Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про відібрання від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав неповнолітню [PERSON], [INFO]. В подальшому до початку розгляду справи по суті позивач змінив позовні вимоги та просив визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з батьком. Позовні вимоги мотивував тим, що з 2000 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою, та після розірвання шлюбу 2009 року дитину залишено проживати з матір'ю. З часу розірвання шлюбу дитина проживає з батьком, який повністю займається вихованням, утриманням дитини, лікуванням, відвідує дитину в школі. Позивач просить визначити подальше проживання дочки з батьком. Ухвалою суду від 12.05.2014 року до участі у справі залучено орган опіки та піклування в м.Івано-Франківську для пояснень по даному предмету спору. Позовні вимоги, які уточнені, позивач та його представник підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Представник органу опіки та піклування в м.Івано-Франківську, в судовому засіданні щодо визначення подальшого місця проживання дочки з батьком, не заперечував щодо цього. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 05.08.2000 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою, та після розірвання шлюбу згідно рішення суду від 18.05.2009 року [PERSON], [INFO], залишено проживати з матір'ю (а.с. 6-7). Від шлюбу у подружжя народилася [PERSON], [INFO], що посвідчується Свідоцтвом про народження (а.с.5). Позивач підтвердив, що дочка проживає з 2009 року з батьком, з 2013 року навчається в Івано-Франківській ЗОШ №2, що підтверджується відповідними довідками (а.с.8-9), вихованням дитини займається батько, якому дитина за психодіагностичним обстеженням надає перевагу, мати дитиною не цікавиться взагалі. Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання батька дитини, та іншої інформації щодо батька, то умови проживання є задовільними а дохід стабільним (а.с.11-18). Окрім того, в квітні 2014 року відповідачу згідно матеріалів досудового розслідування, органи внутрішніх справ повідомили про підозру у вчиненні злочинів (а.с.20). Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини щодо кожного з них, вік дитини, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, має позитивні характеристики, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб своєї дочки, а остання в свою чергу однаково добре ставиться до батька, висловлює бажання проживати з батьком. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Також суд звертає увагу на роз'яснення п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», відповідно до якого, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вищезазначеного, суд прийшов до висновку про задоволення позову. На підставі ст. 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved