Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просить суд визначити йому додатковий строк, тривалістю 3 місяці, необхідний для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на право на земельну ділянку, яка розташована на території Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Далі позивач зазначає, що 24.01.2009 року [PERSON] склала посвідчений секретарем Монашівської сільської ради заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідала зазначену вище земельну ділянку йому. Позивач також зазначає що звернувся до Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори задля оформлення права на спадщину, але йому було рекомендовано звернутися до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Вважає, що пропустив вказаний строк з поважних причин, у зв'язку з тим, що не знав про наявність заповіту. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідач - Монашівської сільської ради в судове засідання не з'явився, натомість до суду надійшла заява, за підписом голови Монашівської сільської ради, в якій зазначено, що з позовними вимогами [PERSON] згодні та просить справу розглядати без участі представника позивача. (а.с. 46) Третя особа, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи міститься відповідна розписка про отримання судової повістки, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. Так під час розгляду справи встановлено, а також підтверджено письмовими доказами, якій в ній містяться, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.5), яка була матір'ю позивача (а.с.6) Померлій на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 5,863 га., яка розташована на території Монашівської сільської ради. (а.с.11) 24.01.2009 року [PERSON] склала посвідчений секретарем Монашівської сільської ради заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідала зазначену вище земельну ділянку позивачу. (а.с.12) Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до положень ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» під час розгляду справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно листа завідувача Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] заведена за заявою її чоловіка [PERSON], якого ухвалою суду було залучено до участі у справі, в якості третьої особи. (а.с. 20) У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні позивач пояснив, що позивач він знала про смерть своєї матері, але до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після її смерті, у встановлений законом строк не звернувся через те, що не знав про наявність вказаного вище заповіту. Судом неодноразово в ході розгляду справи позивачу роз'яснювався обов'язок доказування, у відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, що підтверджується записом фіксування судового засідання технічним засобом, але не зважаючи на це ним, в ході розгляду справи не надано жодних доказів, які б підтверджували ті обставини на які він посилається. Крім того доказів про наявність причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви до нотаріуса у шестимісячний строк позивачем суду також не надано. А посилання позивача не те що він не знав про наявність заповіту не є такими поважними причинами, у розумінні ч. 1 ст. 1272 ЦК України на що також вказують чисельні рішення за результатами розгляду даної категорії справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Крім того суд вважає за необхідне звернути увагу, на те, що відсутність заповіту, взагалі не є підставою для не звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що у позивача були відсутні причини, пов'язані з об'єктивними непереборними істотними труднощами для своєчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття ним спадщини, після смерті свого матері, тому позовні вимоги не підлягаю задоволенню. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed