Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він з 13.09.2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. В шлюбі в них [INFO] року народилась дочка [PERSON]. Спільне життя у сторін не склалося через постійне виникнення конфліктів на побутовому ґрунті, в зв'язку з чим вони близько трьох місяців проживають окремо. Дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, він займається її вихованням (дитина закінчила 3-й клас, відвідує розвиваючі гуртки), а відповідач [PERSON] знаходиться в м. Одеса на заробітках. На думку позивача, відповідач втратила будь-який інтерес не лише до нього, а й до їх спільної дитини, оскільки, коли приїздить з м. Одеси, то вони її не бачать, вона проживає окремо від них - за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS]. В зв'язку з зазначеним, позивач вважає, що збереження шлюбу в даному випадку є неможливим, тому просить суд розірвати його, а також просить визначити постійне місце проживання їх спільної дочки [PERSON] разом з ним, за місцем його постійного проживання, в належній йому на праві приватної власності квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явились, попередньо через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач [PERSON] в своїй письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, судові витрати по сплаті судового збору просить залишити за ним. Відповідач [PERSON] в своїй письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення постійного місця проживання їх спільної з позивачем дочки [PERSON] разом з батьком дитини, оскільки вона на даний час дійсно проживає та працює в м. Одеса і займатись вихованням дочки не має можливості. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку та позицію сторін, викладену у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 13.09.2003 року в міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2079, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). В шлюбі в сторін [INFO] року народилась дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Згідно позовної зая ви, спільне життя у сторін не склалося через постійне виникнення конфліктів на побутовому ґрунті, в зв'язку з чим вони близько трьох місяців проживають окремо, відповідач проживає та працює окремо від сім'ї в м. Одеса, що також підтверджується її письмовою заявою. Стаття 4 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки укласти шлюбні відносини та створити сім'ю. Згідно ст. 110 СК України подружжя має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу в разі незгоди подальшого збереження шлюбних відносин. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя й дійсні причини позову, суд вважає, що спільне подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Враховуючи обставини по даній справі - постійне виникнення конфліктів на побутовому ґрунті та фактичне припинення шлюбних відносин протягом тривалого часу, спільне проживання сторін у шлюбі буде негативно впливати на виховання та розвиток їхньої неповнолітньої дочки. Сторони проти примирення заперечують. Зазначене дає суду законні підстави для розірвання шлюбу. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. За ч. 1 ст. 8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 року, зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком [PERSON] в належній йому на праві приватної власності квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та право власності на неї підтверджується копією відповідного свідоцтва про право власності від 03.11.2011 року (а.с. 21-22). Батько займається вихованням та розвитком дитини, що не заперечується відповідачем [PERSON] Під час розгляду справи в суді сторони по справі дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини, а саме: з позивачем, що підтверджується письмовою заявою відповідача про визнання позовних вимог. Враховуючи вищезазначене, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає позовну вимогу позивача про визначення місця проживання дитини такою, що також підлягає задоволенню. Також суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судові витрати по сплаті судового збору суд вважає залишити за позивачем [PERSON] відповідно до позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved