Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу. Враховуючи заяву про уточнення позовних вимог від 19.09.2019 року представник позивача просив розірвати шлюбу між позивачем та відповідачем, який зареєстрований 12.07.1997 року та поновлений Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 17.07.2019 року, актовий запис №05. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись судом про дату, час та місце проведення судового засідання. Вимогами позовної заяви в тому числі є розгляд вказаної справи у відсутність позивача та його представника. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва, оскільки неможливо направити судову повістку-повідомлення за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] , оскільки державним підприємством «Укрпошта» приймання та доставка поштової кореспонденції до Автономної Республіки Крим не здійснюється. Про причини своєї неявки відповідач суду не повідомила. У даному випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони по справі 12.07.1997 року уклали шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Севастополя було зроблено відповідний актовий запис за № 442. Від вказаного шлюбу мають трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.03.2019 року задоволено заяву позивача про встановлення факту реєстрації шлюбу з [PERSON] . Для виконання вказаного рішення суду з метою внесення відомостей про шлюб в державний реєстр було внесено оригінал свідоцтва про шлюб. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору в сумі 768,40 грн., оскільки судом приймається рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі то є необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved