Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вислення. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалася на те, що вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04 червня 2019 року, № 1126, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В., яку вона прийняла після смерті своєї тітки [PERSON] . Після прийняття спадщини їй стало відомо про те, що в цій квартирі без будь-яких на те законних підстав проживає відповідач. Дізнавшись, що вона є новим власником квартири відповідач із застосуванням фізичної сили не впускав її до неї. І тільки в присутності працівників поліції вона з метою зобов`язання відповідача сплачувати комунальні послуги уклала з ним договір оренди житлового приміщенням строком на 1 рік з 22 січня 2020 року по 22 січня 2021 року на безоплатній основі, однак з обов`язком сплати комунальних послуг згідно діючих тарифів комунальних підприємств. У жовтні 2020 року у неї виникла необхідність продати квартиру у зв`язку з чим вона звернулася до відповідача з листом про розірвання укладеного між ними договору оренди в порядку, встановленому п.5.3 договору, тобто за один місяць до розірвання договору шляхом направлення відповідачу письмового повідомлення про його розірвання 12 жовтня 2020 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Однак відповідач ухиляється від отримання кореспонденції від неї, на телефонні дзвінки не відповідає. На даний час у зв`язку з проживанням в належній їй квартирі відповідача вона позбавлена можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися нею. У зв`язку з цим просить суд усунути їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою, яка належить їй на праві приватної власності, шляхом виселення відповідача з квартири [ADDRESS] . На розгляд справи до суду позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце її розгляду повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, посилаючись на те, що на даний час строк дії договіру оренди житлового приміщення, укладеного між сторонами сплив 22 січня 2021 року і тому відповідач проживає в квартирі позивачки без відповідних для того підстав. Квартиру не звільняє, на її звернення не реагує. Окрім того, має заборгованість по сплаті за спожиту електричну енергію, розмір якої позивачка сплатила сама. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Пояснювали суду, що не вважають позивачку одноосібним законним власником квартири [ADDRESS] . У них є сумніви щодо правомірності видачі та законності свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] - тітки позивачки. Відповідач проживає в спірній квартирі вже 30 років. Проживав однією сім`єю без ресєтрації шлюбу з [PERSON] тривалий час і по день її смерті, здійснював її поховання. Однак на даний час цей факт рішенням суду не встановлено, він звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак нотаріусом йому було відмовлено в тому. У січні 2020 року племінниця [PERSON] - позивачка [PERSON] з`явилася до спірної квартири, заявила про те, що вона новий власник цієї квартири і запропонувала йому класти договір оренди. На це він в присутності працівників поліції погодився. Він проживає у цій квартирі, оплачує усі комунальні послуги, заборгованість за споживання електричної енергії утворилася у нього в зв`язку з великими сумами вартості такої енергії. На даний час залишати квартиру він відмовляється, так як проживав у ній близько 30 років спільно з [PERSON] однією сім`єю. Має намір оскаржувати в судовому порядку правомірність набуття позивачкою [PERSON] права власності на спірну квартиру. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04 червня 2019 року, № 1126, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В., яку вона прийняла після смерті своєї тітки [PERSON] (а.с.5-8). 22 січня 2020 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , на безоплатній основі, з обов`язком сплати комунальних послуг згідно діючих тарифів комунальних підприємств (а.с.10). У відповідно до п.п.6.1,6.2 укладеного договору, строк його дії складає 1 рік з 22 січня 2020 року по 22 січня 2021 року включно. Дострокове розірвання договору може мати місце за взаємною згодою сторін чи з підстав, передбачених ЦК України. 12 жовтня 2020 року позивачка [PERSON] направляла відповідачеві [PERSON] лист про дострокове розірвання договору. Однак, як встановлено судом на вимогу позивачки відповідач не реагував, на даний час строк дії укладеного між ними договору оренди спірної квартири сплив 22 січня 2021 року, договір не пролонгований, а відповідач [PERSON] продовжує проживати в квартирі та відмовляється залишати їїй. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії ( ч. 2 ст. 640 ЦК України). Згідно ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Статтею 169 ЖК УРСР передбачено, що у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи на те, що строк договору оренди, укладеного між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] 22 січня 2020 року строком до 22 січня 2021 року включно закінчився, відповідач добровільно не звільняє квартиру [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачці, суд приходить до висновку про виселення відповідача із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення та задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. При цьому, не впливає на висновки суду обставина направлення позивачкою відповідачеві листа про дострокове розірвання договору та невиконання відповідачем умов даного договору, так як на даний час строк дії договору сплив, договір не пролонгований, жодна зі сторін не заявляла про свій намір його пролонгації та намір укласти такий договір на новий строк. Крім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника про неправомірність отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки дана обставина є недоведеною належними та допустимими доказами та не впливає на висновки суду по даному спору. У зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн., сплачений нею при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved