Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» про визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» від 10.01.2018 року № 8-к «Про попередження працівників щодо скорочення посад та зміну істотних умов праці», визнання трудової угоди, стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2014 року працює заступником головного лікаря з адміністративно - господарської частини Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня». Рішенням сімнадцятої сесії сьомого скликання Гайворонської районної ради Кіровоградської області № 184 від 22.12.2017 року «Про затвердження структури Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» затверджена нова структура Лікарні, якою посада заступника головного лікаря з адміністративно - господарчої частини скорочена, натомість передбачена посада завідувача господарством. На виконання рішення районної Ради № 184 від 22.12.2017 року адміністрацією КЗ «Гайворонська ЦРЛ» було видано наказ № 7-к від 05.01.2018 року «Про попередження працівників про скорочення посад та зміну істотних умов праці», Позивача попереджено про скорочення посади заступника головного лікаря з адміністративно - господарчої частини та запропоновано іншу посаду завідувача господарством. 05.01.2018 року Позивач подав заяву про переведення його з посади заступника головного лікаря з адміністративно - господарчої частини на посаду завідувача господарством. 10.01.2018 року адміністрацією КЗ «Гайворонська ЦРЛ» видано наказ № 8-к від 10.01.2018 року « Про попередження працівників щодо скорочення посад та зміну істотних умов праці». Пункт 7 вказаного наказу передбачає, що наказ головного лікаря № 7-к від 05.01.2018 року « Про попередження працівників про скорочення посад та зміну істотних умов праці» вважати таким, що втратив чинність. Позивач вважає, що оскаржуваний наказ, виданий КЗ «Гайворонська ЦРЛ» на виконання вимог трудового законодавства щодо дотримання процедури при скороченні штату працівників та не може розцінюватись як регулятор трудових відносин між роботодавцем і працівником. В зв'язку з тим, що тільки трудовий договір, укладений між працівником та роботодавцем регулює обов'язки та права працівника та власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичної особи, відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення тощо. Оскаржуваний наказ є формою повідомлення власника про майбутнє звільнення працівника у зв'язку із скороченням штату та передбачає форму отримання згоди працівника на продовження роботи після проведення процедури скорочення (відмови від продовження роботи). Позивач вважає, що 05.01.2018 року з ним був укладений трудовий договір, який породжує виникнення нових прав і обов'язків сторін. Позивач вважає,що виконуючи обов'язки завідувача господарством з 2014 року при наявності в штатному розписі посади завідувача господарством, адміністрацією лікарні вже при досягнутій згоді на переведення, йому безпідставно пропонується посада водія. Позивач вказує, що відповідач зловживав правом з боку роботодавця, вводить в оману позивача як претендента на вакантну посаду, тим самим підготовлюючи підґрунтя про звільнення у разі незгоди на переведення на посаду водія. Крім того, позивач стверджує, що незаконними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв'язки, зазнає моральні страждання, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушених прав та глибину душевних страждань, моральну шкоду оцінює в сумі 5000,00 грн. Позивач [PERSON] подав до суду Відповідь на Відзив відповідача, в якій підтримує свої позовні вимоги. Відповідач Комунальний заклад «Гайворонська центральна районна лікарня» подало до суду Відзив на позов та Заперечення на Відповідь відповідача на Відзив, в яких вказав, що позовні вимоги не визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Комунальний заклад «Гайворонська центральна районна лікарня» створений відповідно до рішення Гайворонської районної ради від 14 червня 2013 року № 196 «Про реорганізацію Гайворонського РТМО та створення комунальних закладів «Гайворонський центр первинної медико-санітарної допомоги» і «Гайворонська центральна районна лікарня», є комунальним закладом охорони здоров'я, що надає вторинну медико-санітарну допомогу населенню Гайворонського району Кіровоградської області. Засновником Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» є Гайворонська районна рада Кіровоградської області. Частиною 4 статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» визначено, що планування розвитку мережі державних і комунальних закладів охорони здоров'я, прийняття рішень про її оптимізацію, створення, реорганізацію, перепрофілювання державних і комунальних закладів охорони здоров'я здійснюються відповідно до закону органами, уповноваженими управляти об'єктами відповідно державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. 22 грудня 2017 року на сімнадцятій сесії сьомого скликання Гайворонської районної ради одноголосно депутатським корпусом було прийнято рішення № 184 «Про затвердження структури комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня». Частиною 6 статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» встановлено, що заклад охорони здоров'я провадить свою діяльність на підставі Статуту (Положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом). Положеннями п.п. 3.4., 3.5. Статуту Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» передбачено, що структура Лікарні затверджується Гайворонською районною радою за попереднім погодженням голови районної ради та поданням головного лікаря Лікарні. Штатний розпис Лікарні погоджується головою Гайворонської районної ради за поданням головного лікаря Лікарні. Відповідно до п.п. 5.2.2. Статуту Гайворонська районна рада приймає рішення про затвердження, внесення змін до Статуту та Структури Лікарні за попереднім погодженням голови районної ради. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Положеннями ст. 42 КЗпП України також передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною другою цієї статті передбачений перелік категорій працівників, яким надається перевага при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації в залишенні на роботі. Із матеріалів справи вбачається, що позивач з 2014 року працює заступником головного лікаря з адміністративно - господарської частини Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня». Рішенням сімнадцятої сесії сьомого скликання Гайворонської районної ради Кіровоградської області № 184 від 22.12.2017 року «Про затвердження структури Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» затверджена нова структура Лікарні, якою посада заступника головного лікаря з адміністративно - господарчої частини скорочена, натомість передбачена посада завідувача господарством. На виконання рішення сімнадцятої сесії сьомого скликання Гайворонської районної ради від 22 грудня 2017 року № 184 Комунальним закладом «Гайворонська центральна районна лікарня» 10 січня 2018 року було видано наказ № 8-к «Про попередження працівників щодо скорочення посад та зміну істотних умов праці». Відповідно до наказу Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» від 10.01.2018 року № 8-к «Про попередження працівників щодо скорочення посад та зміну істотних умов праці» позивач попереджений про наступне вивільнення 10 січня 2018 року у зв'язку із скороченням чисельності (штату) із запропонуванням переведенням на іншу вакантну посаду, однак позивач відмовився ознайомитися з наказом та Попередженням під розписку про, що комісією Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» було складено відповідного акта. Крім того, наказом КЗ «Гайворонська ЦРЛ» від 10 січня 2018 року № 8-к була створена комісія про попередження працівників щодо скорочення посад та зміну істотних умов праці, яка визначає переважне право на залишення на роботі при проведенні скорочення в Комунальному закладі «Гайворонська центральна районна лікарня». Комісією було визначено, що посаду завідувача господарством, яка передбачена штатним розписом лікарні запропоновано працівнику з відповідною вищою освітою та більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці ніж у позивача, тому враховуючи висновки спільної комісії районної державної адміністрації та Гайворонської районної ради щодо зауважень та недоліків у роботі позивачу було запропоновано наявну вакантну посаду водія. Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України не пізніше як за два місяці до звільнення відповідач повідомив позивача про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штатної одиниці, яку він займає. Натомість позивачу було запропоновано вакантну посаду. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами), суд не повинен обговорювати питання про доцільність перестановки (перегрупування) працівників. Відповідно до ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України позивачу не було запропоновано іншу роботу у зв'язку із відсутністю наявних, тобто вакантних посад. Правова позиція про те, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому саме наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-491 цс15. Викладене свідчить про те, що позивач відповідно до вимог ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України 10 січня 2018 року попереджений про наступне вивільнення 10 березня 2018 року у зв'язку із скороченням чисельності (штату) відповідачем. Безпідставним є посилання позивача на ч. 1 ст. 24 КЗпП України щодо підписання з ним окремого трудового договору на підставі наказу Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» від 05.01.2018 року № 7-к «Про попередження працівників про скорочення посад та зміну істотних умов праці», оскільки відповідно до вимог п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» укладення трудового договору згідно ст. 24 КЗпП України оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Трудовий договір як угода між сторонами (правочин) існує, якщо працівник приймається на роботу за наказом. Із матеріалів справи вбачається, що наказ про прийняття на роботу позивача на посаду завідувача господарством Комунальним закладом «Гайворонська центральна районна лікарня» відповідачем не видавався. Таким чином, будь - яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов'язувались матеріально - правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилався, не є достатніми для висновку про наявність цивільно - правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» від 10.01.2018 року № 8-к «Про попередження працівників щодо скорочення посад та зміну істотних умов праці». Оскільки судом не встановлено порушень законодавства при попереджені позивача про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням чисельності (штату), не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо визнання трудової угоди та стягнення моральної шкоди. Інші доводи позивача цих висновків не спростовують. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed