Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] сільської ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 18 жовтня 1995 року помер батько [PERSON] - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Михайлюки Новоайдарського району Луганської області, вулиця Миру (попередня назва - Леніна), буд.10. За життя [PERSON] було складено заповіт, яким вищевказане домоволодіння після своєї смерті заповів [PERSON] Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 15 січня 1997 року було встановлено факт належності вищевказаного заповіту [PERSON] На момент смерті [PERSON] його син - [PERSON] проживав і до теперішнього часу проживає у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Михайлюки Новоайдарського району Луганської області, вулиця Миру (попередня назва - Леніна), буд. 10, останній фактично вступив у володіння спадковим майном. При цьому, на даний час оригінал заповіту відсутній, у зв'язку з чим [PERSON] не має можливості оформити спадщину на вказане спадкове майно у нотаріуса. За таких обставин позивач позбавлений можливості оформити спадкові права в позасудовому порядку, у звязку з чим представник позивача вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Представник позивача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності (а.с.8) у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, заперечень проти вирішення справи при заочному розгляді не надав. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоайдарського району Луганської області відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до\~ст.\~280\~ЦПК\~України\~суд може\~ухвалити\~заочне\~рішення на\~підставі\~наявних\~у справі\~доказів\~за\~одночасного існування\~таких\~умов: відповідач\~належним\~чином\~повідомлений про\~дату,\~час\~і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не\~зявився\~в судове\~засідання\~без\~поважних причин\~або\~без\~повідомлення причин; відповідач\~не\~подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно положень\~ст.\~211\~ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень частини до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 18 жовтня 1995 року помер батько [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 014082 (а.с.9). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Михайлюки Новоайдарського району Луганської області, вулиця Миру (попередня назва - Леніна), буд. 10, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на домоволодіння (а.с.19), копією висновку про реєстрацію будинків (а.с.20), копією технічного паспорту на жилий будинок (а.с.14-18). За життя [PERSON] було складено заповіт, яким вищевказане домоволодіння після своєї смерті останній заповів [PERSON] Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 15 січня 1997 року було встановлено факт належності вищевказаного заповіту [PERSON] (а.с.11, 13). Відповідно до копії довідки № 769, виданої 21.06.2017 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Новоайдарського району Луганської області, згідно записів в погосподарській книзі [PERSON] сільської ради за 1991-1995 рр. 18.10.1995 року помер [PERSON], [INFO], який мешкав та був зареєстрований за адресою: [INFO] (Леніна), буд. 10. З 1994 року та на день смерті з померлим мешкав без реєстрації його син [PERSON], [INFO]. (а.с.10). На даний час оригінал заповіту відсутній, у зв'язку з чим [PERSON] не має можливості оформити спадщину на вказане спадкове майно у нотаріуса. При зверненні представника позивача до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу [PERSON] з метою отримання свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено (а.с.21), у звязку з чим представник позивача вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до положень Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК (в редакції 2004 року), якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, тобто в даному випадку підлягає застосуванню положення ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки спадщина відкрилась у 1995 році. Відповідно до\~ст.\~524\~ЦК України\~в редакції\~1963\~року,\~який діяв\~на час\~смерті [PERSON],\~спадкоємство здійснюється\~за законом\~і за\~заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 ЦК України в редакції 1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до\~ст.\~548\~ЦК України\~в редакції\~1963\~року для\~придбання спадщини\~необхідно,\~щоб спадкоємець\~її прийняв.\~Не допускається\~ прийняття\~ спадщини\~під умовою\~або з\~застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, судом встановлено, що [PERSON] вступив у володіння спадковим майном, тобто прийняв спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від\~30.05.2008 року\~№\~7 Про судову практику у справах про спадкування. Предтавником позивача доведено відсутність можливості в нотаріальному порядку оформити право на спадкове майно, що є підставою для звернення до суду за захистом права в судовому порядку, зокрема й шляхом його визнання. Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені представником позивача в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, визнання права власності на спадкове майно не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно в судовому порядку. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі\~ ст. ст. 524, 525, 526, 527, 534, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 р., Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved