Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 листопада 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики строком на 5 років. Відповідно до умов договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 65 000 грн., які відповідач зобов'язана була повернути до 17 листопада 2014 року. також було передбачено обов'язок повертати грошову суму шляхом виплати кожного місяця 1083 грн. 30 коп. факт отримання грошей підтверджується власноручно написаною розпискою. Протягом всього строку дії договору відповідач повертала кошти не в повному обсязі та не кожного місяця, що пояснювала відсутністю коштів. Сплачено всього було 19 326 грн. Останній раз відповідач сплатила заборгованість 25 червня 2012 року. добровільно повертати кошти відповідач не бажає. На підставі вищевикладеного [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 17 листопада 2009 року в розмірі 45 674 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Також позивач зауважив, що після подання позову до суду відповідач заборгованість не сплатила, пояснює це відсутністю коштів. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяву про розгляд справи без її участі не надала, причини неявки суду не повідомила. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17 листопада 2009 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір безпроцентної позики. Відповідно до умов договору Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність 65 000 грн. строком до 17 листопада 2014 року з виплатою кожного місяця 1083 грн. (135 дол. США) (а.с.4). Факт отримання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною Позичальником в момент передачі їй грошей (а.с.5). Оригінал розписки було досліджено в судовому засіданні. Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. [PERSON], отримавши від [PERSON] грошові кошти в сумі 65 000 грн. на умовах повернення та строковості, порушила умови зобов'язання та не повернула всю суму грошових коштів у визначений договором строк - 17 листопада 2014 року. Доказом неповернення позики в повному обсязі суд вважає знаходження оригіналу розписки у Позикодавця, оскільки у відповідності до п. 2 договору безпроцентної позики від 17 листопада 2009 року після повернення позики в повній сумі Позикодавець повинен повернути Позичальнику розписку. Наявність розписки у Позичальника підтверджує виконання ним свого зобов'язання за договором позики. Доказів виконання зобов'язання відповідачем за договором позики належним чином на час ухвалення рішення сторонами не надано. При цьому суд приймає до уваги положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, згідно з якими боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу законними та обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved