Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] (дошлюбне прізвище Абшаткіна) О.А. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 17.09.2011 р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось через постійні скандали, погрози, відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейні обовязки. Їх шлюб фактично розпався і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. Вважає, що їх шлюбні стосунки фактично припинені, примирення між ними не можливе, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала із підстав, що в ньому викладені. Пояснила, що через постійні суперечки у неї погіршилось самопочуття, спільне проживання із відповідачем є неможливим, тому вона ночувала в сестри, а мама приїхала до неї додому, бо та сама боялась бути в квартирі. Позивачка втратила почуття любові та поваги до відповідача, після спливу строку, що наданий судом на примирення вказані обставини не змінились. Відповідач майже не бував вдома, напередодні суду тиснув на позивачку, щоб вона відмовилась від позову. Жодної допомоги на утримання житла відповідач не надає, коштів позивачці та дитині не надає, його батьки втручаються у їх життя. Позивачка постійно нервує та не хоче жити із відповідачем. Шлюбні відносини припинили більше року назад. Майнові питання вони вирішать в добровільному порядку. Наполягає на розірванні шлюбу. Оскільки відповідач покинув залу судового засідання, не заперечила проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 15.04.2015 року позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, суду пояснив, що проти розірвання шлюбу заперечує, хоче зберегти сім»ю, він зміниться, не буде влаштовувати скандалів і сварок, хоче порозумітись із дружиною та разом ростити дитину. Після закінчення наданого судом за клопотанням відповідача терміну на примирення у судове засідання, що було призначене на 16.07.2015 року не з»явився, зал судових засідань 22.07.2015 року покинув під час дачі пояснень позивачкою. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Наслідки, визначені частинами другою - четвертою цієї статті, настають і в разі, якщо сторона залишить залу судового засідання. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечила позивачка, про що заявила суду. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем та відповідає матеріальному закону. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17.09.2011 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис 286 (а.с.6). Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO] (а.с. 5) Сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, позивачка втратила почуття любові та поваги до відповідача. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та це суперечило б інтересам позивачки, яка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, перебуває у стресовому стані. Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зокрема, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Зі змісту статті 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, у сторін немає спільних інтересів. Тримісячний термін, наданий сторонам для примирення позитивних результатів не надав. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим, оскільки це суперечить інтересам позивачки, яка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем, про що вона заявила суду. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити його розірванням. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved