Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до державного підприємства «Вигодське лісове господарство» (далі ДП «Вигодське ЛГ»), в якому просив визнати розрахунок, який здійснено відповідачем при звільненні його з роботи таким, що не відповідає вимогам трудового законодавства України; зобов'язати здійснити перерахунок та виплатити на його користь 3000,00 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності, а також стягнути на його користь 3000,00 грн. середнього заробітку за період з 23.06.2014 року по 07.07.2014 року. Свої вимоги мотивував тим, що 23.06.2014 року наказом голови Державного агентства лісових ресурсів України (далі ДАЛР України) № 368-К його звільнено з посади директора ДП «Вигодське ЛГ» за пунктом 8 ст. 36 КЗпП України. Однак, тільки 07.07.2014 року відповідач частково виплатив йому розрахункові кошти. При цьому під час здійснення розрахунку та виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності відповідачем не дотримано Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, зокрема безпідставно не враховано при здійсненні розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності виплачену йому у вересні 2013 року премію в розмірі 14240,00 грн. Про вказані порушення йому стало відомо з листа Територіальної державної інспекції з питань праці в Івано-Франківській області від 15.10.2014 року. Вважає, що відповідачем порушено його трудові права при здійсненні розрахунку при звільненні з роботи, в тому числі щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності при проведенні повного розрахунку зі звільненим працівником, а тому змушений звернутись в суд з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, подав письмову заяву, в якій вказав, що порушення його трудових прав носить очевидний характер, обов»язок доказування у справах про звільнення покладається на відповідача, а тому просить провести розгляд даної справи у його відсутності за наявними матеріалами. Крім того, 27.11.2014 року позивач подав ще одне клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що 11.11.2014 року на його банківський рахунок від відповідача поступив платіж в сумі 3800,00 грн., а 26.11.2014 року ще один в сумі 12000,00 грн. При цьому відповідачем не надано жодних пояснень щодо походження та призначення даних коштів, а тому просив зобов»язати відповідача надати розрахунок сум, що підлягають йому до виплати при звільненні з роботи. Представник відповідача ДП «Вигодське ЛГ» за довіреністю № 01/14 від 10.07.2014 року Жаб’як С.Й. позовні вимоги не визнала та пояснила, що 23.06.2014 року згідно з наказом голови ДАЛР України № 368-к [PERSON] звільнено з роботи посади директора ДП «Вигодське ЛГ» за п.8 ст.36 КЗпП України. 07.07.2013 року згідно платіжного доручення № 1282 позивачу виплачено всі належні йому від підприємства кошти, в тому числі компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, оскільки в період з 23.06.2014 року по 02.07.2014 року він перебував на лікарняному та був відсутній на робочому місці. При цьому позивач ігнорував неодноразові звернення і не з»являвся до відділу кадрів ДП «Вигодське ЛГ» для отримання трудової книжки. Оскільки в день звільнення позивач не працював, то виплата розрахунку при звільненні повинна здійснитись не пізніше наступного дня після пред'явлення відповідної вимоги. До підприємства з вимогою про проведення повного розрахунку [PERSON] не звертався, а звернувся з даним позовом до суду. Копію позовної заяви, яку вони вважають вимогою про проведення розрахунку, підприємство отримало 10.11.2014 року, в зв»язку з чим було перевірено правильність проведеного з [PERSON] розрахунку при звільненні і встановлено, що при цьому було допущено помилку, оскільки при здійсненні розрахунку бухгалтером помилково не враховано виплачену йому у вересні 2013 року премію в розмірі 14240,00 грн. На виправлення вказаної помилки 11.11.2014 року позивачу було перераховано 3849,97 грн. донарахованої компенсації за невикористану відпустку, а 26.11.2014 року - 12057,50 грн. донарахованої йому допомоги по тимчасовій непрацездатності, яку за день до цього підприємству перерахував Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Таким чином, трудові права [PERSON] не порушено, з ним в повній мірі здійснено розрахунок та виплачено всі належні при звільненні кошти і в задоволенні його позову слід відмовити. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 116 цього кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 ст. 117 даного кодексу передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено та визнається сторонами по справі, що [PERSON] з 22.11.2013 року працював директором ДП «Вигодське ЛГ» і згідно з наказом голови ДАЛР України № 368-К від 23.06.2014 року звільнений з роботи за пунктом 8 ст. 36 КЗпП України. Як ствердила в судовому засіданні представник відповідача, позивач з 23.06.2014 року по 02.07.2014 року перебував на лікарняному. Як вбачається з відомості розподілу заробітної плати ДП «Вигодське ЛГ» (а.с. 26) та підтверджує в позовній заяві [PERSON], 07.07.2014 року з ним проведено розрахунок та виплачено належні від підприємства суми. Однак, в судовому засіданні встановлено, що під час проведення розрахунку з позивачем, відповідачем не враховано виплачену йому у вересні 2013 року премію в розмірі 14240,00 грн., що визнала і представник відповідача. Відповідно до довідки ДП «Вигодське ЛГ» від 08.12.2014 року (а.с. 40), виплату [PERSON] всіх належних від підприємства сум при звільненні з роботи проведено в наступному порядку і в таких розмірах: 07.07.2014 року платіжним дорученням № 1282 в розмірі 17792,00 грн.; 11.11.2014 року платіжним дорученням № 6821 в розмірі 3849,97 грн. (донараховано компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у зв'язку з включенням разової премії у розрахунок); 26.11.2014 року платіжним дорученням № 1691 в розмірі 12057,50 грн. (донарахована та виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності). Таким чином судом встановлено, що на даний час трудові права позивача відновлено, в повній мірі виплачені всі належні йому від підприємства кошти при звільненні з роботи, в тому числі здійснено перерахунок та виплачено йому в повному обсязі допомогу по тимчасовій непрацездатності, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Що стосується вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.06.2014 року по 07.07.2014 року, то вона до задоволення не підлягає, оскільки відсутні підстави для такого стягнення. Так, статтею 117 КЗпП України як обов»язкову умову стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника зазначено вину власника або уповноваженого ним органу. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] в день звільнення був відсутній на робочому місці, оскільки з 23.06.2014 року по 02.07.2014 року перебував на лікарняному. Будь-яких доказів того, що він до подання в суд позовної заяви звертався до відповідача з вимогою про проведення повного розрахунку, позивач суд не надав і в судовому засіданні не здобуто. При таких обставинах суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки всі належні йому від підприємства кошти виплачено не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок, навіть в значно більшому розмірі ніж просив позивач. При таких обставинах в задоволені вимог [PERSON] до ДП «Вигодське ЛГ» про стягнення невиплачених при звільненні коштів та середнього заробітку за час невиплати розрахунку при звільненні слід відмовити в зв'язку з їх безпідставністю. На підставі викладеного, ст.ст. 115-117,232-235 КЗпП України,

Outcome: dismissed