Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив: змінити частку [PERSON] у спільній частковій власності на домоволодіння [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право спільної часткової власності в розмірі 1/4 на домоволодіння [ADDRESS] , а саме: будинок [ADDRESS] загальною площею 153,5 кв.м., житловою площею 81,6 кв.м., зазначений в плані літерою «А», сарай площею 9,7 кв.м., зазначений в плані літерою «В», вбиральня площею 1,2 кв.м., зазначена в плані літерою «в», гараж площею 14,1 кв.м., зазначений в плані літерою «Г», будинок [ADDRESS] загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Д», гараж площею 14,0 кв.м., зазначений в плані літерою «Ж»; змінити частку [PERSON] у спільній частковій власності на домоволодіння [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право спільної часткової власності в розмірі 1/4 на домоволодіння [ADDRESS] , а саме: будинок [ADDRESS] загальною площею 153,5 кв.м., житловою площею 81,6 кв.м., зазначений в плані літерою «А», сарай площею 9,7 кв.м., зазначений в плані літерою «В», вбиральня площею 1,2 кв.м., зазначена в плані літерою «в», гараж площею 14,1 кв.м., зазначений в плані літерою «Г», будинок [ADDRESS] загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Д», гараж площею 14,0 кв.м., зазначений в плані літерою «Ж»; змінити частку [PERSON] у спільній частковій власності на домоволодіння [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право спільної часткової власності в розмірі 1/4 на домоволодіння [ADDRESS] , а саме: будинок [ADDRESS] загальною площею 153,5 кв.м., житловою площею 81,6 кв.м., зазначений в плані літерою «А», сарай площею 9,7 кв.м., зазначений в плані літерою «В», вбиральня площею 1,2 кв.м., зазначена в плані літерою «в», гараж площею 14,1 кв.м., зазначений в плані літерою «Г», будинок [ADDRESS] загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Д», гараж площею 14,0 кв.м., зазначений в плані літерою «Ж»; змінити частку [PERSON] у спільній частковій власності на домоволодіння [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право спільної часткової власності в розмірі 1/4 на домоволодіння [ADDRESS] , а саме: будинок [ADDRESS] загальною площею 153,5 кв.м., житловою площею 81,6 кв.м., зазначений в плані літерою «А», сарай площею 9,7 кв.м., зазначений в плані літерою «В», вбиральня площею 1,2 кв.м., зазначена в плані літерою «в», гараж площею 14,1 кв.м., зазначений в плані літерою «Г», будинок [ADDRESS] загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Д», гараж площею 14,0 кв.м., зазначений в плані літерою «Ж». 30 червня 2021 року представником Позивача через канцелярію суду подано заяву, в якій він просив розглянути\~ справу без його участі, а також зазначив про те, що позовні вимоги підтримує повністю, в т.ч. просить: змінити частку [PERSON] у спільній частковій власності на домоволодіння [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право спільної часткової власності в розмірі 1/4 на домоволодіння [ADDRESS] , а саме: будинок [ADDRESS] загальною площею 153,5 кв.м., житловою площею 81,6 кв.м., зазначений в плані літерою «А», сарай площею 9,7 кв.м., зазначений в плані літерою «В», вбиральня площею 1,2 кв.м., зазначена в плані літерою «в», гараж площею 14,1 кв.м., зазначений в плані літерою «Г», будинок [ADDRESS] загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Д», гараж площею 14,0 кв.м., зазначений в плані літерою «Ж»; змінити частку [PERSON] у спільній частковій власності на домоволодіння [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право спільної часткової власності в розмірі 1/4 на домоволодіння [ADDRESS] , а саме: будинок [ADDRESS] загальною площею 153,5 кв.м., житловою площею 81,6\~ кв.м., зазначений в плані літерою «А», сарай площею 9,7 кв.м., зазначений в плані літерою «В», вбиральня площею 1,2 кв.м., зазначена в плані літерою «в», гараж площею 14,1 кв.м., зазначений в плані літерою «Г», будинок [ADDRESS] загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Д», гараж площею 14,0 кв.м., зазначений в плані літерою «Ж». В той же час жодних клопотань про зменшення позовних вимог, залишення частини позовних вимог без розгляду, чи закриття провадження у справі у відповідній частині подана до суду представником Позивача заява не містить, у зв`язку з чим Судом будь-які процесуальні дії чи рішення не вчинялись/не приймались. Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки попередні співвласники будинковолодіння [ADDRESS] загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Д») [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були власниками по 7,25% частин вказаного будинковолодіння, померли, а спадкоємці, які б вступили в право спадкування відсутні, - існують всі підстави, на думку Позивача, визнати за ним та його родичами право власності на вказані частини будинковолодіння, змінивши таким чином розмір належних кожному з них часток. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] направили на адресу Суду Відзиви на позов, в яких проти позовних вимог заперечили, посилаючись на їх безпідставність. Як зазначено у відзивах на позов, зміни належних їм часток у будинковолодіння та визнання за ними права спільної часткової власності на все домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не бажають. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки не повідомили, про дати та час судових засідань повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ По [ADDRESS] знаходиться домоволодіння, яке складається з: житловий будинок під літ. А, загальною площею 153,5 кв.м.; мезонін під літ. А2, загальною площею 22,0 кв.м., житловий будинок під літ. Б, загальною площею 46,4 кв.м.; житловий будинок під літ. Д, загальною площею 61,6 кв.м.;\~ сарай під літ. В, площею 9,7 кв.м.; вбиральня під літ. в, гараж під літ. Г, площею 14,1 кв.м., гараж під літ. Ж, площею 14 кв.м., вбиральня під літ. Е, огорожа під літ. №1, колодязь під літ №2. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.5-7). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2019 року у справі №344/15941/18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/84171214), яке набрало законної сили, виділено з спільної часткової\~ власності та визнано за [PERSON] право приватної власності (як на окреме домоволодіння [ADDRESS] ) на житловий будинок [ADDRESS] . Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Отже, з матеріалів справи випливає, що фактично: житловий будинок під літ. А з приналежними спорудами на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] по 53/400 кожному житловий будинок під літ. Б з приналежними спорудами належить [PERSON] житловий будинок під літ. Д (будинок [ADDRESS] ) з приналежними спорудами на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 29/400 кожному. Згідно наявної у матеріалах справи відповіді нотаріуса від 20.03.2020 року №133/23.14.6-18 (а.с.65) : [PERSON] померла [INFO] ; [PERSON] померла20.06.2009 року; [PERSON] померла [INFO] . Як повідомив в ході судового розгляду справи представник Позивача, [PERSON] помер у 2014 році в АРК Крим. Актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] , відсутній. Посилаючись на те, що попередні співвласники будинку [ADDRESS] (житловий будинок під літ. Д) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] померли, а жодні їх спадкоємці не звернулися за отриманням свідоцтва на спадщину, [PERSON] звернувся до суду з позовом про зміну часток у власності щодо домоволодіння [ADDRESS] та визнання за ним та іншими співвласниками права власності на частку 1/4 домоволодіння [ADDRESS] . Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16. Крім того, в рамках розгляду зазначеної справи № 826/4406/16 Верховним Судом було зазначено, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. \~ Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Позивачем за даним цивільним позовом є [PERSON] . Відповідачами за даним позовом зазначено, в тому числі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позовні вимоги заявлено про зміну частки власності та визнання права власності на частку 1/4 в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Доказів на підтвердження того, що повнолітні та дієздатні особи (оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] уповноважували [PERSON] на звернення до суду від їх імені та з метою захисту будь-яких їх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав чи законних інтересів в матеріалах справи відсутні. До того ж, в матеріалах справи містяться Відзиви на позов [PERSON] та [PERSON] , в яких дані відповідачі заперечили проти позову, зазначивши, не мають наміру змінювати належну їм частку власності у домоволодінні до 1/4. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є безпідставними, оскільки не стосуються захисту порушеного права Позивача, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про зміну частки [PERSON] у спільній частковій власності на домоволодіння [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права спільної часткової власності в розмірі 1/4 на домоволодіння [ADDRESS] , а саме: будинок [ADDRESS] загальною площею 153,5 кв.м., житловою площею 81,6 кв.м., зазначений в плані літерою «А», сарай площею 9,7 кв.м., зазначений в плані літерою «В», вбиральня площею 1,2 кв.м., зазначена в плані літерою «в», гараж площею 14,1 кв.м., зазначений в плані літерою «Г», будинок [ADDRESS] загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Д», гараж площею 14,0 кв.м., зазначений в плані літерою «Ж», Суд зауважує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено основоположний принцип непорушності права власності, відповідно до якого: Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Фактично предметом спірних правовідносин є вимоги Позивача [PERSON] про зміну його частки у праві спільної часткової власності на будинковолодіння шляхом визнання за ним права власності на більшу частку власності, аніж йому належить згідно закону. Іншими словами, Позивачем заявлено вимогу про визнання за ним права власності на частку будинковолодіння, яка згідно актуальної інформації з державного реєстру права власності належить померлим [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Підставами заявлених позовних вимог Позивачем зазначено те, що жодні спадкоємці вищевказаних померлих осіб не отримали свідоцтво про право власності на відповідну частину будинковолодіння, що є їх обов`язком, на думку представника Позивача, а, відтак, право власності на відповідні частки будинковолодіння повинно перейти до Позивача, як іншого співвласника. Вказана позиція представника Позивача є безпідставною та такою, що не ґрунтується на жодних вимогах цивільного законодавства, спрямована на порушення принципу непорушності права власності. Зокрема, підстави набуття права власності визначені статтею 321 Цивільного кодексу України. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Підстави припинення права власності визначені статтею 346 Цивільного кодексу України. Право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/4 домоволодіння [ADDRESS] , а саме: будинок [ADDRESS] загальною площею 153,5 кв.м., житловою площею 81,6 кв.м., зазначений в плані літерою «А», сарай площею 9,7 кв.м., зазначений в плані літерою «В», вбиральня площею 1,2 кв.м., зазначена в плані літерою «в», гараж площею 14,1 кв.м., зазначений в плані літерою «Г», будинок [ADDRESS] загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., зазначений в плані літерою «Д», гараж площею 14,0 кв.м., зазначений в плані літерою «Ж». Жодних правових підстав набуття (визнання) за [PERSON] права власності на частки домоволодіння, які належать померлим [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] представником Позивача не наведено. Посилання в позовній заяві на факт неотримання свідоцтв про право власності на дані частки домоволодіння спадкоємцями померлих, як на підставу переходу такого права власності до Позивача, є необґрунтованим, безпідставним та таким, що порушує принцип непорушності права власності. За таких обставин, Суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 81\~\~ ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що Позивачем не доведено належними і допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, відтак,Суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 346 ЦК України,

Outcome: dismissed