Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду 05.05.2017 р. з позовною заявою, вказав, що він з 08.08.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] в них народився син [PERSON]. 28 березня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився проживати з матір'ю. Відповідачка перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною та не дає змоги браги участь у вихованні власної дитини. З приводу усунення перешкод в спілкуванні з дитиною він звертався до органу опіки та піклування з проханням визначити йому способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. На його звернення листом за № 93 від 29.03.2017 року Служба у справах дітей Софіївської районної державної адміністрації позивачу повідомлено, так як [PERSON] категорично відмовляється з'являтись на співбесіду з працівниками служби, не має бажання співпрацювати з ними та йому рекомендовано звернутися до суду щодо захисту своїх прав щодо виховання дитини. Позивач працює головою фермерського господарства «Скорпіон - 5», спиртними напоями не зловживає, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, за місцем роботи та мешканням характеризується позитивно. Має державні та громадські нагороди як учасника бойових дій. Проживає у домоволодінні [ADDRESS] разом зі своїми батьками, де ним створено усі належні умови не тільки для спілкування з сином, але й для його можливого проживання, що підтверджується Актом Служби Софіївської районної державної адміністрації. З наведеного видно, що жодних обставин, які б свідчили про те, що його спілкування з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку не існує. Тому позивач просить суд зобов'язати [PERSON], не чинити [PERSON] перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною - сином [PERSON], [INFO]. Визначити спосіб участі батька, [PERSON], у вихованні та спілкуванні з сином, [PERSON], [INFO], яким надати можливість спілкування батька з сином щотижня у четвер з 16.00 години до 20.00 години, як за місцем проживання чи перебування сина, так і з можливістю перебування за місцем проживання батька та в інших загальнодоступних місцях; забирати сина до себе додому на непарні суботи з 17.00 години до 12.00 години неділі щомісяця та на особисті побачення з сином в день його народження за місцем його проживання чи перебування, за місцем проживання батька, в інших загальнодоступних місцях з 14.00 години до 16.00 години. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Його адвокат [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Служба у справах дітей Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської областінадала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника служби в справах дітей, проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 р., яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п. 9 п. 1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7 - копія свідоцтва про народження). З 08 серпня 2015 року по 28 березня 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, після розірвання шлюбу відповідачу змінено прізвище на [PERSON] (а.с. 9 - копія рішення суду). У відповідності зі ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до повідомлення № 93 від 29.03.2017 року служби у справах дітей Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області [PERSON] на його звернення від 16.02.2017 року щодо визначення порядку побачення з дитиною [PERSON], 2016 року народження, було повідомлено, що [PERSON] відмовляється з'являтись до служби у справах дітей та не має бажання співпрацювати з працівниками служби (а.с. 10 - копія повідомлення). За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Статтею 7 СК України визначається, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ч. ч. 1, 2 ст. 15 даного Закону зазначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Батько дитини працює, має стабільний заробіток, за місцем роботи та місцем мешкання характеризується добре, створив усі належні умови не тільки для спілкування з сином, але й для його можливого проживання, що підтверджується Актом Служби Софіївської районної державної адміністрації, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є учасником бойових дій (а.с. 11, 12, 13, 14-15, 16, 22-25 - копії акту, довідки, наказу, характеристик, довідка, посвідчень). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів малолітньої дитини та інших осіб, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про існування правових підстав для їх задоволення.

Outcome: approved