Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просив витребувати у [PERSON] акумуляторну батарею та повернути йому. Свої вимоги мотивував тим, що 16 вересня 2016 року він продав відповідачу автомобіль ВАЗ 2103, держномер АТ 4225, білого кольору. Даний автомобіль продавався без акумуляторної батареї, про що він повідомив [PERSON] Для того, щоб запустити двигун автомобіля, перевірити його та доїхати до місця призначення, він позичив акумуляторну батарею в [PERSON]. Відповідач обіцяв повернути акумуляторну батарею на наступний день, однак 17 вересня 2016 року по телефону повідомив, що поверне її 20 вересня 2016 року. В подальшому [PERSON] повідомив, що акумулятор повертати не буде, так як автомобіль знаходиться в незадовільному стані. Відповідач відмовляється добровільно повернути йому акумуляторну батарею, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зіславшись на вищевикладені обставини, просив позов задоволити та постановити рішення, яким витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] акумуляторну батарею та повернути йому. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що у вересні 2016 року в газеті «Добра справа» побачив оголошення про продаж автомобіля ВАЗ 2103, який знаходиться в доброму стані після капітального ремонту. Він зв»язався по телефону з власником автомобіля, оглянув його та побачив, що відсутній акумулятор. Тоді позивач взяв у [PERSON], біля житла якого стояв даний автомобіль, акумулятор, за який сам пообіцяв з останнім розрахуватися. Про повернення акумулятора вони не домовлялися, він купив автомобіль разом з акумулятором, оскільки без акумулятора автомобіль не можна експлуатувати. Таким чином вважає заявлений позов безпідставним та просить в його задоволенні відмовити. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Пунктом 23 даної Постанови передбачено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Як встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами, між [PERSON] та [PERSON] виникли договірні зобовязання, за якими позивач передав відповідачу автомобіль ВАЗ 2103, держномер АТ 4225, а останній сплатив за нього грошову суму в розмірі 650 доларів США. Також судом встановлено, що акумуляторна батарея, витребувати яку з чужого незаконного володіння відповідача просить позивач, останньому не належить, про що він сам ствердив в судовому засіданні та підтвердив допитаний судом свідок [PERSON], який вказав, що спірна акумуляторна батарея належить йому і не має значення, хто зі сторін заплатить йому за неї гроші. Таким чином судом встановлено, що позивач не є власником майна, яке він просить витребувати з чужого незаконного володіння, він не вказав індивідуально визначених ознак даного майна, за якими його можна ідентифікувати, отже заявлений ним позов є безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити. При цьому суд також враховує, що будь-яких належних доказів того, що сторонами було укладеного договір продажу автомобіля без акумуляторної батареї в судовому засіданні не здобуто, а за загальним правилом акумуляторна батарея є складовою частиною головної речі (автомобіля) і згідно зі ст. 187 ЦК України, не може бути бути відокремлена від неї без її істотного знецінення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України. На пiдставi викладеного, ст.ст. 186,87,316,319,387 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: dismissed