Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення та стягнення аліментів на утримання дітей. Позивач, [PERSON] в судове засідання не зявився та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачкою він проживав у не зареєстрованому шлюбі з 2000 року по 2017 рік. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 29.08.2017 року рішенням Косівського районного суду визнано батьківство позивача щодо цих дітей. На даний час він сам проживає з дітьми, відповідачка не допомагає йому утримувати та виховувати дітей, тому він просить стягувалися з відповідачки в його користь на утримання неповнолітніх дітей, аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не зявляється, хоча була повідомлена належним чином на сайті Косівського районного суду. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст.280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вивчивши матеріали справи вважає, позов підставним і таким, що підлягає до задоволення, із слідуючих підстав: В судовому засіданні встановлено, що матірю дітей є відповідачка [PERSON]В, що видно з копії свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 3); З копії рішення Косівського районного суду від 29.08.2017 року видно, те, що [PERSON] визнано батьком неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-6). Довідкою Старокутської сільської ради від 10.01.2018 року за № 89 підтверджується те, що на утриманні [PERSON] є двоє неповнолітніх дітей (а.с. 7). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, згідно до якої якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже виходячи з цього суд приходить до висновку, що сума в розмірі 100 грн., яку задовольняє суд у відповідності до цього Закону є достатньою, оскільки батьки в однаковій мірі повинні забезпечувати дітей. На підставі наведеного ст. ст. 180, 181, 184 СК України,

Outcome: partial