Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зняття арешту з рухомого майна. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.07.2017 року він придбав у відповідача [PERSON], шляхом укладення договору купівлі-продажу транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 210», 1995 року випуску, д.н.з. «[NUMBER]», номер кузова [NUMBER]. Регіональним сервісним центром МВС у Волинській області йому видано свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] на зазначений вище автомобіль та новий д.н.з. «[NUMBER]». Зазначає, що під час продажу вказаного автомобіля дізнався, що вказане майно знаходиться під арештом на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.02.2017 року. На підставі наведеного просить скасувати публічне обтяження - арешт рухомого майна, транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 210», 1995 року випуску, седан, чорний, номер кузова [NUMBER] та виключити з ЄРОМ запис від 28.02.2017 року за №16165404 про публічне обтяження вищевказаного транспортного засобу. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.10.2018 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче провадження. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.11.2018 року по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про визнання позову, не заперечив щодо задоволення заявлених вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - другий ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.02.2017 року, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя до вирішення справи по суті накладено арешт на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 210», 1995 року випуску, д.н.з. «[NUMBER]», номер кузова [NUMBER], який зареєстровано за [PERSON] /а.с.6-7/. На підставі вищевказаної ухвали суду постановою державного виконавця другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Луньо О.В. від 28.02.2017 року у ВП №53499019 накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz 210», 1995 року випуску, д.н.з. «[NUMBER]», номер кузова [NUMBER]. У судовому засіданні також встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.04.2017 року провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя закрито /а.с.8-9/. З свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що автомобіль марки «Mercedes-Benz 210», 1995 року випуску, д.н.з. «[NUMBER]», номер кузова [NUMBER], 04.07.2017 року зареєстрований за позивачем [PERSON] /а.с.14/. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною четвертою та п'ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки у даному випадку, виконавче провадження, в межах якого був накладений арешт на майно, було закінчено у зв'язку з п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», слід дійти висновку, що арешт з майна може бути знятий лише в судовому порядку. Виходячи з вищевикладеного, наявність арешту майна [PERSON] порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Вимога щодо виключення з Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 28.02.2017 року №16165404 про публічне обтяження вищевказаного транспортного засобу не підлягає до задоволення, оскільки суд не має права зобов'язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Outcome: partial