Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі позивач), звернулася з позовом до [PERSON] (далі відповідач), з вимогами: - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття; - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найменшою дитиною 3-ох річного віку. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Сторони перебувають у шлюбі з 06.10.2012. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та перебуває на її утриманні. Враховуючи необхідність підтримання нормальної життєдіяльності дітей, позивач неодноразово зверталася до відповідача за матеріальною допомогою, однак останній, такої допомоги не надає і угоди про добровільну сплату аліментів сторонами не досягнуто. Позивач не в змозі забезпечувати утримання їх спільних з відповідачем дітей, крім того, оскільки останні перебувають на її утримані їй теж необхідна матеріально допомога, до досягнення найменшою дитиною 3-ох річного віку. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 16.07.2021 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не\~подали до\~суду своїх\~заперечень проти\~розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступне. Сторони перебувають в шлюбі з 06.10.2012, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 4, 5, 6). Згідно з довідкою виданою Липовецькою міською радою Вінницького району Вінницької області №825 від 24.03.2021 діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають з позивачем, яка займається їх вихованням (а.с. 7). Позивач не в змозі забезпечувати утримання їх спільних з відповідачем дітей, крім того, оскільки останні перебувають на її утримані їй теж необхідна матеріально допомога, до досягнення найменшою дитиною 3-ох річного віку. Такі обставини стали підставою для звернення позивача до суду. Суд, з огляду на встановлені обставини, вирішуючи питання про стягнення аліментів у заявленому розмірі на неповнолітню дитину, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування. Як визначено в ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За загальними приписами ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Крім того, у відповідності до норм ч. 1-2 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ч. 2 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені ч. 1 ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зважає на те, що відповідач не подав заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 16.07.2021 та не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі, не спростував інформацію про те, що є фінансово спроможним, протипоказань за станом здоров`я не має, а також не має інших аліментних зобов`язань. У цілому, доказів, які б свідчили про те, що заявлена позивачем сума аліментів є для відповідача непомірним тягарем матеріали справи не містять. Разом з тим, суд ураховує те, що на час розгляду справи діти проживають з матір`ю, а тому несення нею більшості витрат на утримання дітей презюмується, отже заявлена позивачем сума аліментів перебуває у межах справедливого балансу дотримання найкращих інтересів дітей, з урахуванням фінансових можливостей батьків. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найменшою дитиною 3-ох річного віку, виходить з наступних мотивів та норм права. Встановлені судом обставини свідчать, що позивач наділена правом на звернення до суду із вищевказаною вимогою. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Зважаючи на встановлені судом усі обставини справи в сукупності, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу позивачеві на її утримання в розмірі 1/6 від його заробітку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найменшою дитиною 3-ох річного віку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно правил ст. 180 СК України строк сплати аліментів визначений законодавцем на дитину - до досягнення дитиною повноліття, а на дружину, в силу правил ст. 84 СК України, до досягнення дитиною 3-ох річного віку. Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується правилами Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що позов задоволено, а при пред`явлені його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що його слід стягнути із відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved