Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася з позовом, вказавши що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - Відповідач) з 08 липня 2004 року по 28 вересня 2015 року. Рішенням Підволочиського районного суду від 18 вересня 2015 року шлюб між сторонами розірваний. Від даного шлюбу у них є спільна дитина - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом із Позивачем і перебуває на повному утриманні Позивача. Позивач зазначає, що знаючи, що син [PERSON] навчається у школі і потребує постійної батьківської уваги і допомоги, постійного піклування та догляду, Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Як відомо Позивачу, Відповідач працює неофіційно та отримує нерегулярний, мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби, аліментів нікому не платить, стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, інших дітей немає. Натомість їхня дитина постійно потребує нормального харчування, одягу, відвідує спортивні секції (плавання, теніс), крім того вивчає англійську мову. Усе це потребує значних коштів. З огляду на вказане, відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) Позивач просить стягувати з Відповідача щомісячно тверду грошову суму - 3000 (три тисячі) гривень аліментів на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття для належного його виховання та забезпечення. В судовому засіданні Позивач позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити вимоги, додатково пояснила, що Відповідач ще отримує кошти від надання в оренду гаража, що є їх спільною сумісною власністю. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що може платити аліменти у мінімальному розмірі, передбаченому законодавством для дитини такого віку. Повідомив про усну домовленість про те, що Позивач не буде звертатися до суду з вимогою про стягнення аліментів, оскільки Відповідач передав у власність дитини нерухоме майно. Зазначив, що має на утриманні батька-інваліда. Додатково подав письмові заперечення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає дитина. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2004 року, який розірвано 18 вересня 2015 року (рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області 18.09.2015р. справа №2/604/318/15). Під час перебування в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 16 серпня 2006 року. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї Позивача, виданого секретарем Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області 20.04.2016р., та довідки №1581, виданої виконкомом Великоберезовицької селищної ради11 квітня 2016 року, Позивач проживає у [ADDRESS], Позивач пільгами не користується, проживає разом із сином - [PERSON], [INFO], учнем 4-го класу В. Березовицької ЗОШ І-ІІІ ступенів. Власником квартири (заг. площа 87,1 кв. м, житлова - 62,1 кв. м) є [PERSON]. Судом встановлено, що Відповідач разом з сім'єю не проживає, після розлучення матеріальну допомогу на утримання сина надавав кілька разів. Таким чином, в добровільному порядку коштів на утримання дитини відповідач систематично не надає. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.181-184 СК України, згідно яких, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, відповідно до Закону України Про державний бюджет України на 2016 рік від 25 грудня 2015 року № 928-VIII з 1 січня 2016 року становить - 1455 гривень. Враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, який як зазначає Позивач складає 3000 гривень щомісячно, наявність у Відповідача батька-інваліда, неофіційний дохід, потреби дитини у розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно, що дасть змогу забезпечити мінімальні потреби дитини такого віку. Судом не встановлено, що Відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини, оскільки є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дитини. Щодо усної домовленості між Відповідачем та Позивачем про те, що Позивач не буде звертатися до суду з вимогою про стягнення аліментів, оскільки Відповідач передав у власність дитини нерухоме майно, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Доказів укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно суду сторонами не надано. З огляду на вказане, відповідно до ст. ст. 180, 183 СК України позовні вимоги належить задовольнити частково, тому на користь Позивача із Відповідача необхідно щомісячно стягувати кошти на утримання дитини (аліменти) неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, у розмірі 1000 гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно і продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial