Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] і просить визнати недійсним з моменту його вчинення заповіт [PERSON] , [INFO], складений 03 липня 2015 року та посвідчений державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 3-678. Позовні вимоги мотивує тим, що 25 червня 2016 року він звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] з приводу подачі заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його батька [PERSON], який помер 02 квітня 2016 року.Від нотаріуса він дізнався, що по факту звернення із заявою про прийняття спадщини громадянки [PERSON] ним вже заведена спадкова справа, на підтвердження чого він отримав [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43475905.Йому також стало відомо , що [PERSON] є спадкоємцем усього майна, яке залишилося після смерті його батька , на підставі заповіту , який складений спадкодавцем 03 липня 2015 року та посвідчений державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 [PERSON] під реєстром за № 3-678.Вважає, що заповіт його батька не відповідає його волі, а тому повинен бути визнаний недійсним у судовому порядку з наступних підстав. Так, його батько [PERSON] приймав безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.Останні 10 років свого життя він був тяжко хворою людиною, не рідше двох разів на рік він перебував на стаціонарному лікуванні, кожного місяця відвідував дільничного лікаря, де за його призначенням проходив курси амбулаторного лікування.Згідно з довідкою МКЛПЗ міська лікарня № 1 м. Олександрії від 05.08.2016р. № 2187 [PERSON], 19 .05.1960 р.н. неодноразово звертався за медичною допомогою до міської лікарні №1, останній раз перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні міської лікарні № 1 з 15.02.2016р. по 01.03.2016р.Під час проходження стаціонарного лікування йому були виставлені діагнози: ішемічна хвороба серця, післяінфарктний кардіосклероз ( хворий переніс інфаркт в 2008р., 2012р.), хронічна форма миготливої аритмії, шлуночкова екстрасистолія по Лауну V кл. СН II ст. ФК І V.Крім цього, у 2013 році батько переніс операцію з коронаровентрикулографії і стентування коронарних артерій.Через свою хворобу останні декілька років свого життя батько постійно перебував у стані депресії , був вимушений щодня приймати велику кількість ліків , у тому числі заспокійливі медичні препарати, які йому призначалися лікарями як під час проходження курсів стаціонарного лікування, так і під час амбулаторного лікування у міській поліклініці. В день складання заповіту на користь [PERSON], а саме 03 липня 2015 року, його батько [PERSON] також приймав призначені йому ліки і заспокійливі препарати , а тому в момент вчинення цього правочину під їх дією він перебував у такому психічному стані, який не надавав йому можливості повністю розуміти значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні [PERSON], яка представляє інтереси позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві і просить їх задоволити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] не визнали позов і просять відмовити в його задоволенні.В своїх запереченнях проти позову відповідачка пояснила, що вона є цивільною дружиною спадкодавця. Вона одна доглядала за останнім, коли він хворів. Прожила разом з ним 23 роки. Донька спадкодавця [PERSON] перестала спілкуватися з батьком з 2014 року, а саме з моменту ,коли вона пропонувала спадкодавцю переписати на неї квартиру , а він відмовився. З сином, позивачем по справі, спадкодавець не спілкувався. Спадкодавець під час складання заповіту був в нормальному психічному стані , міг усвідомлювати свої дії, самостійно прийняв рішення щодо складення заповіту.У спадкодавця було хворе [PERSON] був активною людиною, не знаходився в депресивному стані.Причиною складення заповіту було те, що діти від нього відмовилися. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали вимогу позову і просять її задоволити. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється донькою спадкодавця, була у батька 01.01.2014 року і помітила, що батько перебуває в неадекватному стані.Останній раз бачила батька у вересні 2014 року.З батьком виникла сварка і вони не спілкувалися. Про смерть батька їй не повідомили. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, третю особу та її представника, покази свідків, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено , що 2 квітня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ № 219724 від 2 квітня 2016 року. (а.с.8). За життя, 3 липня 2015 року, [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] (а.с. 9). Після його смерті з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись: цивільна дружина спадкодавця [PERSON] , син спадкодавця [PERSON] , донька спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 36-49). Згідно довідки МКЛПЗ « Міська лікарня №1 м.Олександрії» № 2187 від 05.08.2016 року зазначено, що [PERSON] , ліквідатор аварії на ЧАЕС , неодноразово лікувався в терапевтичному відділенні МКЛПЗ « Міська лікарня №1 м.Олександрії» , останній раз з 15.02.2016 року по 01.03.2016 року. Діагноз: Ішемічна хвороба серця. Післяінфарктний ( 2008 р., 2012 рік) кардіосклероз ( коронаровентрикулографія і стентування коронарних артерій 2013 рік) .Хронічна форма миготливої аритмії, шлуночкова екстрасистолія по Лауну V кл. СН II ст. ФК ІV. [PERSON] помер вдома 02.04.2016 року, розтин проведено судово-медичним експертом. Висновок експерта № 1282 від 15.04.2016 року : смерть [PERSON] настала в результаті гострої серцевої недостатності, як наслідок постінфарктного кардіосклерозу.( а.с. 12) Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що останній раз бачив спадкодавця [PERSON] в кінці весни, останній був якийсь пригнічений , але в нормальному психічному стані.В нетверезому стані його не бачив. Свідок [PERSON]Є, яка працює лікарем-терапевтом, в судовому засіданні пояснила, що була знайома з [PERSON] як пацієнтом лікарні.Останній перебував на лікуванні протягом останніх 10 років.Лікувався в блоці інтенсивної терапії після інфаркту,а потім в терапевтичному відділенні, з ним постійно була його дружина [PERSON] Пацієнт був в адекватному стані, ніяких психічних відхилень не спостерігалося, психотропних препаратів не приймав. У нього була серцева недостатність. Але він руки не опускав, пригніченим його ніхто не бачив.Після виписки з лікарні хворому призначалися лише таблетовані препарати.Йому були призначені препарати, пов»язані лише з серцево-судинним захворюванням, заспокійливих препаратів не призначали.У хворого не було порушень мозкових кровообігів.Він не приймав транквілізаторів та снодійних препаратів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знав з 1990 року, вони були близькими знайомими.Йому було відомо, що у [PERSON] було серцево-судинне захворювання.Коли останній знаходився в кардіологічному центрі на лікуванні, то він бачив там тільки дружину, відповідачку по справі.За сина він взагалі не [PERSON] був адекватним, у нормальному психічному стані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знав [PERSON] більше 10 років, вони часто спілкувалися.Останній був психічно здоровий, адекватний, алкогольні напої не [PERSON] ще в 2014 році повідомляв йому , що свою квартиру залишить своїй дружині [PERSON]Він бачив [PERSON] в той день, коли він склав заповіт, так як останній заходив до нього в магазин і повідомив йому про це. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був знайомий з [PERSON], вони часто їздили разом на рибалку. Не бачив його дітей жодного разу. Від [PERSON] дізнався, що все майно він залишає дружині [PERSON]Будь-яких розладів психіки у останнього він не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживала з [PERSON] в одному під»їзді.Останній раз бачила його два роки тому влітку.У нього був хворобливий вигляд. Свідок [PERSON], який працює завідуючим терапевтичного відділення, в судовому засіданні пояснив,що [PERSON] перебував у нього на лікуванні кожного року.У останнього була ішемічна хвороба, кардіосклероз, у 2013 році було стенування коронарних артерій.Серцева недостатність розвинулася з 2008 [PERSON] приймав ліки згідно призначень лікарня, він був адекватною людиною, тримався за життя , хотів жити і тому не міг передозувати призначені препарати. Депресивного стану у нього не було.Крім того, вони не призначають ліки, які запаморочують свідомість.Психічний стан хворого був задовільний. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила,що останній раз бачила [PERSON] на початку березня 2015 року.Останній пересувався нормально, але був худий, розмовляв повільно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] бачив у червні-липні 2015 році, останній був худий і його не впізнав.На вигляд був неадекватним, говорив, що у нього хворе серце і він лікується горілкою. Свідок [PERSON], який являється братом позивача по матері, в судовому засіданні пояснив, що знав [PERSON] з 1989 року. З останнім його мати проживала в цивільному шлюбі.Під час спільного проживання у них народився [PERSON] Сергій.А потім вони розійшлися. Але він продовжував спілкуватися з [PERSON]Знає, що останній випивав. Останній раз бачив його у 2015 році, але останній зробив вигляд, що не впізнав його.У останнього був хворобливий стан, але психічно він був здоровий. Ухвалою від 10 липня 2017 року по даній справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза для визначення психічного стану [PERSON] під час складання заповіту . Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 438 від 06.10.2017 року [PERSON] на час складання заповіту від 03.07.2015 року виявляв ознаки ДЕ І-ІІ стадії ( дисциркуляторної енцефалопатії ) змішаного ґенезу ( атеросклеротичного , гіпертонічного), астенічний синдром, які не досягли ступіню психічного захворювання та недоумкуватості.Тому [PERSON] за своїм психічним станом під час складання заповіту 03.07.2015 року міг розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними. Представник позивача не погодилася з висновком експерта, надавши суду письмові пояснення по даному висновку.В поясненнях зазначила, що даний висновок необхідно відхилити, так як він суперечить даним медичної документації щодо хвороб, діагностованих за життя [PERSON] , показанням свідків [PERSON] , [PERSON], [PERSON] Відповідачка не погодилася з поясненнями представника позивача, зазначивши, що даний висновок не суперечить іншим доказам. З поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON], [PERSON] не погоджується і вважає, що на них не варто суду посилатися. Так, дані свідки зазначали , що [PERSON] мав хворобливий стан, схуд. Останньому саме лікар рекомендував зменшити вагу, так як у нього було серцево- судинне захворювання.Але [PERSON] не вживав алкогольні напої. Можливо, її чоловік і зробив вигляд, що не знає [PERSON], так як дана особа йому була неприємна і у нього не було бажання з ним спілкуватися.А свідок [PERSON] після надання пояснень в суді приходив до неї і просив пробачення за свої пояснення в суді, так як його змусила так свідчити його мати, яка є і матір»ю позивача, погрожуючи ,що позбавить його спадщини. Згідно ст.. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Звертаючись до суду, позивач як на підставу своїх позовних вимог зазначав, що внаслідок хвороби заповідач не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складення заповіту. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному , об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивачем не доведено за допомогою належних і допустимих доказів того, що [PERSON] внаслідок хвороби при складанні і підписанні заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Витребувана судом медична документація не містить висновків щодо наявності у спадкодавця психічного або іншого захворювання, внаслідок якого [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Позивачем не зазначено обставин та не надано доказів, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, не зазначено передбачених ст. 1257 ЦК України підстав для визнання заповіту недійсним. Досліджені в судовому засіданні докази, а саме пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] які підтвердили повну спроможність померлого розуміти значення своїх дій і керувати ними, його бажання скласти заповіт саме на відповідачку , як особу яка з ним проживала та доглядала, свідчать про те, що обставини, з яким закон повязує застосування ч. 1 ст. 225 ЦК не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними.Крім того, висновок судово-психіатричної експертизи , пояснення лікарів-терапевтів [PERSON] та [PERSON], у яких лікувався спадкодавець , відповідь з медичної установи , дані амбулаторної карти не дають підстав вважати, що заповідач мав певні психічні розлади. Позивачем не надано доказів, що спадкодавець при прийнятті ліків міг допустити їх передозування, що могло вплинути на його психічний стан, це є лише припущеннями , які спростовуються поясненнями лікарів та відповідачки в судовому засіданні. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] свідчать лише про хворобливий вигляд спадкодавця, а не про його неспроможність розуміти значення своїх дій і керувати ними. Пояснення свідка [PERSON] не узгоджуються з іншими дослідженними в судовому засіданні доказами і тому суд їх не приймає до уваги. Оскільки позивачем не надано доказів того, що на момент складання заповіту заповідач не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, тому відсутні підстави для визнання заповіту недійсним . В судовому засіданні не встановлено порушення прав позивача. Досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Outcome: dismissed