Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення депозитного вкладу, стягнення відсотків та відшкодування моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що 22 січня 2015 року між нею та AT «Банк «Фінанси та Кредит», в особі відділення № 73 був укладений договір-заява № 300131/161828/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті. Відповідно умов договору позивач внесла, а Банк прийняв на депозитний рахунок №2630.1.140786.007.007 грошові кошти у сумі 330 доларів США, на строк з 22 січня 2015 року по 22 лютого 2015 року з нарахування і виплатою вкладникові проценти за ставкою 10 % річних. Вказує, що 24 лютого 2015 року звернулась до відповідача з заявою про повернення суми депозитного вкладу та відсотків, у звязку з чим Банк зобовязаний був повернути їй суму вкладу разом з сумою нарахованих за користування ним процентів 22 березня 2015 року в день закінчення строку дії договору. Зазначає, що в супереч умовам договору без надання будь-яких пояснень банк не повернув їй депозитний вклад та ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань. Крім того, вказує, що неправомірними діями банку, які виразились в безпідставному неповерненні їй суми вкладу, позивачу була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 5000 гривень. Вважає дії банку незаконними та просить стягнути в її користь грошові кошти в сумі 401,85 долар США, що складається з: 330 дол. США сума депозитного вкладу; 5,33 дол. США - відсотки за депозитом; 0,52- 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання та 66 дол. США інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. До початку розгляду справи позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд вважає можливим увалити рішення по справі за відсутності, оскільки матеріалами справи містять достатні докази про правовідносини сторін. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 січня 2015 року між [PERSON] та AT «Банк «Фінанси та Кредит», в особі відділення № 73 був укладений договір-заява № 300131/161828/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.1 Договору [PERSON] внесла, а Банк прийняв на депозитний рахунок №2630.1.140786.007.007 грошові кошти у сумі 330 доларів США, на строк з 22 січня 2015 року по 22 лютого 2015 року. Згідно пункту 2 вказаного договору, за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п. 1 Договору, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 10 % річних. Пунктом 6 Договору передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Як вбачається з копії заяви від 24 лютого 2015 року, [PERSON] звернулась до відповідача з вимогою про повернення суми депозитного вкладу та відсотків. Відповідно до п.5.2 Основних умов, випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобовязаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором- заявою. Вказану письмову вимогу Вкладник зобовязаний надати Банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається Банком, а другий - повертається Вкладнику з відміткою Банку про отримання письмової вимоги. У зазначеній письмовій заяві Вкладник обовязково зазначає спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок (із вказанням у заяві повних реквізитів рахунку для перерахування). Якщо день повернення суми Вкладу припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то повернення суми Вкладу проводиться Банком на наступний перший робочий день. В разі ж, коли Вкладник не надав Банку зазначену письмову вимогу та -не вимагає повернення Вкладу після закінчення строку, визначеного Договором-заявою, строк розміщення Строкового вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного Договором-заявою, на строк, що дорівнює початковому строку розміщення Строкового вкладу. Протягом строку, на який продовжено розміщення Строкового вкладу, Банк нараховує і виплачує Вкладнику проценти за ставкою, що встановлена Банком для банківських строкових вкладів (депозитів) відповідного виду Вкладу та діє станом на перший день початку строку, на який продовжено розміщення Вкладу. Таким чином, оскільки позивач подала заяву після закінчення строку, на який укладено договір, останній вважається продовженим на аналогічний строк, а тому строк дії вказаного договору закінчився 22 березня 2015 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Судом встановлено, що в супереч умовам договору без надання будь-яких пояснень банк не повернув позивачу депозитний вклад та ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань. Із змісту ст.ст. 317, 321 ЦК України слідує, що власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном. Відмова відповідача у видачі вкладу [PERSON] обмежує її право користування, володіння та розпорядження своєю власністю, що є порушенням ст. 41 Конституції України. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідачем не було здійснено повернення Депозиту. Таким чином, Відповідач продовжував і на день подачі позову користуватися грошовими коштами в розмірі 330 доларів США, що були внесені [PERSON] як депозит. Оскільки банк, всупереч умовам депозитного договору, продовжує користування грошовими коштами, то до такого користування мають застосовуватися положення Депозитного договору, зокрема у визначенні річної відсоткової ставки на суму депозиту. Відповідно до п. 2 договору розмір процентної ставки становить 10 % річних. Виходячи із вищенаведеного відповідач повинен і далі нараховувати відсотки за користування депозитом до повного розрахунку, повернення депозиту і повного виконання умов договору. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З приводу застосування положень статті 625 ЦК України до спірних правовідносин, існує правова позиція Верховного Суду України: Правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справи № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року: «Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Судами встановлено, що позивачі у день закінчення строку дії договорів - 10 квітня 2009 року, звернулися до банку із заявами про повернення банківських вкладів кожний, чим засвідчили свої наміри припинити дію договорів. У звязку з цим банк був зобовязаний повернути вкладникам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів - 10 квітня 2009 року, проте повернув кошти позивачам лише 31 грудня 2009 року, чим порушив свої грошові зобовязання. За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі частини другої статті 625 ЦК України». З огляду на вище викладене, банк зобовязаний сплатити [PERSON] суму вкладу з врахуванням 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі частини другої статті 625 ЦК України, а саме станом на 10 квітня 2015 року: 3 % річних складає 0,52 долара США=330 (сума вкладу)*3% річних*19(дні прострочення)/365(днів у році)/100; інфляційні нарахування складають 66 доларів США=(330 (сума вкладу)*1.20 (загальний індекс інфляції за час прострочення виконання))- 330 (сума вкладу). Представник відповідача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання, яке неодноразово відкладалось для його виклику, не зявився та не подав суду заперечень та доказів на спростування вимог позивача. А тому суд постановляє рішення по наявних матеріалах та доказах, оскільки неодноразове відкладення розгляду справи призводить до порушення прав позивачів на справедливий та своєчасний розгляд справи. Проаналізувавши зібрані та досліджені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в користь [PERSON] грошові кошти в сумі 401,85 долар США, що складається з: 330 дол. США сума депозитного вкладу; 5,33 дол. США - відсотки за депозитом; 0,52- 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання та 66 дол. США інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Відмовляючи позивачу в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд керується ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Позивачем не наведено факту заподіяння моральної шкоди діями відповідача та не подано про це належних доказів. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved