Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області із позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В позовній заяві посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме 0,477 % від земельної ділянки загальною площею 224,30 га, які розташовані на території Лиманецької сільської ради Бериславського району Херсонської області. За заявою позивача була заведена спадкова справа №74/2020, але свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно неможливо видати так як спадкове майно складається з частки у спільній власності співвласників земельної ділянки, тобто земельна ділянка включає в собі декілька земельних ділянок об`єднаних в один державний акт, що не уможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим в оформленні спадщини позивачу було відмовлено. Просить суд визнати за ним, [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: 0,477% від земельної ділянки загальною площею 224,30 га, яка знаходиться у спільній власності громадян відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 942431, що розташована на території Лиманецької (Кіровської) сільської ради Бериславського району Херсонської області. Ухвалою суду від 20.11.2020 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. 17.03.2021 року ухвалою суду замінено відповідача Лиманецьку сільську раду Бериславського району Херсонської області у цивільній справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, на належного - Дар`ївську сільську раду Херсонської області; залучено в якості співвідповідача [PERSON] . Підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 09.04.2021 року підготовче провадження - закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача Дар`ївської сільської ради Херсонської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомленні належним чином, причина неявки суду ненадана, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, судом направлено виклик, який не повернувся до суду, причина неявки суду ненадана, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи письмову згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. У відповідності до ч.1 ст. 81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] [INFO] відповідно до свідоцтва про народження, є сином померлої [PERSON] , де в графі батьки вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №942431, виданого Бериславською районною державною адміністрацією 12.12.2008 року на підставі розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 02.03.2004 року № 190, титульним власником якого є [PERSON] належала частка розміром 0,477% від земельної ділянки загальною площею 224, 30 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лиманецької (Кіровської) сільської ради Бериславського району Херсонської області (а.с. 12-13). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 24 квітня 2020 року, актовий запис №102 (а.с. 10). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або не прийняти її. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Стаття 1218 Цивільного кодексу України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». Згідно ч.1 ст.81 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування. Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно листа приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Мікурової Л.Ю. від 29.10.2020 року №291/02-14, вбачається, що приватним нотаріусом заведена спадкова справа №74/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] , за заявою онука померлої, [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. 14.08.2020 року надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини за законом. Також надійшла заява про відмову від прийняття спадщини від дочки померлої, [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до листа приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Мікурової Л.Ю., [PERSON] звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини на частку розміром 0,477 % від земельної ділянки загальною площею 224, 30 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лиманецької (Кіровської) сільської ради Бериславського району Херсонської області, яка належить померлій на праві спільної часткової власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №942431. Наданий ним державний акт належить на праві спільної власності 210 співвласникам з визначенням частки кожного, тобто ці земельні ділянки включають в собі декілька земельних ділянок, об`єднаних в один державний акт. Цим державним актом не визначено майно, на яке може видаватися свідоцтво про право на спадщину. У зв`язку з тим, що відсутній документ, що підтверджує право власності спадкодавця на відповідну частку земельної ділянки, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати це право за спадкоємцем та рекомендував звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно (а.с. 14). Пунктами 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д)застосування інших, передбачених законом, способів. Тобто у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не видавалось, так як спадкове майно складається з частки у спільній власності співвласників земельної ділянки, тобто земельна ділянка включає в собі декілька земельних ділянок об`єднаних в один державний акт, що не уможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, а іншого способу захисту свої прав окрім звернення з позовом до суду у позивача немає, тому він вимушений був звернутися до суду з цим позовом. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачем надано до суду копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №942431, виданого Бериславською районною державною адміністрацією 12.12.2008 року на підставі розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 02.03.2004 року № 190, титульним власником якого є [PERSON] , на ім`я спадкодавця [PERSON] , а тому [PERSON] поза судовим шляхом поновити свої права не має можливості, а тому виходячи з зазначеного вище, позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, підлягає до повного задоволення. [PERSON] як спадкоємець за законом, своєчасно прийняв спадщину після смерті матері, на даний час користується та розпоряджається спадковим майном, інші спадкоємці відсутні, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки в нього відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, який би підтверджував право власності померлої на дане нерухоме майно, тому суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на земельну ділянку, в зв`язку з чим за ним слід визнати право власності на дане майно в порядку спадкування за законом. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved