Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 12 листопада 2007 року він з відповідачкою по справі уклали шлюб у виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району, Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що одруження з відповідачкою виявилось не вдалим, сімейні відносини не склались, оскільки вони з відповідачкою по справі люди різних характерів та поглядів на життя, не розуміють один одного, не знаходять спільної мови у вирішені побутових проблем, кожен з них живе своїм відокремленим життям. Також позивач зазначає, що у нього відсутні почуття поваги та любові до відповідачки, а тому на його думку збереження шлюбу в даному випадку є неможливим, його потрібно розірвати. Спільного майна вони не мають. В судове засідання сторони не з`явилися, проте через канцелярію суду подали заяви. Так позивач в поданій заяві просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити. Відповідачка по справі проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила справу розглянути в її відсутність. На примирення сторони не погоджуються . Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача та відповідачки, викладені в поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідачка по справі [PERSON] 12 листопада 2007 року зареєстрували шлюб в виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради, Вінницького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис № 61, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 12.11.2007 року (а.с. 4). Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 18.09.2008 року ( а.с.5). Згідно позовної заяви, сімейне життя у сторін по справі не склалось через причиною того є, що сторони по справі мають різні характери та погляди на життя, не розуміння один одного, відсутня спільна думка у вирішені побутових проблем, кожен з них живе своїм відокремленим життям. В результаті таких відносин, які склались у подружжя, у позивача по справі втрачено почуття поваги та любові до відповідачки. На примирення позивач не погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України , Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Також за відсутності клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за позивачем.

Outcome: approved