Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини разом з ним. В обгрунтування зазначеного позову вказав, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 16.04.2018 р. його із відповідачкою шлюб розірвано. У шлюбі в них народився син - [PERSON], [INFO] Відповідачка 15.09.2017 року, без відома та повідомлення позивача про подальше місцезнаходження, разом з малолітньою дитиною поїхала в невідомому напрямку. Після повернення додому 22.09.2017 р. [PERSON], [INFO], залишився проживати з позивачем, тоді як відповідачка 24.09.2017 р. та 04.10.2017 р. повторно поїхала в невідомому напрямку, у телефонній розмові з позивачем вказала, що повертатися додому наміру не має. З покликанням на висновок комісії з питань захисту прав дитини Городоцької районної державної адміністрації, а також те, що відповідачка не цікавиться сином, станом його здоров'я, розвитком, не займається його вихованням, не має постійного доходу, необхідного для матеріального забезпечення умов проживання дитини, просить позов задовольнити. Заперечуючи проти позову [PERSON], [PERSON], звернулася із зустрічним позовом про визначення місця проживання [PERSON] з нею. Вказала, що неодноразово повідомляла позивачу, що бажає розівати шлюб із ним, про переїзд з дитиною від позивача в м. Одеса його попереджувала. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з нею, вважає, що зможе забезпечити його усім необхідним для його життя та розвитку. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали. Пояснили, що [PERSON] має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, займається його вихованням, дбає про моральний і фізичний стан здоров'я, має стабільний, самостійний дохід, щоб забезпечити необхідні умови для гармонійного розвитку сина. Позивач-відповідач вказав, що проживає з дитиною в будинку своїх бабусі та дідуся, які допомагають йому у вихованні дитини. Хлопчику забезпечені гідні умови для проживання, син прихильний до батька. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], з ним. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідачка-позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в суді позовні вимоги [PERSON] заперечили. З покликанням на принцип 6 Декларації прав дитини, просять визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з нею, крім того, [PERSON] вказала, що орендує житло у м. Львів, яке має усі умови для проживання там малолітньої дитини, вона офіційно не працевлаштована, проте, підробляє, в разі визначення місця проживання дитини з нею, не чинитиме перешкод у спілкуванні дитини з батьком. Представник третьої особи - Служби в справах дітей Городоцької РДА Львівської області Магерус Є.М. в суді підтвердила той факт, що сторони проживають окремо та не можуть дійти згоди про визначення місця проживання дитини. Вивчивши умови проживання батьків, виходячи з інтересів малолітнього, служба прийшла до висновку рекомендувати суду дитину залишити проживати з батьком - [PERSON] Представник третьої особи - відділу «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в судове засідання не з'явився, начальник відділу подав до суду письмову заяву, в якій, з покликанням на висновок комісії з питань захисту прав дитини Городоцької РДА, просив про розгляд справи у його відсутності (а.с. 141). Заслухавши сторони, їх представників, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частиною 1, 2 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. З пояснень сторін, копій свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER], вбачається, [PERSON] та [PERSON] 26.07.2013 р. зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області, актовий запис № 09, від такого мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 12). Судом встановлено, що 15.09.2017 р. [PERSON] разом із малолітнім [PERSON], [INFO], скориставшись відсутністю [PERSON] на території України, вийшли з дому, що по [ADDRESS] в с. Дубаневичі Городоцького району Львівської області, у невідомому напрямку. Факт їхнього зникнення підтверджується письмовою заявою [PERSON] та довідкою про прийняття і реєстрацію заяви в Городоцькому ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області. Відомості про дане кримінальне провадження внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 12017140180000844 від 17.09.2017 р. (а.с.23-24). Із зустрічної позовної заяви, пояснень відповідачки-позивачки вбачається, що вона, заздалегідь повідомивши позивача-відповідача про свій намір розірвати шлюб з ним, 15.09.2017 р. разом із сином поїхали у м. Одеса, де орендувала житло. 21.09.2017 р. Городоцьким ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області їх було знайдено та 22.09.2017 р. вони повернулись додому. З пояснень позивача-відповідача [PERSON], а не вірити таким немає підстав, його відзиву на зустрічну позовну заяву (а.с. 105-111), вбачається, що після повернення додому малолітній [PERSON], відмовлявся від спілкування з матір'ю, при спробі останньої взяти його на руки плакав. При цьому, у спілкуванні з іншими родичами (батьком, бабусями, дідусями) поводив себе прихильно до них. Крім цього, з 24.09.2017 р. по 29.09.2017 р. [PERSON] знову, з невідомих причин, була відсутньою за місцем свого проживання, місце її перебування залишилось невідомим. Із долученої до матеріалів справи копії заяви про кримінальне провадження за ст. 146 КК України, довідки про прийняття і реєстрацію заяви таж видно, що 10.10.2017 р. мати відповідачки-позивачки - [PERSON] звернулась у Городоцький ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області із письмовою заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 146 КК України, в якому вказала, що її дочка - [PERSON] з 04.10.2017 р. не виходила на зв'язок та не повідомляла про своє місце перебування, а тому, має підстави вважати, що остання незаконно позбавлена волі або викрадена невідомими особами. Після внесення відомостей про дане кримінальне провадження в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 12017140180000893 від 11.10.2017 р., [PERSON] у телефонному режимі повідомила свою сестру - [PERSON], що повертатися додому не бажає та просить припинити дії по її розшуку, що вбачається долученого позивачем-відповідачем письмового відзиву на зустрічну позовну заяву. (а.с. 25-28, 105-111). Згідно ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Як видно з пояснень позивача-відповідача [PERSON], показів свідків [PERSON] та [PERSON], малолітній [PERSON], [INFO], з 22.09.2017 р. проживає з батьком, перебуває на його утриманні, між батьком та сином існує тісний зв'язок, склалися теплі відносини у сім'ї проживання дитини. [PERSON] 26.09.2017 р. звертався із заявою про вжиття заходів для попередження викрадення малолітнього [PERSON] невідомими йому особами, які перебували в с. Дубаневичі Городоцького району Львівської області 26.09.2017 р., що підтверджується також оглянутим в судовому засіданні Висновком Городоцького ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, ЖЕО № 4450. Із довідки-характеристики № 284 від 17.10.2017 р., виданої сільським головою Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області, вбачається, що позивач-відповідач - [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, скарг і заяв відносно нього у сільську раду не поступало, проживає та зареєстрований в [ADDRESS] разом зі своїми бабусею та дідусем. Без реєстрації з ним проживає син - [PERSON], [INFO] (а.с. 20). Із пояснень позивача-відповідача [PERSON] в суді, Акту обстеження матеріально-побутових умов № 285 від 17.10.2017 р. будинок, в якому проживає малолітній [PERSON], [INFO], загальною площею 59,7 кв.м., складається з чотирьох житлових кімнат, дитина забезпечена всім необхідним, сім'я користується земельною ділянкою, розміром 1.08 га (а.с. 21). Із довідок, виданих КЗ ГРР «Городоцький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторія загальної практики сімейної медицини с.Градівка» № 90 від 19.10.2017 р., КЗ ГРР Поліклініки «Городоцької ЦРЛ» від 19.10.2017 р. [PERSON] - здоровий, на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не числиться (а.с. 13-15). [PERSON] офіційно працевлаштований у ТзОВ «Бадер Україна» за теперішнім та попереднім місцем роботи характеризується позитивно, має самостійний та постійних дохід (а.с. 16-19, 22, 62, 187-189). З Висновку № 6 від 16.01.2018 р., Розпорядження про його затвердження № 47 від 19.01.2018 р. вбачається, що комісією з питань захисту прав дитини Городоцької районної державної адміністрації рекомендовано визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із батьком - [PERSON] (а.с. 71-72) Із зустрічної позовної заяви, пояснень відповідачки-позивачки [PERSON] та її представника в суді вбачається, що [PERSON] має можливість забезпечити належні умови для проживання сина, виконує свої батьківські обов'язки належно, між нею та сином існує психологічний контакт, прив'язаність одне до одного, у зв'язку з чим просила визначити його місце проживання разом із нею. На підставі договорів оренди квартири № 171 від 16.11.2017 р. та № 20182 від 20.04.2018 р. [PERSON] користується квартирою № 35 в будинку [ADDRESS]. Із акту обстеження умов проживання від 24.11.2017 р., виданого Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, у квартирі створені належні умови для виховання та розвитку дитини (а.с. 89-92, 147, 150-153, 177-178). [PERSON], як видно з довідки № 786 від 26.03.2018 р., виданої КЗ ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежень» Департаменту охорони здоров'я ЛОДА, довідки № 520 від 18.05.2018 р., виданої КЗ ГРР «Городоцька центральна районна лікарня» на стаціонарному лікуванні протягом останніх трьох років не перебувала, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не стоїть (а.с. 155, 163-164). Із Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] з 29.08.2018 р. зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 183). Як встановлено в суді з пояснень відповідачки-позивачки [PERSON], вона офіційно непрацевлаштована, підробляє у готелі адміністратором та покоївкою, а також є фізичною особою-підприємцем. Покликання відповідачки-позивачки [PERSON] про отримання постійного доходу суд оцінює критично, оскільки такі не підтверджені належними доказами в суді. Довідки, видані АТ «Приватбанк» про обіги і сальдо від 25.10.2018 р., 03.12.2018 р., долучені [PERSON] до матеріалів справи, суд бере до уваги, однак вважає, що такі підтверджують лише наявність коштів на рахунку позивачки, а не факт отримання самостійного доходу, який для визначення місця проживання дитини з нею повинен бути регулярним та стабільним (а.с. 185-186). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Покликання відповідачки-позивачки [PERSON] на принцип 6 Декларації прав дитини, зокрема «малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю» суд оцінює критично, оскільки Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року не є частиною національного законодавства, у той час як Конвенція про права дитини, у якій закладено принцип інтересів дитини понад усім, ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року Аналогічний висновок Верховний суд виклав у своїй Постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 756/2109/16-ц. Беручи до уваги вищенаведене, забезпечуючи інтереси дитини, а також, враховуючи прихильність дитини до батька, інших членів його сім'ї, вік дитини та інші обставини, які здатні вплинути на фізичне і психічне здоров'я дитини, його моральний розвиток, крім цього, враховуючи те, що позивач [PERSON] має необхідні умови для участі у вихованні сина, натомість [PERSON] має напружені стосунки з родиною, не має власного житла, а також регулярного та самостійного заробітку, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із батьком - [PERSON], а тому, у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] відмовляє. Суд, в порядку ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідачки в користь позивача 640 грн. судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви.

Outcome: approved