Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 травня 2014 між ним та відповідачем було підписано розписку, відповідно до умов якої позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 10\~000 гривень, а останній зобов'язався повернути зазначену суму грошових коштів до 08 березня 2015 року. Відповідач на звернення в усній формі про повернення коштів не реагує, зобов'язання за розпискою щодо повернення грошових коштів не виконує. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, тому відповідно до ч.1 ст.\~224\~та ст.\~225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що факт отримання відповідачем коштів від позивача підтверджується розпискою від 31 травня 2014, відповідно до якої відповідач отримав від позивача в борг 10000,00 гривень та зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 08 березня 2015 року. Як зазначив у судовому засіданні представник позивача, відповідач у строк, передбачений розписками свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав, що і стало підставою для звернення з даним позовом. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~\~ Згідно ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.\~\~ Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження своїх доводів позивачем було надано розписку, як це передбачено\~ст. 1047 ЦК України. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] суми боргу по розписці підлягають задоволенню, а саме у розмірі 10\~000,00 гривень. Оскільки судом встановлено, що відповідач зобов'язання за договором позики не виконує в результаті чого утворилась заборгованість, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved