Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищевказаним позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що в квітні 2008 року до нього звернулися відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які перебували як на той час, так і на даний час перебувають в зареєстрованому шлюбі, з проханням позичити їм в інтересах сім`ї грошові кошти на розвиток сімейного бізнесу, який пов`язаний з виробництвом та реалізацією дерев`яних будівельних конструкцій. Зокрема, відповідачі повідомили його про зареєстроване відповідачкою [PERSON] приватне підприємство ПП «Лісовик Плюс», власником та засновником якого є відповідачка. Вказане підприємство здійснювало діяльність по виробництву та реалізації дерев`яних будівельних конструкцій. Погодившись на позику грошей, 15.04.2008 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір позики на умовах повернення до 15.05.2008 року, за яким надав відповідачам позику в розмірі 10000 доларів США. На підтвердження передачі грошей відповідач [PERSON] власноруч написав йому розписку і отримав гроші. 01.06.2008 року він уклав з відповідачем [PERSON] ще один договір позики на умовах повернення до 01.07.2008 року, за яким надав відповідачам позику в розмірі 15000 доларів США. На підтвердження передачі грошей відповідач [PERSON] власноруч в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] написав йому розписку і отримав гроші. Вказані кошти було надано відповідачам в інтересах їх сім`ї для розвитку їх сімейного бізнесу. Однак, відповідачі свої зобов`язання за вказаними договорами позики та вказані у боргових розписках строки не виконали. Відповідач [PERSON] власноруч написаною розпискою від 05.04.2019 року підтвердив наявність боргових зобов`язань відповідачів перед ним по отриманих 15.04.2008 року та 01.06.2008 року позиках на загальну суму 25000 доларів США та зобов`язався повернути вказані грошові кошти за його першою вимогою. 17.04.2019 року ним на адресу відповідачів було направлено вимогу про повернення 24.04.2019 року в повному обсязі отриманих від нього позик в розмірі 25000 доларів США. Однак, на вказану дату відповідач [PERSON] не з`явився у визначене місце та кошти не повернув. Просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг за договорами позики від 15.04.2008 року та від 01.06.2008 року в розмірі 705075 грн., а також судові витрати: судовий збір в розмірі 7050,75 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явився, подавши до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, розглянувши справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обгрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім цього, Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 1 грудня 2017 року, роз`яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У контексті статей 524, 533-535, 625\~ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно долучених до матеріалів справи оригіналів письмових розписок, судом встановлено, що 15.04.2008 року та 01.06.2008 року відповідач [PERSON] отримав у борг від [PERSON] відповідно 10000 доларів США, які зобов`язався повернути до 15.05.2008 року, та 15000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.07.2008 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відповідно 15.04.2008 року та 01.06.2008 року були укладені договори позики грошей. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545\~ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З огляду на викладене, а також враховуючи наявність у позивача оригіналів боргових розписок від 15.04.2008 року та від 01.06.2008 року, суд вважає доведеними обставини як щодо отримання відповідачем [PERSON] предмету позик, так і щодо неповернення ним боргу станом на час пред`явлення позову до суду. На підставі\~ст. 629 Цивільного кодексу України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно роз`яснень, викладених у п.14\~постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , який не виконав взяті на себе зобов`язання, підлягає стягненню на користь позивача борг за договором позики від 15.04.2008 року в розмірі 10000 доларів США, що станом на 23.12.2021 року згідно офіційного курсу, визначеного Національним Банком України, становить 272508 грн., та борг за договором позики від 01.06.2008 року в розмірі 15000 доларів США, що станом на 23.12.2021 року згідно офіційного курсу, визначеного Національним Банком України, становить 408762 грн. При цьому, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , заявлені до відповідачки [PERSON] , задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Так, відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно ч.2 ст.73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З огляду на викладені вимоги закону та враховуючи положення ст.ст.77-79 ЦПК України, суд вважає, що наявні в матеріалах справи розписки не дають підстав для висновку, що договори позики укладено відповідачем [PERSON] в інтересах сім`ї, а одержані в борг грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, оскільки належних та допустимих доказів про надання відповідачкою [PERSON] , як одним із подружжя, згоди на укладення договорів позики, як і доказів про те, що вона знала про існування таких договорів та про використання, отриманих за договорами позики коштів в інтересах сім`ї, а саме на розвиток сімейного бізнесу, суду не надано. Вказані висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які містяться у постанові від 30.01.2019 року у справі №372/1558/16-ц (провадження №61-26356св18) та у постанові від 08.04.2020 року у справі №361/7130/15-ц (провадження №61-1843св20). За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині слід відмовити. Відповідно до\~частин 1,3\~ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно частин\~1,2\~ст.134\~цього Кодексу разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Частинами 1 та 2 ст.137 цього Кодексу передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Відповідно до\~частин 1\~та 2\~ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст.141 ЦПК України). З огляду на викладене, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7050,80 грн. При цьому, суд вважає, що заявлені до стягнення позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. відшкодуванню не підлягають, оскільки позивачем не було надано суду жодних доказів як на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, так і на підтвердження їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачем у зв`язку з розглядом даної справи. На підставі 16, 207, 524, 530, 533-535, 545, 610, 626, 629, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.65, 73 СК України,

Outcome: partial