Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - відповідач 1, Банк), Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича (далі по тексту - відповідач 2, державний реєстратор), третя особа - Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києва (далі по тексту - третя особа, Управління), відповідно до якого позивачка просила стягнути на свою користь майнову шкоду у розмірі 117 000, 00 грн., завдану шляхом неправомірних дій Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір невідновлюваної кредитної лінії № 007/710467-KN від 22.08.2008. 22.08.2008 між Банком та позивачкою укладено Іпотечний договір № 007/710472-ІО, за умовами якого позивачка є майновим поручителем [PERSON] за Договором невідновлюваної кредитної лінії № 007/710467-KN від 22.08.2008. Згідно умов Іпотечного договору позивачка передала в іпотеку Банку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 13.06.2019 державним реєстратором на підставі Іпотечного договору зареєстровано право власності на спірну квартиру за Банком. При цьому, працівники Банку, скориставшись відсутністю позивачки та її дітей у вказаній квартирі, вивезли належні позиці меблі, побутову техніку та речі. Позивачку було повідомлено, що поверненню вказані речі не підлягають, їх місце знаходження останнім не відоме, а квартира належить новому власнику. За фактом заволодіння квартирою та майном позивачки були внесені відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 12019100100008886 від 18.09.2019. У подальшому позивачка оскаржила до суду державну реєстрацію права власності на квартиру позивачки за Банком. 22.06.2020 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було задоволено позовні вимоги позивачки та скасовано державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру та витребувано спірну квартиру від [PERSON] (новий власник квартири). Разом з тим, своїми неправомірними діями щодо вилучення майна позивачки Банк завдав позивачці майнової шкоди на суму 117 000, 00 грн. У зв`язку з наведеним, враховуючи положення ст. 22, 1166 ЦК України позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Представник відповідача у своєму відзиві проти позову заперечував у повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості. Вказав, що надані до матеріалів справи докази не підтверджують ані наявність переліченого майна у позивачки, ані його вартості. 30.03.2020 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 15.06.2020 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 10.07.2020 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 02.10.2020 від представника відповідача надійшов відзив. 05.10.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про призначення справи за правилами загального позовного провадження 06.10.2020 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 19.10.2020 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 13.01.2021 від представника позивача надійшла заява про виклик свідків. 12.03.2021 від представника позивача надійшла заява про залучення третьої особи. 16.03.2021 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва до участі у справі у якості третьої особи залучено Шевченківське ГУНП у м. Києві. 16.03.2021 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження. 17.08.2021 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено заяву про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак у своєму відзиві проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату. Час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши сторону позивача, дослідивши письмові пояснення відповідача, матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Так, згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Поряд з цим, ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. В судовому засіданні встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 14.04.1995 Авіаційним науково-технічним комплексом «Антонов», згідно з розпорядженням (наказом) від 14 квітня 1995 року за №397. У вказаній квартирі позивачка згідно відомостей Шевченківського районної у м. Києві державної адміністрації від 03.09.2019 № 109-109/опп/п-1927, зареєстрована з 11.12.1986. 22.08.2008 з метою забезпечення зобов`язань за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN від 22.08.2008, укладеного між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерного товариства «Альфа-Банк»), та [PERSON] , між позивачкою та Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено Іпотечний договір №007/710472-ІО, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богачовою С.В. та зареєстровано в реєстрі за №3650, за умовами якого [PERSON] є майновим поручителем [PERSON] за Договором невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN від 22.08.2008. Відповідно до вказаного Іпотечного договору, позивачка як іпотекодавець передала в іпотеку Банку (іпотекодержателю) належну їй квартиру [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2019 державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. на підставі іпотечного договору № 3650 від 22.08.2008, зареєструвано право власності на вказану квартиру за AT «Укрсоцбанк» про що в державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис № 32054961. Позивачка з вказаними діями Банку та державного реєстратора не погодилась та оскаржила вказану реєстраційну дію, звернувшись до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, [PERSON] , треті особи: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування майна. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2020, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2020 позовні вимоги задоволено повністю, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинене державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. за індексним номером 47413047 від 19.06.2019 року про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк», номер запису про право власності 32054961 та витребувано із володіння [PERSON] на користь [PERSON] вказану квартиру. При цьому, вказаним рішенням суду, зокрема встановлено, що саме відповідач, АТ «Альфа Банк» є належним відповідачем у правовідносинах, які виникли між сторонами. Крім того, зазначеним рішенням суду встановлено протиправність дій як Банку так і державного реєстратора під час здійснення реєстрації права власності за Банком на належну позиваці квартиру. Позивачка пояснила, що на час вчинення спірної реєстраційної дії у її квартирі знаходились належні їй речі: побутова техніка, меблі, речі та інше рухоме майно. Згідно наданих до матеріалів справи фотокарток, пояснень позивачки, а також Акту опису майна від 02.07.2020, підписаного позивачкою та товарознавцем [PERSON] та, у квартирі позивачки перебувало майно (меблі, кухонні меблі, різні речі побутового вжитку, побутова техніка, у тому числі холодильник, пральна машина, телевізор, мікрохвильова піч тощо, а також вироби із дорогоцінного металу, нагороди та грошові кошти) вартість зазначеного майна становить 77 320, 00 грн. та 39 680, 00 грн. - згідно Акту опису майна (виробів із дорогоцінного металу, нагород та грошових коштів) від 02.07.2020, а всього на загальну суму 117 000, 00 грн. При цьому, відповідач зазначених обставин наданими до матеріалів справи доказами не спростував, самі лише письмові заперечення з приводу вартості та наявності зазначеного майна не спростовують доказів, наданих позивачкою, а відтак,судом до уваги не беруться. З матеріалів справи також вбачається, що інше належне майно, яке перебувало у квартирі, позивачкою у заставу Банку не передавалось. Водночас, позивача пояснила, що під час вчинення оспореної нею реєстраційної дії щодо реєстрації права власності за Банком, остання була позбавлена можливості отримати доступ до помешкання та забрати будь-які свої речі. При цьому, після того, як позивачка змогла повернутись до свого помешкання, всі належні їй речі (меблі, побутова техніка, інше цінне рухоме майно), були у квартирі відсутні. Наявність частини зазначених речей, а також подальше встановлення відсутності будь-яких речей у квартирі позивачки також підтвердили у свої поясненнях допитані у судовому засіданні свідки. Крім того, вказана обставина також підтверджується й іншими матеріалами справи, зокрема, відповідями Банку на звернення позивача, актом, складеним за результатами огляду квартири та приладів обліку ГВП, ХВП та електроенергії. Враховуючи наведене, оскільки рішенням суду від 22.06.2020 було встановлено неправомірність дій Банку під час здійснення реєстрації права власності на спірну квартиру, а в подальшому і відчуження спірної квартири на користь іншої особи, а також враховуючи те, що позивачка проживала у спірній квартирі досить тривалий час, в ній знаходилось належне позивачці майно (меблі, побутова техніка, інші речі), яким фактично Банк заволодів та розпорядився на власний розсуд, хоча не мав достатніх правових підстав, суд дійшов висновку про те, що саме внаслідок дій Банку позивачці була завдана матеріальна шкода. Суд також знаходить обґрунтованим визначену нею вартість речей, які перебували у квартирі та розмір завданих їй збитків. Водночас, суд критично оцінює заперечення відповідача з приводу наявності у квартирі зазначеного в Актах огляду майна речей, а також розмірі завданих збитків, оскільки вказані заперечення не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Крім того, Банк, дотримуючись принципів розумності та добросовісності, а також поваги до людини, яка була позбавлена власного житла, мав би своїм обов`язком вжити дій щодо передачі їй майна, яке перебувало у спірній квартирі. Разом з тим, доказів того, що Банком такі дії вживались, матеріали справи не містять. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, факт порушення відповідачем прав позивача не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1170, 00 грн. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved