Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Прокуратури Донецької області про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих незаконними діями. Відповідно до ухвали від 16.12.2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучена Державна казначейська служба України. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень та суду пояснив, що за його скаргами слідчими суддями двічі були скасовані постанови старшого слідчого СУ Прокуратури Донецької області Саварця А.В. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42013050000000557, а саме: ухвалою слідчого судді Ворошилівського районного суду Донецької області Федорової О.Ф. була скасована постанова від 20.12.2013 року, ухвалою слідчого судді Ворошилівського районного суду Донецької області Переверзевої Л.І. від 16.05.2014 року була скасована постанова від 26.03.2014 року. Вважає, що в своїх постановах слідчий Саварець А.В., який, на його думку, ставить до нього упереджено, допускав суттєве недопрацювання та недбалість. Крім того, при розгляді скарги судом, слідчий неодноразово не зявлявся до суду, через що судові засідання відкладались. Він же сам регулярно приїздив до суду незважаючи на небезпеку через проведення АТО в регіоні, витрачаючи на це значні кошти. Перебуваючи в м. Донецьку він також витрачав кошти на харчування, був вимушений приймати ліки у громадському транспорті та інших не придатних для цього місцях. Ці поїздки також відволікали його від підготовки до свого захисту по кримінальній справі, яку розглядає Костянтинівський міськрайсуд, по якій він є обвинуваченим. Вважає, що він міг би позбавитись цих незручностей, якби слідчий Саварець А.В. належним чином розслідував матеріали кримінального провадження, не допускаючи грубих помилок, і вчасно прибував до суду для розгляду скарг. З вини відповідача Прокуратури Донецької області, працівником якої є [PERSON], йому заподіяні матеріальні збитки в сумі 1384,55 грн., які складаються з наступного: витрати на підготовку позову в сумі 138,70 грн., витрати на поштові послуги в сумі 244,65 грн., витрати на придбання медикаментів та вітамінів в сумі 527,50 грн., витрати на переїзд до м. Донецька для участі у судових засіданнях, а також для подачі скарг до Прокуратури Донецької області в сумі 432,80 грн., витрати на харчування в сумі 40,90 грн. Крім того, в результаті порушення його прав слідчим Саварцем А.В. йому було заподіяно моральну шкоду, розмір якої оцінює у 20000,00 грн. В обґрунтування наявності моральної шкоди посилався на те, що він постійно переживав з приводу неправомірних, на його думку, дій слідчого, нервував, в нього значно погіршився стан здоровя погіршився зір, зявилися головні болі, болі в області серця та поясниці, знизився тиск, він витратив свої сили та нерви на складання близько 10-15 скарг на дії слідчого Саварця А.В. Просив стягнути зазначені суми матеріального збитку та моральної шкоди з Прокуратури Донецької області. Представник відповідача Прокуратури Донецької області, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що, по-перше, відсутні будь-які передбачені законом підстави для відшкодування позивачу шкоди, а по-друге, позивачем взагалі не доведено факт заподіяння йому шкоди діями працівників прокуратури. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. Представник відповідача Державної казначейської служби України, в судове засідання не зявився з невідомої причини, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся рекомендованими поштовими відправленнями. Судом визнано за можливе розглянути справу у його відсутність. Вислухавши позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За результатами проведення досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42013050000000557 за заявою [PERSON], ст. слідчим СУ Прокуратури Донецької області Саварцем А.В. було винесено постанову від 20.12.2013 року про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Ворошилівського районного суду м. Донецька від 16.01.2014 року постанову від 20.12.2013 року було скасовано. Після проведення додаткового розслідування по матеріалам зазначеного кримінального провадження 26.03.2014 року ст. слідчим СУ Прокуратури Донецької області Саварцем А.В. знову було винесено постанову року про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Ворошилівського районного суду м. Донецька від 16.05.2014 року постанову від 26.03.2014 року було скасовано. Після проведення повторного додаткового розслідування по матеріалам зазначеного кримінального провадження 25.06.2014 року ст. слідчим СУ Прокуратури Донецької області Саварцем А.В. знову було винесено постанову року про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.2015 року в задоволенні скарги [PERSON] на постанову від 25.06.2014 року було відмовлено, відповідно до ухвали Апеляційного суду Донецької області від 02.03.2015 року зазначена ухвала залишена без змін. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він здійснював досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження за скаргою [PERSON] на дії ст. слідчого відділу «ОВС та ОГ, ЗО» СУ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] За результатами розслідування він тричі виносив постанови про закриття кримінального провадження в звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Дві з цих постав були скасовані слідчими суддями по формальним, на його думку, підставам. Він вважає, що проводив досудове розслідування повно та з додержанням всіх вимог Закону і хотів би оскаржити рішення слідчих суддів, але відповідно до норм діючого КПК України, слідчий позбавлений такого права. Будь-яких порушень прав позивача [PERSON] він не допускав. Параграфом 1 глави 26 КПК України визначено, що рішення, дії чи бездіяльність органу досудового розслідування чи прокурора на досудовому провадженні можуть бути оскаржені до слідчого судді, суд в рамках цивільного судочинства не може надавати оцінку законності процесуальних рішень слідчого чи прокурора. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чибездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ним своїх повноважень. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, ч. 2 ст. 1167 визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, виникає в разі постановлення судом виправдувального вироку, скасування незаконного вироку суду, закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. За змістом ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон), право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду виникає у чітко визначених спеціальним Законом випадках, зокрема: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, законодавець визначив спеціальні випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, зокрема, органів прокуратури. Позивачем на надано суду доказів на підтвердження обставин, зазначених у ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тому не встановлено правових підстав для відшкодування на його користь з органу прокуратури шкоди, про наявність якої ним зазначено в позовній заяві. Як передбачає абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 4), обов'язковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен засувати чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов'язані з ними витрати та з чого при цьому виходить. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність моральної чи матеріальної шкоди, наявність причинного зв'язку між рішеннями, діями або бездіями органу прокуратури і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому шкоди такими діями відповідача, на які не поширюється дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Суд вважає, що при оскарженні постанов слідчого позивачем використане право на звернення до суду в порядку КПК України для оскарження рішень органів досудового слідства. Однак, винесення скасування постанов ухвалами слідчих суддів за результатом розгляду скарг позивача ніяких наслідків цивільно-правового характеру за собою не тягне. Звернення позивача до органів досудового розслідування та суду з заявами та скаргами не може вважатись порушенням прав позивача, оскільки є правомірною дією суб'єкта, направленою на реалізацію його процесуального права звернення до органів досудового розслідування та суду. З огляду на викладене, зазначені позивачем обставини не свідчать про заподіяння йому шкоди. Отже, оскільки будь-які протиправні діяння з боку працівників прокуратури по відношенню до позивача не вчинялись, а також ним не надано будь-яких доказів наявності завдання такої шкоди, суд вважає, що підстави, передбачені законодавством для її відшкодування, відсутні, тому в задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити через безпідставність та необґрунтованість таких вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed