Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець» про стягнення заборгованості по орендній платі, в якому просить стягнути з ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ на свою користь грошові кошти у розмірі 9 863 052,91 грн., з яких 7 401 330,00 грн. - заборгованість по орендній платі за договором оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 і 2 461 722,91 грн. - пеня за період з 01.02.2016 р. по 20.01.2017 р., а також стягнути солідарно з ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ та ТОВ «Творець» на його користь суму заборгованості по орендній платі у розмірі 559 470,00 грн. і витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] є власником нежилого приміщення [ADDRESS] . 15.09.2009 р. між [PERSON] , як орендодавцем, і ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ, як орендарем, був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 09/09-О, на виконання умов якого 15.09.2009 р. позивач передав ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ вказане приміщення в строкове платне користування (оренду), про що сторонами був підписаний Акт прийому-передачі до договору оренди. Позивач зазначає, що відповідно до п. 6.1. договору оренди договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 15.09.2010 р., але по закінченні встановленого строку орендар не повернув об`єкт оренди і продовжував користуватися ним до вересня 2016 року. Позивач посилається на те, що відповідно до п. 3.5 договору оренди плата за користування об`єктом оренди сплачується в безготівковому або готівковому порядку орендодавцю не пізніше 3 (третього) числа кожного поточного місяця, авансовим платежем за поточний місяць, а в п. 3.1 договору оренди сторони погодили, що розмір плати за користування об`єктом найму визначається виходячи з суми 500,00 грн. за 1 кв.м за місяць оренди та що із вказаної суми орендар в якості податкового агента утримує та перераховує до бюджету податок з доходів фізичних осіб. Зазначив, що плата за один місяць користування всією площею орендованого приміщення становить суму у розмірі 329 100,00 грн. (500 грн. х 658,2 кв.м), яку орендар певний час сплачував орендодавцю, утримуючи податки. В подальшому орендар припинив сплачувати орендну плату, хоча продовжував користуватися орендованим майном. 01.06.2010 р. між [PERSON] та ТОВ «Творець» був укладений договір поруки, за умовами якого ТОВ «Творець» поручилося перед позивачем за виконання зобов`язань ВКФ «Юна-Сервіс» за договором оренди, при цьому згідно п. 1.2 договору поруки відповідальність поручителя обмежується сумою у розмірі 559 470,00 грн. (двохмісячна орендна плата після утримання податку з доходів фізичних осіб). 29.05.2014 р. позивач направив ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ претензію з вимогою погасити заборгованість, яка була одержана 06.06.2014 р. і повністю проігнорована. Позивач вказує, що розмір заборгованості ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ по сплаті орендної плати за період з березня 2014 р. по серпень 2016 р. за вирахуванням податків та зборів, які утримуються з доходу фізичної особи від надання в оренду нерухомого майна, становить 7 960 800,00 грн. Також позивач послався на те, що внаслідок порушення орендарем умов договору оренди щодо своєчасної сплати орендної плати, останній на підставі п. 4.3 договору оренди зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення, що за період з 01.02.2016 р. по 20.01.2017 р. складає 2 461 722,91 грн. У зв`язку із зазначеним позивач звернувся із вищевказаним позовом до суду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.02.2017 р. відкрито провадження у справі. За заявою позивача про забезпечення позову ухвалою суду від 07.02.2017 р. накладено арешт на грошові кошти ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ, що можуть знаходитись на поточному рахунку п/р [NUMBER] АТ «УкрСиббанк» МФО 351005 та на інших банківських рахунках, виявлених державним виконавцем під час виконавчого провадження, у всіх видах валют, в межах суми позовних вимог у розмірі 9 863 052,91 грн. Ухвалою суду від 20.02.2017 року, за заявою позивача виправив описку в ухвалі від 07.02.2017 року, вказавши у резолютивній частині вказаної ухвали місцезнаходження боржника ВКФ «Юна-Сервіс», адресу місця проживання стягувача [PERSON] , строк пред`явлення ухали від 07.02.2017 року до виконання, як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження». Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05.04.2017 р. ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20.02.2017 р. скасовано і передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.04.2017 р. ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 07.02.2017 р. скасовано і передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Вишгородський районний суд Київської області від 20.04.2017 р. накладено арешт на грошові кошти в межах суми позовних вимог, а саме: 9 863 052,91 грн., що належать ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ та знаходяться на її рахунках в банківських установах, у всіх видах валют, до винесення судом рішення по суті справи. Ухвалами Апеляційного суду Київської області від 28.09.2017 р. ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 20.04.2017 р. про накладення арешту на грошові кошти та від 06.02.2017 р. про відкриття провадження у справі залишено без змін. Представником відповідача-1 ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ через канцелярію суду були надані заперечення проти позову, згідно яких, заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача зазначила про те, що позивач не є власником нежилого приміщення [ADDRESS] і відповідач не укладав з позивачем договору оренди вказаного нежилого приміщення та ніколи не сплачував позивачу орендної плати за вказане приміщення, а надана позивачем копія договору оренди № 09/09-О від 15.09.2009 р. є підробкою. Відповідач послався на те, що зі змісту п. 3.1 договору оренди можна встановити, що загальний розмір плати за користування об`єктом найму складається з плати за користування нежитловим приміщенням і становить 500,00 грн. та включає 15 % податку з доходів фізичних осіб, а не 500,00 грн. за квадратний метр, як вказав позивач. Також представником відповідача була подана заява про призначення у справі комплексної почеркознавчої експертизи та експертизи друкарських форм у зв`язку із запереченнями відповідача щодо підписання ним та скріплення печаткою договору оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. та акту прийому-передачі до вказаного договору. Ухвалою суду від 25.04.2018 р. клопотання представника відповідача-1 задоволено, по справі призначено комплексну почеркознавчу експертизу та експертизу друкарських форм, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено. 28.03.2019 р. від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку за результатами проведення судово-технічної експертизи документів, оскільки не виконане клопотання експерта про надання оригіналів документів. Ухвалою суду від 01.04.2019 р. провадження у справі відновлено, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. 17.05.2019 р. від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, оскільки не виконане клопотання експерта про надання оригіналів документів. Ухвалою суду від 21.06.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 09.07.2019 р. ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ подала до суду через канцелярію заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] про стягнення з ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ пені, нарахованої на орендні платежі за період з березня 2014 року по січень 2016 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав , що вказані в позовні заяві. Представник відповідача-1 ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні з підстав, вказаних у запереченнях проти позову. Відповідач-2 ТОВ «Творець» явку свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому не скористався своїм правом та відзиву на позовну заяву до суду не надав і правової позиції щодо позовних вимог не висловив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалі справи, що між [PERSON] , в якості орендодавця та ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ, в якості орендаря, укладений договір оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. (а.с. 14-17 т. 1). Оригінал вказаного договору був оглянутий судом у судовому засіданні. Згідно з п. 1.1 договору оренди за цим договором Орендодавець зобов`язується передати Орендареві в строкове платне користування нежиле приміщення [ADDRESS] . Орендар зобов`язується прийняти це майно та після припинення цього договору повернути орендоване майно Орендодавцеві. У п. 1.5. договору оренди закріплено, що передача приміщення оформляється актом приймання-передачі із зазначенням технічного стану приміщення, наявного обладнання, інвентарю та іншого майна, що належить Орендодавцю і передається разом з приміщенням. Акт підписується повноважними представниками сторін по одному примірнику для кожної сторони. Судом встановлено, що на виконання умов договору оренди [PERSON] передав, а ВКФ «Юна-Сервіс у вигляді ТОВ прийняла в строкове платне користування (оренду) нежиле приміщення [ADDRESS] , про що сторони склали і підписали акт прийому-передачі від 15.09.2009 р. (додаток № 1) до договору оренди № 09/09-О від 15.09.2009 р. (а.с. 18 т. 1). Згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справивід подання експертамнеобхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд критично ставиться до «Бухгалтерської довідки» відповідача-1 вих. № 159 від 05.12.2017р. (а.с. 117 т. 2) та відхиляє доводи відповідача-1 про те, що він не укладав з позивачем договору оренди, предметом якого є вказане нежиле приміщення, і не підписував договір оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. та акт прийому-передачі від 15.09.2009 р. (додаток № 1 до договору оренди), оскільки судом вживалися заходи для перевірки наведених відповідачем-1 обставин і ухвалою суду від 25.04.2018 р. по справі призначено комплексну почеркознавчу експертизу та експертизу друкарських форм, проте провести експертизу не було можливості зокрема через бездіяльність відповідача-1 (ненадання вільних та експериментальних зразків відтиску печатки ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ, ненадання достовірних вільних, посвідчених умовно-вільних та експериментальних зразків підпису директора ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ [PERSON] ), яку суд вважає відповідним ухиленням від експертизи. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення позивачем та відповідачем-1 договору оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. та підписання позивачем і відповідачем-1 акту прийому-передачі від 15.09.2009 р. (додаток № 1 до вказаного договору оренди). Крім того, відповідач-1 не заперечував факт користування нежилим приміщенням [ADDRESS] та не надав інших документів стосовно використання вказаного приміщення на інших законних підставах (інші договори, платіжні доручення, акти виконаних робіт тощо). У відповідності до п. 3.4 договору оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. орендна плата починає нараховуватись тільки після підписання Сторонами Акту прийому-передачі. За змістом п. 3.1 і п. 3.6 договору оренди загальний розмір плати за користування Об`єктом найму складається з плати за користування нежитловим приміщенням, до орендної плати не включаються витрати за електроенергію, водопостачання, водовідвід, інші комунальні платежі, послуги телефонії, оплата земельного податку за використання земельної ділянки, на якій розміщено приміщення. Плата за користування Об`єктом оренди сплачується в безготівковому або готівковому порядку Орендодавцю не пізніше 3 (третього) числа кожного поточного місяця, авансовим платежем за поточний місяць (п. 3.5. договору оренди). Частиною 1 статті 763 ЦК України зазначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. За змістом ч. 2 ст. 795 ЦК України, договір найму припиняється з моменту повернення наймачем предмета договору найму, що оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. Відповідно до п. 6.1. договору оренди договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 15.09.2010 р. По закінченні встановленого в договорі оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. строку відповідач-1 не повернув об`єкт оренди і продовжував користуватися ним до вересня 2016 року. Згідно ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Отже, договір оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. поновлювався неодноразово. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 526 ЦК України). У п. 2.1.4 договору оренди передбачений обов`язок Орендаря своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату. Як зазначалося вище, згідно п. 3.5 договору оренди плата за користування Об`єктом оренди сплачується в безготівковому або готівковому порядку Орендодавцю не пізніше 3 (третього) числа кожного поточного місяця, авансовим платежем за поточний місяць. Відповідач-1 порушив зобов`язання щодо своєчасної сплати орендних платежів за договором оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р., внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яку позивач просив погасити в 30-денний строк, шляхом направлення 29.05.2014 р. відповідачу-1 претензію. Крім того, вказавши, що за мовами договору оренди нежитлового приміщення № 09/09-О ВКФ «Юна-Сервіс», як орендар, зобов`язана не пізніше третього числа кожного місяця сплачувати орендну плату із розрахунку 500грн.за 1кв.м. на місяць, тобто 329 100грн. на місяць за все орендоване приміщення, утримуючи з вказаної суми, як податковий агент, податок з доходів фізичних осіб (а.с. 21 т. 1). 06.06.2014 р. претензія одержана відповідачем-1, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 22 т. 2). Відповідь на претензію відповідач-1 не надав, заборгованість не погасив. Позивачем заявлена до стягнення заборгованість відповідача-1 по орендним платежам за період з березня 2014 р. по серпень 2016 р. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що доказів сплати орендної плати за користування нежитловим приміщенням [ADDRESS] за період з березня 2014 р. по серпень 2016 р. відповідачем-1 не надано, а у своїх заперечення проти позову вказав, що взагалі ніколи не сплачував позивачу будь-які орендні платежі за вказане нежиле приміщення, суд приходить до висновку про існування у відповідача-1 заборгованості перед позивачем по сплаті орендної плати за заявлений позивачем період з березня 2014 р. по серпень 2016 р. Виходячи із встановленої у договорі оренди вартості оренди за 1 кв.м. (500,00 грн. на місяць), орендна плата за користування орендованим нежитловим приміщенням загальною площею 658,2 кв.м за місяць складає: 500 грн. х 658,2 кв.м = 329 100,00 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача-1 по орендній платі за період з березня 2014 р. по серпень 2016 р. (30 місяців) становить: 329 100,00 грн. х 30 місяців = 9 873 000,00грн. Із вказаної суми підлягають утриманню та перерахуванню до бюджету відповідачем-1, як податковим агентом, податок з доходів фізичних осіб і військовий збір за ставками, встановленими Податковим кодексом України. Суд погоджується із розрахунком позивача, згідно з яким загальна сума заборгованості відповідача-1 по орендній платі за період з березня 2014 р. по серпень 2016 р. для виплати позивачу після вирахування податків і зборів становить 7 960 800,00 грн., оскільки цей розрахунок виконаний відповідно до умов договору оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. і вимог податкового законодавства щодо вирахування податків та зборів, які утримуються з доходу фізичної особи від надання в оренду нерухомого майна. Твердження відповідача-1 про те, що у п. 3.1 договору оренди встановлений розмір орендної плати у сумі 500 грн. за весь об`єкт оренди, а не за 1 кв.м, суперечить умовам самого договору оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. та не підтверджується наявними у матеріалах справи документами. Зокрема, у претензії від 29.05.2014 року (а.с. 21 т. 1), яку позивач направив відповідачу, зазначено, що за умовами договору оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. ВКФ «Юна-Сервіс», як орендар, зобов`язана не пізніше 3-го числа кожного місяця сплачувати орендну плату із розрахунку 500 грн. за 1 кв.м. на місяць, тобто 329 100,00 грн. на місяць за все орендоване приміщення, утримуючи з вказаної суми, як податковий агент, податок з доходів фізичних осіб. У договорі поруки від 01.06.2010 р., укладеним між позивачем і відповідачем-2 з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за договором оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р., зазначено, що за умовами вказаного договору оренди розмір плати за користування об`єктом оренди складається з плати за користування нежитловим приміщенням і становить - 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок за 1 кв.м за місяць оренди та включає 15 % податку з доходів фізичних осіб, який відраховує до бюджету орендар в якості податкового агента. Тобто загальний розмір місячної орендної плати за весь об`єкт оренди становить 329 100,00 грн., а після утримання податку з доходів фізичних осіб сума до сплати орендодавцю - 279 735,00 грн. на місяць (підпункт 2.1.2 пункту 2.1 договору поруки). Беручи до уваги значну площу переданого в оренду нежилого приміщення (658,2 кв.м) та мету його оренди - для використання орендарем у підприємницькій діяльності під розміщення магазину (п. 1.3 договору оренди), орендна плата у розмірі 500 грн. за все нежиле приміщення не була б співмірною та не відповідала б такому розміру об`єкту нерухомості. Отже, доказів того, що за договором оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. сторони погодили орендну плату у сумі 500 грн. саме за весь об`єкт оренди, або що орендна плата сплачувалася саме у такому розмірі, відповідачем-1 не надано. Посилання відповідач-1 на те, що за даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 98937801 від 29.09.2017 [PERSON] не є власником вказаного нежилого приміщенням, спростовують матеріалами справи. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження свого права власності на нежиле приміщення [ADDRESS] позивачем до позовної заяви додано копію договору купівлі-продажу від 14.09.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1460, копію витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №7719149 від 14.09.2009 р. і витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23937631. Судом встановлено, що згідно відомостей Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 98937801 від 29.09.2017 право власності на вказане приміщення у нового власника - [PERSON] виникло на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.06.2017 р. і було зареєстровано 16.06.2017 р., тобто вже після утворення у відповідача-1 заборгованості по орендній платі перед позивачем та після відкриття провадження у даній справі. Доказів того, що на момент укладення договору оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р., або у період, за який позивачем заявлена до стягнення заборгованість по орендній платі, або на момент звернення до суду з даним позовом власником нежилого приміщення був не позивач, а інша особа, під час розгляду справи не здобуто. Суд враховує, що борг у відповідача-1 виник перед позивачем, а тому сама по собі зміна власника нежилого приміщення, яке орендувалося, після припинення оренди не припиняє обов`язку відповідача-1 погасити заборгованість по орендній платі попередньому власнику - позивачу. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч. 2 ст. 553 ЦК України). 01.06.2010 р. між [PERSON] , в якості кредитора та ТОВ «Творець», в якості поручителя укладено договір поруки (а.с. 19-20 т. 1), відповідно до п. 1.1. якого Поручитель поручився перед Кредитором за виконання обов`язку Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (код ЄДРПОУ 20974052) (Боржник) щодо виконання Боржником зобов`язань по сплаті Кредитору орендної плати за Договором оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. (Основний договір). Згідно п. 1.2. договору поруки відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сумою у розмірі 559 470,00грн. (двохмісячна орендна плата за користування Об`єктом оренди за Основним договором після утримання податку з доходів фізичних осіб). Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Оскільки у договорі поруки від 01.06.2010 р. відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сумою у розмірі 559 470,00 грн., заборгованість по орендній платі у розмірі 559 470,00 грн. підлягає стягненню з ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ, як боржника, і ТОВ «Творець», як поручителя, солідарно. Решта заборгованості по орендній платі у розмірі 7 401 330,00 грн. (7 960 800,00 грн. - 559 470,00 грн.) підлягає стягненню тільки з ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ, у якої виникла така заборгованість. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договоромабо законом, зокрема сплата неустойки. Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. У п. 4.3. договору оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. сторони погодили, що у разі прострочення сплати орендної плати або сплати платежів передбачених п. 2.1.5 Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення. У зв`язку з несплатою відповідачем-1 орендних платежів з березня 2014 р. по серпень 2016 р., позивачем заявлена до стягнення пеня за прострочення зобов`язання у загальному розмірі 2 461 722,91 грн., яку позивач нарахував за період з 01.02.2016 по 20.01.2017. Представник Відповідач-1 просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача про стягнення пені, нарахованої на орендні платежі за період з березня 2014 р. по січень 2016 р. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 р. справі № 6-1138цс15, від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14. Оскільки із позовною заявою від 20.01.2017 р. [PERSON] звернувся до суду 03.02.2017 р. і відповідач-1 просив застосувати спеціальну позовну давність, згідно з якою пеня підлягає стягненню лише і межах одного року до дня пред`явлення позову, суд вважає необхідним застосувати наслідки пропущення строку позовної давності до вимог позивача про стягнення пені за 01, 02 і 03 лютого 2016 р., яка нарахована на суму орендних платежів, не сплачених відповідачем-1 за період з березня 2014 р. по січень 2016 р., та відмовити у задоволенні позову у цій частині у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Враховуючи погоджену у п. 4.3 договору оренди нежитлового приміщення № 09/09-О від 15.09.2009 р. ставку пені (подвійна облікова ставка НБУ), розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача, розраховується за період з 04.02.2016 р. по 20.01.2017 та нараховується на суму несплачених відповідачем-1 з березня 2014 р. по серпень 2016 р. орендних платежів за наступною формулою: [Сума пені] = [Сума боргу]?2?[Облікова ставка НБУ] / 100%?[Кількість днів прострочення] / [366 днів у році]. Виходячи з того, що у період з 01.02.2016 по 21.04.2016 облікова ставка НБУ діяла у розмірі 22% річних, з 22.04.2016 по 26.05.2016 - 19% річних, з 27.05.2016 по 23.06.2016 - 18% річних, з 24.06.2016 по 28.07.2016 - 16,50% річних, з 29.07.2016 по 15.09.2016 - 15,50% річних, з 16.09.2016 по 27.10.2016 - 15% річних, з 28.10.2016 по 20.01.2017 - 14% річних і згідно з п. 4.3. договору оренди пеня сплачується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, пеня у період з 01.02.2016 по 21.04.2016 нараховується за ставкою 44% річних, з 22.04.2016 по 26.05.2016 - 38% річних, з 27.05.2016 по 23.06.2016 - 36% річних, з 24.06.2016 по 28.07.2016 - 33% річних, з 29.07.2016 по 15.09.2016 - 31% річних, з 16.09.2016 по 27.10.2016 - 30% річних, з 28.10.2016 по 20.01.2017 - 28% річних. Таким чином, пеня: - за період з 04.02.2016 по 20.01.2017 на суму боргу 6 106 321,50 грн. (прострочені орендні платежі з березня 2014 р. по січень 2016 р. за вирахуванням податків і зборів) становить 2 016 087,13 грн.; - за період з 04.02.2016 по 20.01.2017 на суму боргу 264 925,50 грн. (прострочена орендна плата за лютий 2016 р. за вирахуванням податків і зборів) становить 87 468,85 грн.; - за період з 04.03.2016 по 20.01.2017 на суму боргу 264 925,50 грн. (прострочена орендна плата за березень 2016 р. за вирахуванням податків і зборів) становить 78 232,64 грн.; - за період з 04.04.2016 по 20.01.2017 на суму боргу 264 925,50 грн. (прострочена орендна плата за квітень 2016 р. за вирахуванням податків і зборів) становить 68 359,47 грн.; - за період з 04.05.2016 по 20.01.2017 на суму боргу 264 925,50 грн. (прострочена орендна плата за травень 2016 р. за вирахуванням податків і зборів) становить 59 325,94 грн.; - за період з 04.06.2016 по 20.01.2017 на суму боргу 264 925,50 грн. (прострочена орендна плата за червень 2016 р. за вирахуванням податків і зборів) становить 50 914,92 грн.; - за період з 04.07.2016 по 20.01.2017 на суму боргу 264 925,50 грн. (прострочена орендна плата за липень 2016 р. за вирахуванням податків і зборів) становить 43 314,60 грн.; - за період з 04.08.2016 по 20.01.2017 на суму боргу 264 925,50 грн. (прострочена орендна плата за серпень 2016 р. за вирахуванням податків і зборів) становить 35 996,57 грн. За таких обставин загальний розмір пені за період з 04.02.2016 р. по 20.01.2017 р., яка підлягає стягненню з відповідача-1, становить 2 439 700,11 грн. (2 016 087,13 грн. + 87 468,85 грн. + 78 232,64 грн. + 68 359,47 грн. + 59 325,94 грн. + 50 914,92 грн. + 43 314,60 грн. + 35 996,57 грн.). Загалом з відповідача-1 належить стягнути суму у розмірі 9 841 030,11 грн., яка складається із заборгованості по орендній платі у розмірі 7 401 330,00 грн. і пені у розмірі 2 439 700,11 грн. Крім того, заборгованість по орендній платі у розмірі 559 470,00 грн. підлягає стягненню з ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ і ТОВ «Творець» солідарно. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що звернувшись до суду, позивач сплатив суму судового збору в розмірі 8 000,00 грн. за заявлені позовні вимоги майнового характеру в розмірі 10 422 522,91 грн. Вирішуючи питання щодо розміру судового збору, який підлягає поверненню позивачу пропорційно до задоволених вимог, суд враховує, що загальний розмір задоволених позовних вимог складає 10 400 500,11 грн. або 99,78 % від суми позову. Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачів відповідно до задоволених позовних вимог складає 7 982,40 грн. Враховуючи вказане та

Outcome: partial