Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до відповідачки [PERSON] у якій просить суд усунути йому перешкоди у здійснені права власності і користування житловим будинком з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення із цього житлового будинку його колишньої дружини [PERSON] без надання їй іншого житлового приміщення. Також позивач у позові просить суд зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою спірного будинку. В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] посилається на те, що йому на підставі договору дарування належить домоволодіння [ADDRESS]. Домоволодіння складається шлакового будинку, житловою площею 22,6 кв.м., сараю, літньої кухні, вбиральні, водоколонки, газової труби, огорожі, мостінь. Відповідач по справі є його колишньою дружиною. Від шлюбу з нею він має доньку [PERSON], [INFO]. Приблизно з 2008 року у них в сім'ї стали виникати свари та скандали що призвело до того, що їхня сім'я розпалася. Щоб уникнути конфліктної ситуації він змушений був на початку 2009 року переїхати проживати до своїх батьків. В будинку залишилися проживати відповідачка з їхньою донькою. Шлюб з відповідачкою було розірвано 10.02.2009 року. Починаючи з 2009 року він в належному йому будинку не мешкав. Після розірвання шлюбу він неодноразово пропонував відповідачці покинути належний йому будинок, але вона весь час зволікала з виїздом. Відповідачка не є членом його сім'ї, він з нею разом не мешкає, не веде сумісного господарства, всі відносини між ними припинені. Більш того, відповідачка перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком від якого в листопаді 2013 року народила дитину. На її неодноразові вимоги покинути будинок колишня дружина відповідає відмовою. На сьогоднішній день згідно довідки квартального комітету № 215 в будинку зареєстровані він як власник будинку, його колишня дружина - відповідачка по справі, та їхня повнолітня донька [PERSON]. Оскільки його права як власника будинку порушуються, то він має право в порядку встановленому Законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюванних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом України, оскільки йому як власникові, у відповідності до ст. 317 ЦК України, належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного вбачається, що відповідач чинить йому перешкоди в користування домоволодінням у зв'язку з чим виникла необхідність звернутися до суду з відповідним позовом про усунення перешкод в користування власністю шляхом виселення відповідачки з належного йому домоволодіння. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали пред'явлену позовну заяву та просили її задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилалися на викладені у позові обставини. Відповідачка та її представники проти позову заперечували та у його задоволенні просили відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів посилалися на обставини викладені у письмових запереченнях. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового засідання. Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, на підставі договору дарування від 18.06.1997 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори В.Кривортько за реєстровим № 1-3539, позивач набув право власності на спірне домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], та є його одноосібним власником. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 лютого 2009 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає із відповідачкою. В судовому засіданні сторони підтвердили те, що з 2009 року вони не мешкають разом, не ведуть спільного господарства. Будь-які сімейні відносини поміж ними з 2009 року припинені. Після розірвання шлюбу позивач залишив власне домоволодіння та переїхав на тимчасове місце проживання до своїх батьків. Відповідачка разом із дитиною, зі згоди позивача, залишилися проживати у спірному домоволодінні по [ADDRESS], в якому мешкає і дотепер. В судовому засіданні відповідачка підтвердила той факт, що на сьогоднішній день вона дійсно мешкає у будинку, що належить позивачу. В спірному будинку нею за власні кошти поліпшувалися умови проживання, робився ремонт, придбавалася побутова техніка, меблі, тощо. На теперішній час вона підтримує подружні стосунки із іншим чоловіком, з яким вони проживають у спірному будинку. З новим чоловіком вона має спільну малолітню дитину, яка також мешкає із ними разом. Вона не заперечує проти того, щоб залишити будинок належний її колишньому чоловікові за тієї умови, що той компенсує їй кошти витрачені нею на поліпшення житлових умов у будинку, зокрема витрачені нею гроші на ремонт. Так, відповідно до відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення особи. Разом із тим, статтею 156 ЖК передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Статтею 162 ЖК передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що відповідачка систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематично порушує правила співжиття, а отже за таких умов у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed