Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» про стягнення невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 17.03.2015 року працював в Державному підприємстві «Дніпровський електровозобудівний завод» на посаді енергетика та 17.02.2020 року звільнився з роботи за власним бажанням. Проте розрахунок в день звільнення відповідач не здійснив, заборгованість по виплаті заробітної плати на день звільнення становить 40 942,39 грн. Посилаючись на зазначене, просив стягнути з Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 40 942,39 грн. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядається за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, передбаченим ст. 178 ЦПК України, не скористався, відзив до суду не направив, копія ухвали про відкриття провадження у справі від 26.06.2020 року та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримані представником відповідача 14.07.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Вивчивши докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно положень статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що позивач з 17.03.2015 року працював на Державному підприємстві «Дніпровський електровозобудівний завод» на посаді енергетика, 17.02.2020 року він був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується його трудовою книжкою серії [NUMBER] . В день звільненні позивачеві відповідачем не було виплачено заробітну плату в розмірі 40 942 грн. 39 коп., а саме: за лютий 2018 року - 2930,45 грн., липень 2018 року - 3214,90 грн., квітень 2019 року - 4256,13 грн., травень 2019 року - 3801,08 грн., червень 2019 року - 4319,70 грн., липень 2019 року - 4297,54 грн., серпень 2019 року - 2641,06 грн., вересень 2019 року - 3551,77 грн., жовтень 2019 року - 3498,95 грн., листопад 2019 року - 2916,50 грн., грудень 2019 року - 2276,43 грн., січень 2020 року - 2283,36 грн., лютий 2020 року - 954,52 грн. Наявність заборгованості по виплаті заробітної плати у вказаному розмірі підтверджується довідкою, виданою Державним підприємством «Дніпровський електровозобудівний завод» № 101 від 17.02.2020 року, що не спростовано відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 40 942,39 грн. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити по справі негайне виконання рішення в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved