Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача служба у справах дітей Берегівської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позов мотивував тим, що 26 липня 2008 року уклав шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 150. При реєстрації шлюбу відповідачка обрала його прізвище. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В перші роки подружнього життя жили наче непогано, але з серпня 2014 року відносини між ними почали поступово погіршуватися. Незважаючи на тривале подружнє життя, позивачу із відповідачкою так і не вдалося створити міцної сім'ї. Вони виявилися різними людьми, в них різні характери та різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Внаслідок цього часто вони не могли порозумітися, а між ними постійно виникали суперечності. Останні місяці відповідачка не приділяє позивачу ніякої уваги, поводиться з ним вкрай зухвало. На початку червня 2015 року відповідачка вирішила покинути його. Остання хотіла забрати з собою їх малолітнього сина, однак він не дав їй зробити цього. З тих пір вони не підтримують шлюбні відносини і не проживають однією сім'єю. На даний час живуть окремо, спільне господарство не ведуть, а їх шлюб існує формально. За таких обставин подальше подружнє життя з відповідачкою і збереження їх сім'ї вважає неможливим та недоцільним, оскільки це суперечитиме його інтересам. Примирення між ними неможливе. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, однак подала заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнала. Представник органу опіки та піклування у судове засідання також не з'явився, однак від них поступив лист, із змісту якого вбачається, що просили справу розглянути за її відсутності, при цьому долучили відповідний висновок органу опіки та піклування. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Дійсно, так як подружжя Сейкель не змогли створити міцної сім'ї, внаслідок чого припинили спільне проживання, тому їх шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною третьою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації від 13.10.2015 року № 03-17/663, Берегівська міська рада як орган опіки та піклування вважає за можливе проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з його батьком - [PERSON]. Крім того, відповідачка визнала позов в повному обсязі. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved