Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.06.2016 року [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 186 КК України до громадських робіт строком 240 годин, а саме за відкрите викрадення його (потерпілого) майна - золотого ланцюжка вагою 15 грам, вартістю 8677 грн. та грошей в сумі 500 грн. Таким чином загальний розмірі матеріальної шкоди заподіяної йому в результаті винних дій відповідача складає 9177 грн. Вказує, що на даний час відповідач [PERSON] добровільно відшкодувати завдані йому збитки відмовляється. Також вказує, що протиправною поведінкою відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у нервових розладах та душевних стражданнях, яких він зазнав оскільки протиправною поведінкою відповідача був порушений звичний уклад його життя та порушено право його приватної власності. Моральну шкоду він оцінює в 15000 грн. А тому, просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь майнову шкоду в сумі 9177 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] на його користь майнову шкоду в сумі 9177 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме матеріальну шкоду на суму 9177 грн. та частково визнав моральну шкоду. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.06.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт строком 240 годин. Цивільний позов потерпілого [PERSON] залишено без розгляду, оскільки він був поданий після початку судового розгляду. Вказаний вирок вступив в законну силу 25.07.2016 року. За даним кримінальним провадженням [PERSON] обвинувачувався в тому, що він 01.02.2016 року близько 00 год. 30 хв. знаходячись поблизу будинку № 349 по бульвару Шевченка в м. Черкаси, де між його знайомим [PERSON] і потерпілим [PERSON] виник словесний конфлікт, який переріс в бійку, внаслідок якої потерпілий впав на землю і не міг чинити опору, він [PERSON] підійшов до потерпілого [PERSON] і шляхом ривка зірвав з шиї золотий ланцюжок вагою 15 грам, вартістю 8677 грн. та вийняв з кишені куртки грошові кошти в сумі 500 грн., тобто відкрито заволодів майном потерпілого [PERSON] на суму 9177 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справи за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Враховуючи, що майнова шкода на суму 9177 грн. завдана позивачу [PERSON] незаконними діями відповідача [PERSON], які полягали в відкритому викраденні майна потерпілого на суму 9177 грн., що встановлено вироком Придніпровського районного суд м. Черкаси від 23.06.2016 року, вказана шкода перебуває в причинному звязку з незаконними діями відповідача [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 9177 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 15000 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Як зазначено в п. 5 вищевказаної постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. В судовому засіданні обєктивно встановлено, що в результаті протиправних дій відповідача [PERSON], які полягають у відкритому заволодінні майном потерпілого [PERSON] (золотим ланцюжком вартістю 8677 грн. та грошовими коштами в сумі 500 грн.) та які мали місце 01.02.2016 року, позивачу [PERSON] було завдано моральної шкоди, оскільки він був позбавлений свого майна. Через відмову відповідача відшкодувати завдану позивачу шкоду, позивач зазнав моральних страждань, які він несе від самого факту викрадення його майна та від небажання відповідача відшкодувати шкоду в добровільному порядку. А тому, суд вважає що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправних дій відповідача є обґрунтованими, однак виходячи із принципів розумності та справедливості, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині частково, стягнувши на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн., оскільки саме ця сума, на думку суду, відповідає рівню душевних страждань позивача та принципам розумності і справедливості. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн., з яких 640 грн. - судових збір в частині вимог майнового характеру (про відшкодування матеріальної шкоди), 640 грн. - судовий збір в частині вимог немайнового характеру (про відшкодування моральної шкоди). На підставі викладеного та

Outcome: partial