Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] Джумбер через свого представника [PERSON] у вересні 2016 року звернувся до суду з уточненим позовом до\~ [PERSON]\~ , в якому просив встановити факт проживання однією сім'єю з березня 2010 року позивача [PERSON] Джумбера, [INFO], та [PERSON], [INFO], визнати за [PERSON] Джумбером право власності на 2/3 частини домоволодіння по вулиці Григорівській 35 в місті Харкові. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на початку 2010 року після знайомства з [PERSON] між ними склалися теплі стосунки, які ґрунтувалися на любові , взаємоповазі та з березня 2010 року вони почали проживати разом, як одна родина, без реєстрації шлюбу в спільно орендованій квартирі, де вели спільне господарство та мали спільний бюджет. На той час [PERSON] була одружена, але з чоловіком не проживала і спільного господарства не вела. Позивач зазначає, що він з [PERSON] неодноразово спілкувались з її родичами, зокрема і з відповідачем, про що свідчать сумісні фотокартки. 10 жовтня 2012 року за спільні кошти у рівних частинах позивач з [PERSON] придбали будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул.Григорівській, 35 в м. Харкові. Договір купівлі-продажу був укладений [PERSON] та зареєстрований на її імя . Позивач зазначає, що у вказаному будинку вони з [PERSON] проживали однією родиною, вели спільне господарство,мали сімейний бюджет. При цьому позивач вказує, що за свої власні кошти він зробив ремонт даного будинку та допоміжних будівель, встановив нову огорожу, що коштувало йому значних матеріальних витрат, у звязку з чим вважає, що його доля у спільному майні може бути збільшена на підставі рішення суду. 01 вересня 2015 року [PERSON] померла, її похоронами займався позивач з двоюрідним братом померлої [PERSON] Посилаючись на вказані обставини та діюче законодавство України ( ст. 256 ЦПК України, ч.2 ст. 3, ст. 74 Сімейного Кодексу України), розяснення п.21 постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»), позивач вважає себе членом сімї [PERSON] та спадкоємцем 4 черги. Крім того, [PERSON] Джумбер вважає, що на підставі вимог, передбачених статтями 357, 372 ЦК України, йому належить 2/3 частини спірного будинку з надвірними будівлями, що розташовані по вул. Григорівській, 35 в м. Харкові. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини , просили його задовольнити , стверджуючи, що позов обгрунтований доказами, які містяться в матеріалах справи та поясненнями свідків , допитаних в судовому засіданні. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, надавши до суду письмові заперечення, які містяться в матеріалах цивільної справи (а.с. 85, 165). Представник відповідача пояснила суду, що відповідач не визнає позов, вважає обставини, якими [PERSON] Джумбер обгрунтовує позовні вимоги, такими, що не мали місце. Їі довіритель [PERSON] категорично не визнає факту проживання однією родиною з березня 2010 року позивача по справі з її тіткою, [PERSON], яка померла 01.09.2015 року, оскільки їй достовірно відомо, що в той час, про який позивач зазначає як про період спільного проживання, іі тітка [PERSON] мала іншу родину, з 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з яким спільно проживала в [INFO], була там зареєстрована, брала участь в догляді батька чоловіка та в вихованні його дітей від попереднього шлюбу. Шлюб з [PERSON] був розірваний за рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19.09.2011 року. Представник відповідача заперечувала і проти задоволення позовних вимог щодо визнання права власності за позивачем на 2/3 житлового будинку по вулиці Григорівській 35 в місті Харкові за їх недоведеністю, при цьому зазначила , що у відповідності до договору купівлі продажу від 10.10.2012 року житловий будинок по вулиці Григорівській 35 в м. Харкові був придбаний [PERSON] та згідно штампу БТІ про реєстрацію від 13.11.2012 , зареєстрований у приватну власнисть за [PERSON]. Вважала безпідставними ствердження позивача щодо його проживання однією родиною без реєстрації з [PERSON] під час придбання будинку, який на вказані обставини посилався як на підставу для визнання спірного будинку об?єктом спільної сумісної власності, а його співвласником. В обгрунтування своїх заперечень проти позову в цій частині представник відповідача зазначила, що у відповідності до ч. 2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Однак, позивач не надав жодних доказів того, що був пов'язаний з [PERSON] спільним побутом та мав з нею спільні права та обов'язки та усталені стосунки, що притаманні подружжю. Додані до справи позивачем його фото, [PERSON] та інших осіб не свідчать про усталені стосунки що притаманні подружжю, не підтверджують наявність спільних їх прав та обов'язків, не відображають спільний побут. Натомість свідчать лише про спільне дозвілля, відпочинок на свята, а додані позивачем накладні на отримання будівельних матеріалів, не несуть в собі відомості про придбання їх разом з [PERSON] та використання їх на спірний будинок. Крім цього, представник відповідача зазначила, що долучені відповідачем до справи фото позивача з соціальних електронних мереж з відображенням сімейних подій, де [PERSON] Джумбер зображений протягом 2012 року з іншою жінкою , та враховуючи відсутність заперечень позивача у судовому засіданні про сімейні стосунки з іншою жінкою, визнання позивачем наявності у них спільної дочки, яку він відвідує, виховує та матеріально підтримує, при цьому відсутність жодних доказів на підтвердження стверджень позивача щодо розірвання шлюбу з жінкою зображеною на фото, з якою він зареєстрований за однією адресою разом з їх спільною дитиною, про що позивач повідомив у судовому засіданні, такі обставини суперечать наявності усталених сімейний відносин, що притаманні подружжю, позивача з [PERSON] Одночасно в обгрунтування заперечень проти позову представник відповідача стверджувала, що відповідно до ухвали Червонозаводського райсуду м. Харкова від 29.07.2016 року про звільнення [PERSON] Джумбера від покарання у зв'язку із закінчення іспитового терміну, копія якої міститься в матеріалах цивільної справи, та визнання позивачем в судовому засіданні факту , що він дійсно був засуджений за кримінальне правопорушення вироком Жовтневого райсуду м. Харкова 21.06.2013, на думку представника відповідача , свідчить про проживання в зазначений період [PERSON] Джумбера у Червонозаводському районі м. Харкова, оскільки вказане подання за правилами статтей 537, 539 КПК України складається та розглядається за місцем проживання особи. Подання складалось Червонозаводським РВ КВТ м. Харкова та в указаній вище ухвалі Червонозаводського райсуду м. Харкова є посилання на характеристику за місцем проживання [PERSON] Джумбера . Отже фактичні дані свідчать про проживання в зазначений період [PERSON] Джумбера у Червонозаводському районі м. Харкова, чим спростовуються ствердження позивача щодо його постійного проживання в [INFO], який знаходиться в Жовтневому районі м. Харкова. Крім цього, обгрунтовуючи заперечення проти позову, представник відповідача посилалась як на доказ наявну в матеріалах цивільної справи копію заяви [PERSON], підпис якої засвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], про те що під час придбання спірного будинку вона не перебуває в шлюбі, не проживає ні з ким однією сім'єю без реєстрації, будинок купує за особисті гроші. Зміст заяви доведено до відома продавця [PERSON] За даних обставин, як на думку відповідача, відсутні правові підстави для застосування до домоволодіння по вулиці Григорівській 35 в м. Харкові норм статей 356, 357, 372 ЦК України, оскільки відсутній відповідний правовий режим. Майно є особистою приватною власністю [PERSON]. Враховуючи вказані вище обставини та докази, представник відповідача просила суд відмовити у позові в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача та допитаних у судовому засіданні свідків, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до наданої Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного териториального управління юстиції в Харківській області копії актового запису № 744 від 03.06.2006 року про шлюб та повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00017074465 від 07 вересня 2016 року , 03.06.2006 року зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON] , який було розірвано згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19.09.2011 року (а.с. 157-159). До справи приєднано копію паспорту померлої [PERSON]В, в якому містяться вказані вище відомості про реєстрацію та розірвання шлюбу та про реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою : смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, провулок Горького 19. ( а.с. 92-93). У відповідності до договору купівлі продажу житлового будинку від 10.10.2012 року , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та [PERSON] з державного реєстру правочинів, житловий будинок по вулиці Григорівській № 35 в м. Харкові був придбаний [PERSON] та згідно штампу КП «ХМБТІ» про реєстрацію від 13.11.2012 , зареєстрований у приватну власність за [PERSON](а.с. 7-9). 01 вересня 2015 року [PERSON] померла (а.с.10). Позивач та його представник , як вже було зазначено вище , у судовому засіданні стверджували , що з березня 2010 року [PERSON] Джумбер проживав разом з [PERSON], як одна родина, без реєстрації шлюбу в спільно орендованій квартирі, де вели спільне господарство та мали спільний бюджет, а 10 жовтня 2012 року вони придбали за спільні кошти у рівних частинах спірний будинок. У вказаному будинку вони з [PERSON] проживали однією родиною, вели спільне господарство, мали сімейний бюджет, після її смерті позивач разом з двоюрідним братом померлої [PERSON] займалися її похоронами. Отже, позивач просив суд встановити факт його проживання однією сімєю з [PERSON] з березня 2010 року. Крім цього, як зазначив позивач, за свої особисті кошти він зробив ремонт даного будинку та допоміжних будівель, встановив нову огорожу, що коштувало йому значних матеріальних витрат, у звязку з чим вважає, що його доля у спільному нерухомому майні, що знаходиться по вулиці Григорівській № 35 в м. Харкові, може бути збільшена на підставі рішення суду та просив визнати за ним як членом сімї [PERSON] та спадкоємцем 4 черги право вланості на 2/3 частини спірного будинку з надвірними будівлями, що розташовані по вул. Григорівській, 35 в м. Харкові. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що був давнім другом [PERSON], а відповідачка по справі [PERSON] є його дочкою та племінницею [PERSON] Протягом 2010 -2011 року свідок [PERSON] неодноразово спілкувався з родиною [PERSON] [PERSON] на сімейних подіях, таких як похорон та помінки батька померлої [PERSON] - [PERSON] у лютому- березні 2010 року, на свій день народження та [PERSON] в квітні 2010 та 2011 року, день народження відповідачки [PERSON] Д.Д.12.12.2010 року. Позивач [PERSON] Джумбер не був присутній на тих подіях. Вказані свідком [PERSON] дійсні сімейні стосунки Колєсніка-Вечорки підтверджуються також наявними в матеріалах справи та дослідженими у судовому засіданні вітальними листівками, за підписом С любовью, Твои родные [PERSON] и [PERSON]. 12.12.2010 г.» (а.с. 94), а також договором № 3514 дарування житлового будинку, де дарувальником був [PERSON], батько чоловіка [PERSON], а обдарованими [PERSON] та [PERSON] донька чоловіка [PERSON] Договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 20.08.2010 року. (а.с. 137-138) В тексті договору, в його першому абзаці зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: селище Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, провулок Горького 19, а [PERSON] проживає там же , тобто разом з родиною свого чоловіка. В рішенні Дергачівського райсуду Харківської області від 13 червня 2012 року , яким вказаний договір було визнано недійсним, наявні встановлені судом обставини, а саме , що з весни 2011 року їх стосунки погіршилися, та в квітні 2011 року [PERSON] висловила намір виїхати з будинку (а.с. 139-141). Тобто по квітень 2011 року [PERSON] проживала за адресою : [INFO], що також спростовує ствердження позивача щодо його проживання разом з [PERSON] з березня 2010 року за іншою адресою. Позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих локазів, якими підтверджувався б факт проживання позивача з [PERSON] в зазначений період. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні не повідомили про фактичні дані, які б свідчили про проживання [PERSON] та [PERSON] Джумбера у вказаний ним у позові період. Їх свідчення стосувалися періоду проживання саме в будинку, що є предметом спору, тобто в значно пізніший період, у відповідності до договору купівлі продажу від 10.10.2012 року (а.с. 7-9). З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено належними доказами факту проживання однією родиною позивача з [PERSON] з березня 2010 року, оскільки з червня 2006 року до вересня 2011 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Факт, що мав би юридичне значення, а саме проживання зі спадкодавцем більше п'яти років до моменту відкриття спадщини недоведений, оскільки у відповідності до свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 10) з моменту набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу [PERSON] з чоловіком [PERSON] та до моменту відкриття спадщини лишилося три роки одинадцять місяців. Відповідно до позовних вимог [PERSON] Джумбера щодо визнання за ним права власності на 2/3 житлового будинку по вулиці Григорівській 35 в місті Харкові суд враховує наступне. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до договору купівлі продажу житлового будинку від 10.10.2012 року , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та витягу з державного реєстру правочинів (а.с. 7-9) житловий будинок по вулиці Григорівській № 35 в м. Харкові був придбаний [PERSON] та згідно штампу КП «ХМБТІ» про реєстрацію від 13.11.2012 , зареєстрований у приватну власність за [PERSON]. Позивач стверджує, що під час придбання будинку проживав однією родиною без реєстрації з [PERSON] і вважає таку обставину підставою для визнання спірного будинку обєктом спільної сумісної власності, а себе співвласником, просить суд застосувати норми ст. 3, 74 СК України. У відповідності ч. 2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Однак, ні позивачем, ні його представником не доведено у судовому засіданні належними та допустими доказами, що є обовязком позивача відповідно до вимог ст. ст. 57,58, 60 ЦПКУкраїни, того, що позивач був пов'язаний з [PERSON] спільним побутом та мав з нею спільні права та обов'язки та усталені стосунки, що притаманні подружжю. Суд, оцінивши наявні в справі докази, вважає, що надані позивачем його фото та [PERSON] , інших осіб (а.с. 39-42) також не свідчать про усталені стосунки що притаманні подружжю, не підтверджують наявність спільних прав та обов'язків [PERSON] Джумбера та [PERSON], не відображають їх спільний побут. Натомість вказані докази підтверджують лише обставини щодо проведення цими особами спільно дозвілля, відпочинку на свята. Крім цього, додані позивачем накладні на придбання будівельних матеріалів, які на його думку, свідчать про понесення ним особисто значних матеріальних витрат на ремонт спірного будинку з надвірними будівлями (а.с.73-75), внаслідок чого позивач вважає , що його доля у спільному нерухомому майні по вулиці Григорівській № 35 в м. Харкові може бути збільшена на підставі рішення суду та він набуває право власності як член сімї [PERSON] та спадкоємець 4 черги на 2/3 частини вказаного спірного будинку з надвірними будівлями, не містять відомостей щодо використання вказаних будівельних матеріалів на спірний будинок. Інших доказів, які б підтверджували використання саме цих будівельних матеріалів для ремонту спірного будинку позивачем не надано. Наявність та джерела спільного бюджету позивача та [PERSON] допитані у судовому засіданні свідки не підтвердили, про подробиці придбання спірного будинку не повідомили. Досліджені у судовому засіданні надані відповідачем фото позивача з соціальних електронних мереж з відображенням сімейних подій, де [PERSON] Джумбер зображений протягом 2012 року з іншою жінкою (а.с. 96, 97, 98,99) , з якою , що визнано позивачем у судовому засіданні, він має спільну доньку, яку він відвідує, виховує та матеріально підтримує, при цьому відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження стверджень позивача щодо розірвання шлюбу з жінкою зображеною на фото, спростовують ствердження [PERSON] Джумбера щодо наявності усталених сімейний відносин, що притаманні подружжю, позивача з [PERSON] Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-97 цс 11). При вирішенні данного спору суд приймає до уваги наявний в матеріалах цивільної справи письмовий доказ , а саме копію заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], про те що під час придбання спірного будинку [PERSON] не перебувала в шлюбі, не проживала ні з ким однією сім'єю без реєстрації, будинок придбала за особисті гроші. Зміст заяви доведено до відома продавця [PERSON] Вказана заява була долучена до примірника Договору купівлі-продажу житлового будинку № 35 по вул. Григорівській в місті Харкові, що був посвідчений нотаріусом 10 жовтня 2012 року за реєстровим № 1541 та зберігається в справах нотаріуса (а.с. 124, 125). Норми права, передбачені ст.356, 357, 372 ЦК України , регулюють засади спільної власності. У відповідності до правової позиції ВСУ в справі 6-801цс16 від 07.09.16 , статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна 2) кошти за які таке майно було набуте. У разі придбання майна хоча і в період шлюбу але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Отже, за даних обставин , зазначених у вказаній вище нотаріально посвідченій заяві [PERSON] (а.с. 125), що також , як і інші досліджені вище судом докази, підтверджують відсутність правовідносин проживання [PERSON] з позивачем однією родиною без реєстрації шлюбу під час придбання спірного будинку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо застосування до спірних правовідносин ст.356, 357, 372 ЦК України. З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за його недоведеністю.

Outcome: dismissed