 11.12.2019, вид діяльності згідно КВЕД 50.20.0 Технічне обслуговування та ремонт автомобілів (а.с.70-71). Однак, у зв`язку з неприбутковістю вказаного виду діяльності її припинив, про що свідчить опис документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Внесення рішення фізичної особи-підприємця для припинення підприємницької діяльності» від 11.12.2019 (а.с.72). На даний час відповідач з 11.12.2019 працює водієм автотранспортних засобів у ФОП [PERSON] з окладом згідно штатного розпису та загальна сума його доходу за період з 01.12.2019 по 31.03.2020 без урахування аліментів становить 1564,71 грн., про що свідчить наказ (розпорядження) № 2-К від 10.12.2019 про прийняття на роботу та довідка про доходи відповідача (а.с.78, 79). Слід також зазначити, що позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що зросли витрати на харчування, одяг, навчання та розвиток дітей. Витрати на дозвілля дитини - відвідування нею платних гуртків та спортивної секції та наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів не є визначеною ст. 192 СК України підставою для зміни розміру аліментів. В позовній заяві зазначено, що на даний час для належного утримання двох неповнолітніх доньок позивачу самостійно важко матеріально їх утримувати з визначеним судом первинним розміром аліментів та способом їх стягнення. При цьому, позивачем навіть не зазначено орієнтовної суми, яка витрачається на утримання доньок на місяць. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про зміну способу та розміру стягнення аліментів шляхом їх збільшення є безпідставними та необгрунтованими, а відтак у їх задоволенні необхідно відмовити. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір». Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом позивач судовий збір не сплачувала, будучи суб`єктом, який звільняється від сплати судового збору за подання до суду цього позову. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судові витрати (судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.), слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed