Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з даною заявою, зважаючи на наступне. 04.07.2003 р. між ним та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 1096. Під час шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Проте, протягом останнього року сімейні стосунки не складись, між сторонами виникали конфліктні ситуації через розбіжності у поглядах на подружнє життя. Позивач та відповідач вже довгий час проживають окремо і після тривалих роздумів позивач дійшов висновку про доцільність розірвання шлюбу. Між сторонами досягнуто згоди, що після розірвання шлюбу неповнолітня донька буде проживати з матір`ю. Позивач вважає, що сім`я розпалась та поновлення сімейних стосунків неможливо. Позивач також вважає, що примирення сторін неможливе, життя судом заходів щодо примирення є недоцільним. За таких обставин позивач просить суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем [PERSON] 08.06.2018 р. суддею Солом`янського районного суду м. Києва на підставі положень ст.ст. 27,28,31,32 ЦПК України, справу 760/786/18, провадження № 2/760/4449/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. 22.08.2018 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та, відповідно до приписів ст.ст. 19,274 ЦПК України, вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Від представника позивача, позивача [PERSON] надходили додаткові пояснення де зазначалось, що припинення шлюбних відносин, проживання однією сім`єю відбулось у травні 2017 року. Відповідач, її представник не скористались правом надати відзив на позовну заяву. Натомість стороною відповідача було заявлено клопотання про вжиття заходів для примирення подружжя та надання строку для примирення. Клопотання [PERSON] було задоволено частково - надано сторонам у справі строк для примирення в один місяць, провадження по справі зупинено. В судовому засіданні 22.08.2019 р. представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача зазначив під час розгляду справи по суті, що на день її розгляду [PERSON] не заперечує щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення та доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, зареєстрований 04 липня 2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва 04 липня 2003 року, актовий запис № 1096. Після реєстрації шлюбу відповідач отримала прізвище - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Представник позивача повідомив у судовому засіданні, що сторони проживають окремо один від одного з травня 2017 року. [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, оскільки і він і відповідач мають своє особисте життя. Представник відповідача зазначила, що відповідач заперечує щодо встановлення періоду часу з якого розпалась родина, при цьому визнає, що і позивач і відповідач проживають окремо один від одного. Отже під час розгляду справи не заперечувалось учасниками процесу роздільне проживання подружжя, відсутність спільного господарства та наявність окремих бюджетів. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, наданий сторонам строк для примирення у зв`язку із відповідним клопотанням сторони відповідача, не змінили бажання позивача розірвати шлюб. В судовому засіданні представник відповідача вказала, що [PERSON] з огляду на відносини сторін, погоджується на розірвання шлюбу. За приписами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на викладене, з урахуванням пояснень учасників процесу суд приходить до висновку, що збереження шлюбу не буде відповідати інтересам сторін. При цьому, суд бере до уваги, що під час розгляду справи по суті не було встановлено обставин, які б свідчили, що збереження шлюбу, піде на користь спільній дитині. Зважаючи на викладене позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Разом з тим, визнаючи наявність підстав для розірвання шлюбу, відсутність підстав вважати можливим примирення подружжя, суд не вважає за можливе не вважати встановленим період з якого сторони не проживають разом, з огляду на наступне. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Зважаючи на пояснення надані учасниками процесу, суд приходить до висновку, що представником позивача не було належним чином доведено ту обставину, що сторони проживають окремо один від одного з травня 2017 року. Самі по собі письмові пояснення позивача, його представника з цього приводу не можуть бути покладені в основу рішення, за умови не визнання відповідачем даної обставини, та відсутності інших доказів на її підтвердження. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено в судовому засіданні відповідач під час укладення шлюбу отримала прізвище [PERSON] , та як зазначив її представник в судовому засіданні, бажає і надалі іменуватися даним прізвищем. Розподіляючи судові витрати, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved