Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з повернення позики, посилаючись на те, що 23 жовтня 2013 року відповідач отримав від нього позику в сумі 8000 гривень до 02 листопада 2012 року, про що склав розписку. Отримавши кошти, відповідач свої зобов'язання не виконав, борг не повернув. Просить стягнути з відповідача суму боргу 14232 грн., з яких: 8000 грн. суми позики, 5632 грн. інфляційних витрат, 600 грн. 3% річних за період з 23.10.2013 року по 23.04.2016 року. В судове засідання позивач не з'явився, в поданій заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 23 жовтня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 8000 гривень до 02 листопада 2012 року, про що склав розписку. Отримавши кошти, відповідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Ч.2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст.526 ЦК передбачає, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, частиною 2 якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При таких обставинах позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають стягненню в повному обсязі. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума боргу за договором позики, з урахуванням індексу інфляції, та 3% річних. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі наведеного, ст.625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved