Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради та з урахуванням уточнень (а.с. 38-44) просить: - скасувати наказ про звільнення з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради від 22.10.2020; - поновити його на роботі на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради з 22.10.2020. Позов обґрунтовує тим, що з 01.12.2015 він працював електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування в Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області. У вересні 2020 року назву навчального закладу було змінено на «Запорізька гімназія № 17 Запорізької міської ради». 22.10.2020 його звільнено з ініціативи уповноваженого власником органу наказом № 214/тр «Про звільнення [PERSON] за прогул». Позивач вважає наказ про звільнення незаконним, а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення таким, що не відповідає вимогам законодавства. При звільненні були порушені норми матеріального і процесуального права. По-перше, з наказу видно, що позивач звільнений за прогул згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. У наказі підставою звільнення вказано те, що 25.08.2020, 26.08.2020, 27.08.2020 електромонтер з обслуговування та ремонту електроустаткування Запорізької гімназії № 17 [PERSON] був відсутній на робочому місці, що підтверджується актами від 25.08.2020, 26.08.2020, 27.08.2020. Про відсутність на робочому місці [PERSON] роботодавця не повідомив, від надання пояснень відмовився, поважності причин відсутності на робочому місці не надано. Позивач вважає, що у наказі спотворені факти. Так, 25.08.2020 він прибув на роботу до гімназії о 7 годині ранку. Приблизно о 8 годині він відчув себе зле, відкрилася носова кровотеча. Він звернувся до медичної сестри гімназії за допомогою. Вона поміряла йому тиск та порекомендувала звернутися до лікаря. Він повідомив про це свого керівника, завгоспа [PERSON] , та поїхав до сімейного лікаря за місцем проживання. Сімейний лікар направив його на медичне обстеження в центральну районну лікарню до невропатолога на 26.08.2020, до якого він потрапив лише о 14 годині. Сімейний лікар видав йому довідку проте, що позивач був у нього на прийомі 25.08.2020. У районній лікарні лікар-невропатолог обстежив його, видав медичний висновок та направив до кардіолога на 27.08.2020. Кардіолог його обстежив та видав медичний висновок. Ці документи, а також довідку про звернення 25.08.2020 до сімейного лікаря, разом із заявою на ім`я директора гімназії [PERSON] щодо надання відпустки за власний рахунок на три дні (25, 26, 27 серпня) для проходження медичного обстеження за станом здоров`я, позивач надав особисто в руки секретарю гімназії [PERSON] , оскільки на той час ні завгоспа, ні директора в гімназії не було. У зв`язку з тим, що районний кардіолог виявив в кардіограмі позивача інфаркт міокарда, його донька домовилася на 28.08.2020 зі знайомими їй спеціалістами медичного центру в м. Дніпрі про доскональне обстеження стану його здоров`я. 27.08.2020 позивач через завуча [PERSON] передав заяву на ім`я директора гімназії щодо надання ще одного дня відпустки за власний рахунок для проходження медичного обстеження, оскільки в гімназії не було нікого крім завуча. Він її попрохав передати заяву [PERSON] , коли вона її побачить, що вона і зробила. 28.09.2020 секретар гімназії принесла голові профспілкового комітету [PERSON] листа від директора школи з вимогою надати згоду на звільнення з роботи [PERSON] за прогули у вищезазначені дні, оскільки позивач за ці дні не має лікарняного листа. Позивач зазначає, що про відсутність на робочому місці він повідомляв роботодавця, пояснень від нього ніхто не вимагав, тому вважає, що немає жодних підстав зазначати у наказі про відмову від надання пояснень. У наказі про його звільнення зазначено, що відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затв. наказом Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13.11.2001, тимчасова нездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Листок непрацездатності [PERSON] не надано. Дійсно, п. 1.1 Інструкції містить таке положення, проте у наказі не взято до уваги п.п. 1.2, 2.18 Інструкції. По-друге, у наказі про звільнення зазначено, що згоди на зміну істотних умов праці працівник не надав, тобто не погодився на зміну істотних умов праці. Наказ обґрунтовано статтею, яка стосується надання згоди працівника на зміну істотних умов праці, а звільнення проведено за прогул. Хвороба перешкоджала виконанню ним роботи і він вважає, що обстеження, лікування в стаціонарі, а після цього перебування на лікарняному виключає його провину. По-третє, позивач зазначає, що був звільнений за прогул, однак в наказі про звільнення є посилання на ч. 3 ст. 32 КЗпП України, положення якої до нього не мають ніякого відношення. На переконання позивача в наказі не представлено жодного доказу його відмови від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці. У вказаних наказах він розписався тільки за ознайомлення. На наказах немає його запису про відмову від продовження роботи, також він не писав заяву про відмову від продовження роботи у зв`язку зі змінами істотних умов праці. Ніяких змін в організації виробництва і праці у електромонтера з обслуговування та ремонту електроустаткування не було, жодних наказів і розпоряджень з цього приводу не видавалось. По-четверте, позивача звільнено за прогул, але в його трудовій книжці зазначено, що його звільнено згідно п. 4 ст. 40 та п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. По-п`яте, позивач був обраний до профспілкового комітету гімназії № 17. [PERSON] здійснила три спроби звільнити його за ініціативою адміністрації. На перше подання профспілковий комітет гімназії свою згоду не дав. Друге подання профспілковий комітет гімназії не встиг розглянути у зв`язку з тим, що він з 01.09.2020 по 10.10.2020 знаходився у відпустці і з об`єктивної причини не міг взяти участь в засіданні профспілкового комітету. На третє подання профспілковий комітет гімназії відреагував оперативно. 21.10.2020 профспілковий комітет гімназії зібрався на засідання майже у повному складі (була відсутня [PERSON] , яка перебувала у лікарні). Незважаючи на те, що позивач перебував на лікарняному з 15 по 21 жовтня 2020 року, він прибув на засідання профспілкового комітету і брав участь у його роботі. Профспілковий комітет не дав свою згоду на його звільнення за прогул. Вранці 22.10.2020 ця відмова у наданні згоди на звільнення позивача була зареєстрована у секретаря директора. 22.10.2020 позивач з`явився на роботу і одразу був запрошений до кабінету директора, де знаходились два свідки директора. Директор усно оголосила, що позивач звільнений за прогул і попросила розписатися в наказі про ознайомлення. Він сказав, що розпишеться лише після ознайомлення. Після цього було складено акт про те, що позивач відмовився від підпису. Таким чином він був звільнений без попередньої згоди виборного органу, членом якого він є. По-шосте, практично з вересня 2020 року, коли [PERSON] стала директором, вона змушувала його працювати з порушенням вимог законодавства про охорону праці, несправним інструментом, який не був повірений в центрі метрології, не пройшов державні випробування, не забезпечуючи його запасними частинами і матеріалами. При цьому [PERSON] постійно розповсюджувала чутки і плітки, що він не хоче працювати. Позивач був змушений звернутись до Головного управління Держпраці у Запорізькій області щодо порушення законодавства. Була проведена перевірка дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки в ЗОШ №17. У результаті перевірки виявлено 52 порушення. На думку позивача це підтверджує, що [PERSON] вирішила звільнити його саме за те, що він намагався працювати не порушуючи законодавство і вимагав забезпечити безпечні умови праці. 26.01.2021 до суду надійшли пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Адвокат Коломоєць І.В. у поясненнях зазначила, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з огляду на наступне. Підставами звільнення є прогул [PERSON] 25.08.2020, 26.08.2020, 27.08.2020 без поважних причин. Прогул 25.08.2020 підтверджується актом від 25.08.2020 про відсутність [PERSON] на робочому місці з 8 до 15 години. Прогул 26.08.2020 підтверджується актом від 26.08.2020 про відсутність [PERSON] на робочому місці протягом робочого дня. Прогул 27.08.2020 підтверджується актом від 27.08.2020 про відсутність [PERSON] на робочому місці протягом робочого дня. Факт відсутності [PERSON] на робочому місці 25.08.2020, 26.08.2020, 27.08.2020 визнається позивачем у позові. Довідку та два медичних висновки, на які посилається позивач, не надано ні роботодавцю, ні суду. [PERSON] вказує про заяву від 27.08.2020 на ім`я директора про надання відпустки без збереження заробітної плати. Бажання взяти відпустку без збереження заробітної плати суперечить попереднім поясненням про відсутність на роботі з підстав непрацездатності, адже навіщо брати відпустку, якщо є поважні причини відсутності на робочому місці. Позивач вказує, що із заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на 25.08.2020, 26.08.2020, 27.08.2020 до гімназії він з`явився тільки 27.08.2020. Вказану заяву також не було надано ні роботодавцю, ні суду. Листка непрацездатності, медичних довідок, висновків та заяв від [PERSON] працедавцем не отримано, в матеріалах справи вони відсутні. 12.10.2020 після відпуски [PERSON] відмовився від надання пояснень щодо відсутності його на робочому місці. Систематичність невиконання посадових обов`язків, порушення трудової дисципліни, відсутності на робочому місці [PERSON] , численні скарги працівників гімназії на поведінку та образи [PERSON] спонукали директора звільнити його за прогул без поважних причин. У матеріалах справи наявні акти та доповідні записки, що підтверджують систематичність порушення трудової дисципліни, відсутності на робочому місці [PERSON] . Наказами від 03.02.2020, 19.02.2020, 10.03.2020 вже були оголошені догани [PERSON] , які не оскаржувались. Щодо згоди виборного органу профспілки на звільнення [PERSON] представник третьої особи зазначає, що було здійснено декілька запитів до профспілки для надання згоди на звільнення [PERSON] , а саме: 12.10.2020 та 19.10.2020. Профспілковим комітетом згоди на звільнення [PERSON] не надано, обґрунтувань не зазначено, а тому директором звільнено [PERSON] без згоди профспілки. Окрім того, як з`ясувалось пізніше профспілкової організації (комітету) в Запорізькій гімназії № 17 не існує, оскільки відсутні: установчий документ (статут, положення, рішення тощо), яким створено профспілку гімназії; документи, які регулюють діяльність профспілки; рішення (постанова, наказ, тощо), яким обрано чи призначено керівні органи профспілки, що здійснюють діяльність на даний час в гімназії; заява [PERSON] на вступ до профспілки; заява про легалізацію профспілкового комітету; протокол з`їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження; відомості про виборні органи, наявність організацій профспілки, свідоцтво про легалізацію профспілкового комітету із зазначенням відповідного статусу; відомості про включення профспілки до реєстру об`єднань громадян; рішення, яким обрано чи призначено органи профспілки гімназії, що здійснювали керівництво з 01.01.2020 по 22.10.2020, списки членів профспілкового комітету за період з 01.01.2020 по 22.10.2020. У позові [PERSON] зазначає, що він був обраний до профспілкового комітету, однак не зазначає коли, ким, не надано жодного доказу щодо зазначеної обставини. 02.07.2020 р. [PERSON] було повідомлено про зміни істотних умов праці, а саме про те, що навантаження з 1 ставки буде зменшено на 0,5 ставки, відповідно зменшено режим роботи з восьми годин до чотирьох, що має наслідком зміни в оплаті праці. 06.10.2020 [PERSON] відмовився від надання згоди на зміну істотних умов праці, що підтверджується актом від 06.10.2020. Саме тому [PERSON] був звільнений також у зв`язку з відмовою від зміни істотних умов праці за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Наказ на звільнення [PERSON] , що наданий ним до справи в копії, є не остаточним. Від отримання наказу на звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 36, п. 4 ст. 40 КЗпП України [PERSON] відмовився, про що складено акт 22.02.2020. Наказ було направлено йому поштою з повідомленням про вручення та описом вкладення. Зазначений лист [PERSON] отримав особисто 27.10.2020. Щодо визнання позовних вимог [PERSON] у судовому засіданні 11.01.2021 представник третьої особи зазначає, що таких повноважень вона не мала. Станом на 11.01.2021 в Єдиному державному реєстрі юридичних фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником значилась [PERSON] . Таких повноважень та повноважень на участь в даній справі [PERSON] не надавалось. Представник позивача, адвокат Пересипко Г.В., у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що у ньому викладені. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Зазначив, що прогулів у нього не було, в цей час він проходив обстеження у лікарні. Коли його перевели на 0,5 ставки, то він ніяких заяв не писав. Наказ про переведення його на 0,5 ставки йому дали підписати у липні 2020 року. Заяву про те, що він хоче перейти на 0,5 ставки його писати не просили. Документи щодо відсутності 25, 26, 27 числа були надані до секретаря через медичну сестру. 22.10.2020 о 8 год. 30 хв. його викликали до [PERSON] , вона зачитувала йому наказ про звільнення. Він попросив надати йому копію наказу для ознайомлення, вона надала йому. Через пів години він повернувся до секретаря, але та сказала, що [PERSON] вже немає. У наданому йому наказі немає посилань на п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Поштою він отримав уточнений наказ. У судовому засіданні 22.03.2021 позивач вказав, що оскаржує саме той наказ, яким його було звільнено з роботи, тобто той, який містить дві підстави для звільнення. У судове засідання з`явилась представник відповідача [PERSON] , яка позов визнала, зазначила, що [PERSON] звільнений незаконно. Завжди для електромонтера було 0,5 ставки, тому [PERSON] обґрунтовано було запропоновано лише 0,5 ставки. У 2019-2020 навчальному році 0,5 ставки гардеробника вивели з штатного розкладу і ввели додатково 0,5 ставки електромонтера. Це було лише один рік. У табелі обліку робочого часу за 25, 26, 27 серпня зазначено, що [PERSON] відпрацював по 8 годин. 24 серпня був вихідним днем. Табель за серпень 2020 року містить недостовірні дані. [PERSON] дійсно не було на роботі 25, 26, 27 серпня. Журналу реєстрації актів у них у закладі немає. У судовому засіданні 22.03.2021 представник відповідача зазначила, що навчальний заклад вважає [PERSON] звільненим за ч. 4 ст. 40 та п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки такий запис міститься у його трудовій книжці. У заяві від 17.02.2021 (а.с. 157) представник відповідача [PERSON] зазначила, що не заперечує проти скасування судом наказу про звільнення [PERSON] та поновлення його на роботі. Третя особа, [PERSON] , у судовому засіданні зазначила, що заперечує проти позову у повному обсязі. Вона отримала у спадок занедбане електрогосподарство. Були розхитані розетки та вимикачі. [PERSON] належним чином не виконував свої обов`язки. 25.08.2020 [PERSON] після роботи був у закладі. Вона пропонувала написати йому заяву про перехід на 0,5 ставки. Він заяву не написав, згоду не надав. Заяву на 28.08.2020 він надав [PERSON] . Вона видала наказ про зняття оплати праці та звільнення. Коли була перевірка Держпраці, то вона була на лікарняному, саме тому не були надані необхідні документи. Оскільки табель вони закривають до 10 числа, то у разі якихось змін вона видає наказ про зняття оплати праці у зв`язку з відсутністю працівника. У наказній частині наказу про звільнення дійсно додруковано статтю. Коли вона видала [PERSON] наказ, то він сказав, що буде читати. Вона попросила дати їй наказ, щоб додрукувати статтю, але він не надав. Саме тому остаточний наказ було направлено [PERSON] поштою. Представник третьої особи, адвокат Коломоєць І.В., заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових поясненнях. Вислухавши доводи учасників справи, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Як видно з трудової книжки [PERSON] , 17.10.2017 він був прийнятий на роботу на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області. Згідно наявного у трудовій книжці [PERSON] запису від 11.09.2020, Запорізька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області змінила назву на «Запорізька гімназія № 17 Запорізької міської ради». Згідно наказу № 214к/тр, який наданий позивачем разом із позовом, [PERSON] звільнений за прогул з 22.10.2020 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України 22.10.2020 (а.с. 9). За змістом наказу № 214к/тр, який наданий третьою особою разом із письмовими поясненнями, [PERSON] був звільнений за прогул з 22.10.2020 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України та відмову на зміну істотних умов праці згідно п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 124). Обидва накази у мотивувальній частині обґрунтовані відсутністю [PERSON] на робочому місці 25.08.2020, 26.08.2020, 27.08.2020, а також тим, що він не надав згоди на зміну істотних умов праці. Відповідний запис від 22.10.2020 про звільнення за п. 4 ст. 40 та п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України міститься у трудовій книжці [PERSON] . За змістом п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У відповідності до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. За приписами п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. наказом № 58 від 29.07.1993, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Як встановлено судом, [PERSON] звільнено одночасно за двома підставами - п. 4 ст. 40 та п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що є неприпустимим. Той факт, що [PERSON] дійсно був звільнений за двома підставами - п. 4 ст. 40 та п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, випливає із наявного у трудовій книжці запису, підтверджений у судовому засіданні представником відповідача та третьою особою. При звільненні позивача не було враховано, що застосування однієї підстави для звільнення повністю виключає застосування іншої підстави для звільнення, тож позивач апріорі не міг бути звільнений одночасно за двома підставами. Не ґрунтується на нормах чинного законодавства й складання двох наказів про звільнення з одним й тим же номером та датою, у яких зазначені різні підстави звільнення. За таких обставин наявні підстави для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі. При цьому суд вважає передчасним надавати оцінку законності звільнення [PERSON] по кожній з цих підстав, оскільки саме по собі одночасне застосування двох підстав для звільнення є незаконним. Разом із тим, суд вважає, що відсутні підстави зазначати у рішенні суду про поновлення [PERSON] на роботі саме з 22.10.2020 як про це просить позивач, оскільки таким чином позивач просить поновити його на роботі минулою датою. Урахувавши встановлені у судовому засіданні обставини, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до остаточного висновку про необхідність часткового задоволення позову. Позивачем під час розгляду справи судових витрат до стягнення заявлено не було. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , заявила до стягнення витрати на професійну правничу допомогу. Дані витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки третя особа безпідставно заперечувала проти задоволення позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial