Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Пасічнянської сільської ради про визнання недійсним рішення виконкому сільської ради від 12.06.2012 року №31 «Про оформлення права власності» [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS], визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та скасування державної реєстрації права власності на цей будинок. Свої вимоги мотивує тим, що згідно рішення виконкому Пасічнянської сільської ради від 12.06.2012 року №31 відповідачу [PERSON] надано у приватну власність домоволодіння по [ADDRESS]. На підставі даного рішення відповідачу видано свідоцтво про право власності на дане домоволодіння. Вважає рішення виконкому сільської ради та свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я [PERSON] недійсними і такими, що підлягають скасуванню з таких підстав. Спірний житловий будинок [ADDRESS] належав покійній [PERSON], яка померла [INFO] року. У вказаному житловому будинку разом з [PERSON] також проживала і її родичка [PERSON], оскільки остання переїхала в [ADDRESS] і не мала де проживати, а тому її прийняла до себе на проживання [PERSON] Ще за свого життя [PERSON] в [INFO] подарувала належний їй житловий будинок його дружині [PERSON], так як та доглядала за нею. На прохання перестарілої [PERSON] за добровільною згою в подарованому житловому будинку залишилася проживати і відповідачка [PERSON] [INFO] року його дружина [PERSON] померла і заповітного розпорядження стосовно свого майна не залишила. На момент смерті дружини він та їх спільні діти залишилися проживати по місцю їх спільної реєстрації по [ADDRESS]. Після смерті своєї дружини він від спадщини не відмовився, фактично вступив в управління спадковим майном, надалі доглядав за перестарілою [PERSON], допомагав їй по господарству. Таким чином вважає, що прийняв спадщину належним чином. Однак на сьогоднішній день він в силу матеріальних труднощів не мав можливості оформити належні документи, що посвідчують право власності на спадкове майно. Після смерті в 2002 році [PERSON] він надалі приходив до її житлового будинку, доглядав на ним, продовжував користуватися земельною ділянкою. Тому спірний житловий будинок, на який право власності оформила відповідачка [PERSON], належить йому з часу відкриття спадщини, тобто з [INFO] року. А за вказаних обстави рішення виконкому Пасічнянської сільської ради від 12.06.2012 року та свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] слід визнати недійним та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказаний житловий будинок. Ухвалою Надвірнянського районного суду до участі в розгляді справи залучено в якості третьої особи на стороні відповідача ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації». В судовому засідання позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, просить суд позов задоволити та постановити рішення, яким визнати недійсним рішення виконкому Пасічнянської сільської ради від 12.06.2012 року №31 про передачу у приватну власність [PERSON] житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], визнати недійсним свідоцтво на ім'я [PERSON] про право власності на вказаний житловий будинок та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок, що в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] та її представники в судовому засіданні заявлений позов не визнали, суду пояснили, що [PERSON] була дружиною її (відповідачки) брата і проживала в [ADDRESS]. Разом з нею також проживала і сама відповідачка, так як переїхала з іншого населеного пункту і немала де проживати. В 1985 році їй було відкрито інший погосподарський номер, а за [PERSON] залишився старий погосподарський номер. Померла [PERSON] дійсно в [INFO] подарувала дружині позивача належний їй житловий будинок, однак не той, на який вказує в своїх вимогах [PERSON], оскільки в наявності було два житлових будинків - один збудований ще до війни меншою площею і який в подальшому розібрав сам позивач, та інший - збудований вже в післявоєнний час більшою житловою площею. В даному випадку мова йде за два різні житлові будинки, в зв'язку з чим позивач, на їх думку, немає жодного відношення до того житлового будинку, в якому зараз проживає відповідачка [PERSON] Тому вважають, що рішення виконкому Пасічнянської сільської ради від 12.06.2012 року про передачу у власність [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] є законним, так само як і свідоцтво про право власності на цей житловий будинок, яке видано на ім'я [PERSON], в зв'язку з чим просять в позові відмовити. Представник Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району в судовому засіданні заявлений [PERSON] позов також не визнала, суду пояснила, що [PERSON] в 2012 році звернулася в сільську раду із заявою про оформлення права власності на житловий будинок, в якому вона проживала по [ADDRESS]. Так як з цього приводу не виникало жодних сумнівів, виконком сільської ради 12.06.2012 року прийняв відповідне рішення і же на підставі цього рішення [PERSON] оформила право власності. Про те, що спірне будинковолодіння належить [PERSON], жодних даних в сільській раді не було. Ще в 1985 році [PERSON] і [PERSON] розділили господарствами, відкривши відповідачці новий погосподарський номер, де вона і проживає по сьогоднішній день. Вважає, що сільська рада діяла в межах своє компетенції і на законних підставах, тому просить в позові відмовити. Представник ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчить поштова розписка. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовна заява до задоволення не підлягає з таких підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно договору дарування від 3 квітня 1990 року [PERSON] подарувала [PERSON] жилий будинок, який складається з дерев'яної будівлі, жилою площею 16 кв.м. і знаходиться в [ADDRESS], Надвірнянського району. Як зазначено в договорі дарування, право власності [PERSON] на подарований нею будинок підтверджено довідкою про право власності, виданої виконкомом Пасічнянської сільської ради народних депутатів 21.03.1990 року, зареєстрованого в погосподарських книгах за № 213 (а.с.10-11). Однак, як вбачається з відповіді Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву, документи, на підставі яких видано свідоцтво - відсутні. (а.с.85). Крім цього слід зазначити, що [PERSON] з часу укладення договору дарування їй житлового будинку від 3 квітня 1900 року і включно по час своєї смерті [INFO] року не зареєструвала договір в установленому законом порядку на той час, а саме Договір повинен бути поданий для реєстрації до Пасічнянської сільської ради, що було передбачено ЦК в редакції 1960 року, тобто як в Пасічнянській сільській раді, Надвірнянського району, так і в Івано-Франківському оБТІ, з чого слідує, що договір не набув державної реєстрації. Згідно ст. ст. 1, 28 Закону України По державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (частина друга статті 182). [INFO] року дружина позивача [PERSON] померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.12). Заповітного розпорядження щодо належного їй майна вона не зробила. Відповідно до статей 524, 529, 30 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно вимог ст. 526 ЦК України 1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 року) в першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, той с подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На час смерті своєї дружини позивач [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з нею по [ADDRESS]. [PERSON] та його діти, які є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки були зареєстровані та постійно проживали зі спадкодавцем, хоча в установленому законом порядку до нотаріуса щодо оформлення права на спадщину не зверталися. Даний факт сторонами не заперечується. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Разом з тим суд вважає недоведеним позивачем той факт, що спірне будинковолодіння по [ADDRESS], на яке видано свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON], входить до спадкового майна, яке залишилося після смерті його дружини. З оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг за 1980-2005 роки вбачається, що станом на 1980 рік в будинковолодінні по [ADDRESS] були зареєстровані і проживали [PERSON] - голова двору; [PERSON] - сестра; [PERSON] - племінник (вибув 22.02.1979 року в Амурську область). Будинковолодіння складалося із жилого будинку 1930 року побудови площею 50 кв.м., та земельної ділянки площею 0,47 га. (особистий рахунок № 226). Згідно рішення виконкому Пасічнянської сільської ради №11 від 27.11.1985 року [PERSON] відкрито новий погосподарський номер (згідно погосподарської книги № 1583) та наділено 0.37 га землі з фонду с/ради, із них 0,22 га у тимчасове користування (а.с.41, 48). Згідно погосподарської книги за 1986-1989 року [PERSON] залишилася зареєстрованою за особовим рахунком [NUMBER] в будинковолодінні, яке складається із житлового будинку 1930 року побудови загальною площею 50 кв.м., жилою площею 35 кв.м. Таким чином, на час посвідчення [PERSON] договору дарування 03.04.1990 року існувало два різні погосподарські номери як в [PERSON], так і в [PERSON] Позивачем не доведено в суді, що померла [PERSON] подарувала його дружині [PERSON] саме спірний житловий будинок. Свідок [PERSON] будучи, допитаною в судовому засіданні, пояснила, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] в спірному будинку по [ADDRESS], однак поруч даного господарства знаходилася ще одна стара будова, яка практично як хата не використовувалася, оскільки була дуже стара і збудована ще до війни. В подальшому дану споруду було розібрано, але ким саме, пояснити не може. З оглянутого судом технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] вбачається, що даний житловий будинок є 1960 року побудови і складається із кухні площею 11,4 кв.м., кладової площею 12,2 кв.м. та житлової кімнати площею 20.6 кв.м., а також є в наявності шопа площею 4,8 кв.м. та шопа площею 18,0 кв.м. В 2012 році відповідач [PERSON] звернулася в Пасічнянську сільську раду із заявою про надання їй дозволу на оформлення їй права власності на житловий будинок, в якому вона фактично проживала і рішенням виконкому Пасічнянської сільської ради № 31 від 12.06.2012 року оформлено право власності [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS] (а.с.21). На підставі цього рішення [PERSON] видано свідоцтво про право власності від 27.06.2012 року (а.с.23). Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що посилання позивача [PERSON] на те, що він має всі правові підстави бути власником домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються іншими доказами в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підстав наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, оцінюючи надані сторонами та здобуті в судовому засіданні докази, суд прийшов до переконання, що Пасічнянська сільська рада, приймаючи оскаржуване позивачем рішення, діяла в межах своїх повноважень і компетенції, відповідно до вимог чинного законодавства, жодним чином при цьому права позивача не порушуючи. За вказаних обставин суд не вбачає підстав для визнання недійсним і свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видано на ім'я [PERSON] та його скасування, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, ст. ст. 529, 548, 549, 553 ЦК України ( вред.1960 року),

Outcome: dismissed