Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси з\~позовом,\~після уточнення\~позовних вимог,\~до [PERSON] , в якому просить зобов`язати [PERSON] знести самочинну забудову на місці демонтованого металевого гаража інвентарний номер: № [NUMBER] , яка розташована на прибудинковій території будинку [ADDRESS] поряд з металевим гаражем інвентарний номер: № [NUMBER] , який розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] за власний рахунок. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] \~є власником\~металевого гаражу\~№ [NUMBER] ,\~який придбав\~у [PERSON] ,\~який був\~нею встановлений\~за рішенням\~№225\~міжвідомчої комісії\~Приморської райради\~народних депутатів\~від 19.09.1991\~року. Протягом травня - червня 2018 року [PERSON] здійснила самовільне капітальне будівництво шляхом несанкціонованого демонтажу металевого гаражу № [NUMBER] , який розташований поруч з металевим гаражем позивача № [NUMBER] , побудувала на його місці кам`яний гараж, що потребує отримання необхідних дозвільних документів на проведення будівельних. Крім того, самовільно побудований об`єкт розташований на земельній ділянці, яка не відводилась відповідачу для здійснення капітального будівництва і належить територіальній громаді міста Одеси. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шкамерди К.С. від 30.05.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою від 28.10.2019 року справа прийнята в провадження суддею Свяченою Ю.Б. та призначена в підготовче засідання на 11.12.2019 року. 11.12.2019 року у підготовче засідання з`явився представник Управління ДАБК ОМР, підготовче засідання відкладене на 05.02.2020 року. 05.02.2020 року у підготовче засідання з`явився представник Управління ДАБК ОМР, підготовче засідання відкладене на 17.03.2020 року. 17.03.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладене на 15.04.2020 року. 15.04.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладене на 20.05.2020 року. 20.05.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладене на 28.07.2020 року. 27.07.2020 року від позивача надійшла уточнена позовна заява. 28.07.2020 року у підготовче засідання з`явилась представник позивача, підготовче засідання відкладене на 05.10.2020 року. 05.10.2020 року у підготовче засідання з`явилась представник позивача, та третя особа [PERSON] , підготовче засідання відкладене на 19.11.2020 року. 19.11.2020 року у підготовче засідання з`явилась представник позивача, підготовче засідання відкладене на 07.12.2020 року. 07.12.2020 року у підготовче засідання з`явилась представник позивача, та третя особа [PERSON] , підготовче засідання відкладене на 04.02.2021 року. 04.02.2021 року у підготовче засідання з`явилась представник позивача, та представник третьої особи Управління ДАБК ОМР, підготовче засідання відкладене на 17.02.2021 року. Ухвалою суду від 15.02.2021 року, виправлено описку в ухвалі суду від 30.05.2019 року. 17.02.2021 року у підготовче засідання з`явилась представник позивача, підготовче засідання відкладене на 06.04.2021 року. 06.04.2021 року судом відмовлено у призначені по справі судової будівельно-технічної експертизи, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 25.05.2021 року. 25.05.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 03.08.2021 року. Ухвалою суду від 27.05.2021 року виправлено описку в ухвалі суду від 06.04.2021 року. 03.08.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 22.09.2021 року. 22.09.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 08.11.2021 року. 08.11.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 30.11.2021 року. 30.11.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 10.12.2021 року. У судовому засіданні 10.12.2021 року представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. [PERSON] просив провести судове засідання за його відсутності. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлено,\~що рішенням №225 від 19.09.1991 року міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів, [PERSON] дозволено встановлення збірного металевого гаражу, тимчасово, до реконструкції району. Заявою від 28.10.2014 року [PERSON] передала в користування [PERSON] гараж №4/265, розташований за адресою: [ADDRESS] . За договором №4/265 про надання послуг з прибирання прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу) території від 01.12.2014 року, укладеного між [PERSON] та КП ЖКС «Фонтанський», останній прийняв на себе зобов`язання з прибирання прилеглої території щодо металевого гаражу, тимчасово встановленого на території будинку [ADDRESS] , інвентарний номер 4/265, замовником яких є [PERSON] . Позивач посилається на те, що [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , здійснила самовільне капітальне будівництво шляхом несанкціонованого демонтажу металевого гаражу № [NUMBER] , який розташований поруч з металевим гаражем позивача № [NUMBER] , побудувала на місці демонтованого гаражу, кам`яний гараж, що потребує отримання необхідних дозвільних документів на проведення будівельних, які відповідач не отримувала. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~376\~ЦК України,\~житловий будинок,\~будівля,\~споруда,\~інше нерухоме\~майно вважаються\~самочинним будівництвом,\~якщо вони\~збудовані або\~будуються на\~земельній ділянці,\~що не\~була відведена\~для цієї\~мети,\~або без\~відповідного документа,\~який дає\~право виконувати\~будівельні роботи\~чи належно\~затвердженого проекту,\~або з\~істотними порушеннями\~будівельних норм\~і правил. Отже, будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України. Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України. Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Підставою для подання позову згідно з цією нормою є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. У даній справі, з позовом, в якому зазначено про порушення його прав, звернувся [PERSON] , який не є власником чи користувачем земельної ділянки. [PERSON] є лише користувачем тимчасового гаражу, суміжне будівництво з яким, як зазначає позивач, порушує його права. При цьому, будь яких доказів, які б доводили факт такого порушення самочинною забудовою, позивач не надає. Отже, суд доходить висновку, що застосування до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 376 ЦК України та застосування положення статті 391 цього Кодексу не є доведеним, а тому залишає позовну заяву [PERSON] без задоволення.

Outcome: dismissed