Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У позовній заяві зазначено, що 08.10.2009 року позивач з відповідачами уклав договір купівлі-продажу квартири, за яким позивач купив у відповідачів квартиру [ADDRESS]. 23 липня 2014 року позивач подав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, протягом заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, в тому числі через ЗМІ, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.10.2009 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали у власність [PERSON], а [PERSON] прийняв від відповідачів квартиру [ADDRESS] і сплатив її вартість та на умовах, встановлених договором (а.с.6) Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 22.09.2011 року (а.с.9) двохкімнатна квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] власником вказаної квартири є [PERSON] (а.с.4). Відповідно до будинкової книги для приписки громадян, що проживають [ADDRESS] (а.с.9) в квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується і даними адресного бюро (а.с.33-35). За ст..383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК). При розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Як встановлено судом, відповідачі при продажі квартири, втратили право на житло. За вимогами ст..71 Житлового кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у певних випадках, передбачених цією статтею, однак суду не надано докази, що дані випадки мають місце в спірних правовідносинах. Як слідує зі ст..72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК України, 383, 386 ЦК України,

Outcome: approved