Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом в якому просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 108000 (сто вісім тисяч) грн. боргу та 437400 (чотириста тридцять сім тисяч чотириста) грн. штрафу, а всього 545400 (п'ятсот сорок п'ять тисяч чотириста) грн. за договором позики та судові витрати . В обґрунтування позову вказав, що 23 липня 2015 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого позичив відповідачу [PERSON] 4500 доларів США, що на момент позики становить 108000 грн. Одержання відповідачем зазначеної суми підтверджується власноручно виконаною ним розпискою. Відповідач зобов'язався повернути йому позичені кошти до 31 грудня 2015 року. В зазначений в розписці термін відповідач грошей не повернув. Від виконання свого зобов'язання фактично ухиляється і навмисно затягує час. Численні звернення до нього з приводу повернення грошей виявилися безрезультатними. До цього часу борг, сума, якого становить 4500 доларів США (108000 грн.) не повернутий, відповідач жодних пояснень з цього приводу не дає, від зустрічі ухиляється, на телефоні виклики не відповідає. Відповідно до умов договору позики від 23 липня 2015 року якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики,..позичальник виплачує позикодавцеві неустойку - штраф у розмірі 1,5% від суми заборгованості, яка залишилася за кожен день прострочення. Сума неустойки з урахуванням 270 днів прострочення станом на 23 вересня 2016 року - штрафу становить 437400 грн. (10800 грн. 1,5 %) х 270 днів прострочення). [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив визнати пункт 7. договору позики від 23 липня 2015 року в частині визначення розміру штрафу у розмірі від суми заборгованості, яка залишилась за кожень день прострочення ,недійсним. В обґрунтування зазначив, що в липні 2015 року , він опинився в скрутній ситуації та 23 липня 2015 року вимушений був укласти з [PERSON] договір позики чотирьох тисяч п'ятисот доларів США , що було еквівалентно ста восьми тисячам гривень. За укладеним договором він зобов'язався віддати [PERSON] чотири тисячі п'ятсот доларів США до 31 грудня 2015 року. Жодним чином він не збирався ухилятись від виконання свого зобов'язання, а тому при підписанні договору не приділив уваги тлумаченню, законності та наслідкам пункту 7 договору , в якому , як виявилось, зазначено, що розмір неустойки - штрафу нараховується у розмірі 1,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, нарахований [PERSON] розмір штрафу у 1,5% від суми заборгованості та за 270 днів, ) перевищив розмір його зобов'язання в чотири рази (437400: 108000 = 4,05 ). Проте, зазначений п.7 договору, в частині визначення розміру штрафу від суми заборгованості за кожний день прострочення, явно суперечить положенням ст. 549 ЦК України, яка не є дистозитивною і сторони не вправі змінювати її положення та встановлювати закріплений порядок нарахування штрафу у відсодках від суми невиконаного зобов'язання. Факт порушення ним зобов'язання настав 31 грудня 2015 року , що передбачено п.2 договору. Відповідно, за дотриманням номр ст.549 ЦК України , при укладенні договору, розмір штрафу у 1,5 % від суми заборгованості яка була станом на 31 грудня 2015 року , складе лише 1620 гривень ( 108000 гр. х 0,015 - 1620 гр.) , що він визнає як і заборгованість у 108000 гривень . Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнає в повному обсязі, підтвердив обставини зазначені вище та просить його задовольнити, зустрічний позов не визнає. Представник відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON], в судовому засіданні первинний позов визнає частково, в частині основної суми заборгованості по договору позики , зустрічний позов підтримує в повному обсязі, підтвердив обставини, зазначені вище та просить задовільнити зустрічний позов. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що первинний позов підлягає задоволенню частково, зустрічний позов слід задовольнити в повному обсязі. Судом встановлено, що 23 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений в письмовій формі договір позики на суму 4500 доларів США, що станом на день укладання договору за середнім курсом продажу комерційними банками еквівалентно 108000 грн., на строк до 31.12.2015 року, що підтверджується договором позики (а.с.5), а також розпискою, яка написана власноручно [PERSON] Згідно п.7 договору позики, у разі неповернення зазначених коштів [PERSON] зобов'язаний був повернути неустойку у розмірі 1,5% від суми заборгованості, яка залишилась за кожен день прострочення (а.с.5). Зобов'язання за договором позики [PERSON] виконані не були. Дані правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов'язань, що виникли між сторонами та відповідні їм фактичні обставини справи. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті , до дня їх фактичного повернення позикодавцеві... . Відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до Договору позики ( п.7 ) позичальник зобов'язаний повернути позику в повному обсязі після закінчення строку надання позики, в разі не повернення позики в строк на який надавалась позика позичальник зобов'язався сплачувати штраф у розмірі 1.5% від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання зобов'язання. Проте , зазначений п.7 договору, в частині визначення розміру штрафу від суми заборгованості за кожний день прострочення, явно суперечить положенням ст. 549 ЦК України , яка не є дистозитивною і сторони не вправі змінювати її положення та встановлювати закріплений порядок нарахування штрафу у відсодках від суми невиконаного зобов'язання. Статтею 549 ЦК України , визначено , що неустойкою є штраф та пеня. Частина 2 та ч.З ст. 549 ЦК Цкраїни на законодавчому рівні чітко надає визначення штрафу та пені. Кваліфікуючі ознаки штрафу є: -можливість встановлення за невиконання зобов'язання , тощо -обчислення у відсоках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. В свою чергу, пеня як різновид неустойки хзарактеризується такими ознаками як; - застосовання виключно у грошових зобов'язаннях; - можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобв'язання, як прострочення виконання; - обчислення у відсотках від суми несвоєчасного виконання зобов'язання; - триваючий характер - нарахування за кожний день прострочення. В свою чергу у листі від 1 липня 2014 року Верховний Суд України , в аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві , розяснює , що відповідно ч.2 ст. 549 ЦК України , штраф має одноразовий характер , тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання, а пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов'язання. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено , що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу і ішим актам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено . що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення првочину стороною вимог, які встановлені частиною першою, третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом , але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом не дійсним. Частино. 1 ст. 216 ЦК України , визначено , що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Частиною 1 ст. 236 ЦК України , передбачено , що правочин , визнаний судом недійсним , є недійсним з моменту його вчинення. Статтею 217 ЦК України , визначено , що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин бувби вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином суд вважає, що п.7 договору позики від 23 липня 2015 року суперечить положенням ст. 549 ЦК України в частині розміру штрафу від суми заборгованості за кожен день просрочення, а тому в цій частині його необхідно визнати недійсним. З огляду на вищевикладене факт порушення [PERSON] зобов'язання настав 31 грудня 2015 року , що передбачено п.2 договору, тому виходячи із приписів ст.549 ЦК України та дійсної частини п.7 договору, розмір штрафу у 1,5 % від суми заборгованості яка була станом на 31 грудня 2015 року , складе лише 1620 гривень ( 108000 гр. х 0,015 - 1620 гр.) . Враховуючи всі обставини в їх сукупності суд вважає, що стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок виконання договору позики від 23 липня 2015 року підлягає стягненню 108000 грн основного боргу та 1620 грн у відшкодування штрафу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] витрати судового збору у розмірі 1096 грн 20 коп.

Outcome: partial