Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, вказавши, що він являється спадкоємцем за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті позивач у встановлений законом шестимісячний термін з моменту відкриття спадщини фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступив у володіння та управління спадковим майном. Інших спадкоємців, які у визначений законом термін вчинили будь-які дії, які свідчать про прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] , ні за законом, ні за заповітом на вказане спадкове майно немає. Спадкоємцем за законом на це майно, крім позивача, є дочка спадкодавця - відповідач [PERSON] , однак вона будь-яких дій, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON] , не вчинила, на спадкове майно не претендує. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не має можливості. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в поданій до суду заяві, просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. Підтвердила, що після смерті батька [PERSON] позивач у встановлений законом шестимісячний термін з моменту відкриття спадщини фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступив у володіння та управління спадковим майном. Інших спадкоємців, які у визначений законом термін вчинили будь-які дії, які свідчать про прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] , ні за законом, ні за заповітом немає. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являвся власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті позивач у встановлений законом шестимісячний термін з моменту відкриття спадщини фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступив у володіння та управління спадковим майном. Заяви про відмову від спадщини він не подавав.Інших спадкоємців, які у визначений законом термін вчинили будь-які дії, які свідчать про прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] , ні за законом, ні за заповітом на вказане спадкове майно немає. Спадкоємцем за законом на це майно, крім позивача, є дочка спадкодавця - відповідач [PERSON] , однак вона будь-яких дій, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON] , не вчинила, на спадкове майно не претендує. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не має можливості. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 13 лютого 2020 року та серії [NUMBER] від 13 лютого 2020 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 8 квітня 1959 року, довідок Красновільської сільської ради Маневицького району Волинської області № 321 від 17 лютого 2020 року та № 1783-1784 від 22 жовтня 2020 року, витягу з погосподарської книги № 1 за 2016-2020 роки Красновільської сільської ради Маневицькогорайону Волинської області, свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27 лютого 1992 року, технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна - будинковолодіння по [ADDRESS] , постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 293/02-31 від 10 квітня 2020 року, нотаріально посвідченої заяви [PERSON] про відмову від спадщини, повідомлення Маневицької державної нотаріальної контори № 680/01-16 від 4 вересня 2020 року. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] , являючись спадкоємцем за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , які належали [PERSON] , фактично набув право власності на вказане спадкове майно. На даний час право власності на нього ніким не оспорюється, а тому є всі підстави для визнання права власності на це спадкове майно за [PERSON] .

Outcome: approved