Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Заявлені позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що [INFO] р. помер його батько [PERSON]. [INFO] року померла його мати [PERSON]. Після смерті батьків відкрилася спадщина, яку він має намір прийняти. При зверненні до нотаріуса виявилося, що після смерті батьків на їх ім'я виготовлені та зареєстровані державні акти про право власності на земельні ділянки, які розташовані на території Орлівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, фактично ця обставина унеможливлює реєстрацію права власності на землю, тобто оформлення позивачем спадщини. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з'явилися але надали суду заяву в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі просять їх задовольнити, а справу розглянути без їх участі. Представник Новгород-Сіверської РДА Чернігівської області Коваленко І.М. в судове засідання не з'явився, але надав суду клопотання в якому позовні вимоги визнають в повному обсязі просить провести розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини четвертої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав: [INFO] р. помер батько позивача, [PERSON] свідоцтво про смерть від 16.01.1998 р. серії [NUMBER], актовий запис №4. (а.с.7) [INFO] померла мати позивача, [PERSON] свідоцтво про смерть від 03.07.2002 р. серії [NUMBER], актовий запис №18. (а.с.8) На ім'я [PERSON], 08.02.2006року по Орлівській сільській раді за №010684500271 був зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. (а.с.13) На ім'я [PERSON], 08.02.2006року по Орлівській сільській раді за №010684500272 був зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. (а.с.14) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.03.1962року [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР (в редакції на день виникнення спірних правовідносин) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно зі статтею 10 ЦК УРСР, в якій розкрито зміст правоздатності громадян, громадяни, серед іншого, можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно. Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення суд приходить до висновку, що виготовлення та реєстрація Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на ім'я [PERSON] та [PERSON] державних актів про право власності на земельну ділянку була здійснена в порушення вимог норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки. Вказані вище державні акти були виготовлені та зареєстровані, як особам, що мали право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у зв'язку з виготовленням та реєстрацією на ім'я [PERSON] та [PERSON] після їх смерті державних актів на право власності на земельні ділянки, сертифікати на право на земельні частки (пай), що посвідчували право вимоги останніх на відведення у приватну власність земельних ділянок, яке входило до складу спадщини, стали недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивача щодо набуття у порядку спадкування права на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає за необхідне захистити права позивача, визнавши недійсним державні акти на право власності на земельні ділянки, виготовлені та зареєстровані на ім'я [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved