Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти третя особа, що не заявляє самостійних вимог Рівненська обласна рада про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він був прийнятий на посаду завідувача кабінетом суспільних предметів на підставі наказу №119 від 01.10.2003 року. 15.07.2004 року на підставі наказу №4 його було переведено на посаду проректора з навчальної роботи. Наказом №292 від 30.09.2011 року посаду проректора з навчальної роботи перейменовано на посаду проректора з науково педагогічної і навчальної роботи. 30 березня 2016 року його було звільнено з посади проректора з науково - педагогічної та навчальної роботи на підставі наказу №87 від 30.03.2016 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Вказане звільнення вважає незаконним та безпідставним . Підставою для видання наказу №87 від 30.03.2016 року стала заява від його імені від 30.03.2016 року в якій він просив звільнити його за угодою сторін не вказавши дату звільнення. Вказана заява від 30.06.2016 року була написана ним під тиском зі сторони роботодавця та з обіцянкою в.о. ректора [PERSON] не давати цій заяві хід. Він є інвалідом III групи, в день звільнення у нього сталося різке погіршення стану здоров'я, скориставшись безпорадним станом позивача , керівник здійснюючи психологічний тиск і погрози, а також принижуючи його честь та гідність змусив написати заяву на звільнення за угодою сторін. В цей же день було видано наказ №87 від 30.03.2016 року про звільнення та видана трудова книжка . З приводу поганого самопочуття, в цей же день, 30.03.2016 року, після звернення до медичного закладу, йому був встановлений діагноз гіпертонічна криза. Гіпертонічна хвороба. 31.03.2016 року подав дві заяви відповідачу згідно яких відкликав заяву про звільнення, оскільки вона була написана в стані афекту (гіпертонічна криза, переддіабетична криза). На роботу 31.03.2016 року його не допустили. Вважає звільнення його за п.1 ст.36 КЗпП України повністю безпідставним оскільки сторони не дійшли згоди щодо підстав припинення угоди та строку з якого договір припиняється. Відсутність узгодження дати звільнення позбавляло права відповідача на звільнення позивача 30.03.2016 в порядку п. 1 ст. 36 КЗпП України. Просив поновити його на посаді проректора з науково педагогічної і навчальної роботи Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, та стягнути з Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти на його користь заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2016 року до прийняття рішення у справі судом. В судовому засіданні позивач підтримав позов в межах доводів позовної заяви та просив задовольнити. Представник відповідача позов не визнав. Підтримав в межах доводів письмові заперечення, які були подані до суду, та згідно яких вважає позов безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Так, угодою сторін про припинення трудового договору є спільне рішення роботодавця та працівника. В даному випадку вказане рішення було відображено [PERSON] у його заяві від 30.03.2016 р., а роботодавцем у наказі інституту від 30.03.2016 р. №87. Дата, яка була погоджена сторонами є 30.03.2016 р., що була відображена у заяві та наказі з яким [PERSON] ознайомився та не заперечив проти його звільнення з посади саме 30.03.2016 р. Жодного тиску на [PERSON] з боку керівництва не здійснювалось, а написана ним заява є особистим рішенням працівника і тому твердження позивача не заслуговує на увагу. Що ж стосується гіпертонічної кризи [PERSON] в період з 17:30 год. до 18:30 год., то звільнення було здійснено 30.03.2016 р. в робочий час, який закінчується о 16:30 згідно правил внутрішнього трудового розпорядку інституту; [PERSON] в період з 17:30 год. до 18:30 год. перебував на робочому місці, що підтверджується записом з камер відео-спостереження; Рівненським відділом поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області відкрито кримінальне провадження щодо незаконної видачі лікарем довідки від 30.03.2016р.№ 129. Також, у п. 3 позовної заяви [PERSON] просить поновити його на посаді проректора з науково-педагогічної і навчальної роботи з 30.03.2016 р. і з тієї ж дати стягнути середній заробіток, хоча 30 березня [PERSON] працював, бо день звільнення є останнім робочим днем. Крім того, згідно штатного розпису інституту на 01.05.2016 р. посада проректора з науково-педагогічної та навчальної роботи відсутня і тому немає підстав для поновлення [PERSON] на роботі. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу в Рівненський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти на посаду завідувача кабінетом суспільних предметів на підставі наказу №119 від 01.10.2003 року, 15.07.2004 року на підставі наказу №4 його було переведено на посаду проректора з навчальної роботи. Наказом № 292 від 30.09.2011 року посаду проректора з навчальної роботи перейменовано на посаду проректора з науково педагогічної і навчальної роботи. Наказом № 87 від 30.03.2016р. [PERSON] за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України звільнено із займаної посади на підставі заяви. Так, з оглянутої судом заяви [PERSON] на ім'я в.о.ректора РОІППО [PERSON] вбачається, що [PERSON] просив звільнити його із займаної посади за угодою сторін. Заява містить підпис заявника та дату її складання - 30.03.2016р., резолюцію «До наказу» з підписом без зазначення дати. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є зокрема угода сторін. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р., з наступними змінами, передбачено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Тобто, якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній має бути зазначено прохання щодо звільнення його за угодою сторін з зазначенням дати звільнення. Вказана на заяві дата 30.03.2016р., є не датою з якої позивач просив звільнити його, а датою написання заяви. Працівник не може бути звільнений відповідно п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, якщо одна зі сторін не надає згоди на припинення трудового договору за цією підставою або не було досягнуто домовленості щодо дати такого звільнення. У такому разі трудовий договір може бути припинений з інших підстав, передбачених КЗпП. В заяві [PERSON] від 30.03.2016 року про звільнення його за угодою сторін, не була вказана узгоджена з роботодавцем дата звільнення, а відтак суд прийшов до висновку, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо звільнення за угодою сторін . За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що [PERSON] був звільнений з порушенням положень КЗпП України, а відтак позов підлягає до задоволення в частині поновлення його на роботі на посаді проректора з науково-педагогічної і навчальної роботи Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти. Судом встановлено, що [PERSON] був зареєстрований як безробітний в Рівненському МЦЗ з 12 квітня 2016року по 01 вересня 2016р., його дохід за період з 12.04.2016р. по 31.08.2016р. склав 25557,05 грн. З оглянутих судом витягів з наказів К № 456, К № 466 від 29.08.2016р. вбачається, що з 01.09.2016р. [PERSON] прийнятий на посаду завідувача кафедри суспільних дисциплін на умовах контракту № 567 з 01.09.2016р. по 31.08.2021р. включно. З довідки про середню заробітну плату [PERSON] від 12.04.2016р. вбачається, що його середньомісячна заробітна плата становила 6936,14 грн. Згідно ст.. 235 КЗпПУ -при винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Оскільки суд прийшов до висновку про поновлення [PERSON] на посаді, то позов в частині стягнення середнього заробітку підлягає до задоволення, проте частково, так як в період з 12.04.2016р.по 31.08.2016р. позивач отримував кошти в Рівненському МЦЗ. За наведених обставин, суд прийшов до висновку що слід зобов'язати Рівненський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти нарахувати та виплатити [PERSON] заборгованість з заробітної плати за період з 31.03.2016р. по 06.10.2016р. з відрахуванням суми 25 557,05 грн., виплаченої допомоги як безробітному в Рівненському МЦЗ згідно довідки № 01-40/5269 від 06.09.2016р. Судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток держави. На підставі викладеного, ст..ст.36, 235,233 КЗпП України,

Outcome: partial