Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 лютого 1957 року його батьки [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. У 1961 році вони побудували будинок в [ADDRESS], у якому за життя проживали та, який був їх спільно набутим майном. За життя ні батько, ні мати не оформили право власності на вказаний будинок, а [INFO] його батько помер. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Батько заповіту не складав, а спадкоємцем першої черги після смерті такого була його мати - [PERSON]. Із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за батьком у встановлений законодавством строк мати не зверталася, однак вступила у володіння будинком - доглядала такий, сплачувала комунальні платежі, здійснювала поточні ремонти, у 1965 році збудувала сарай, обробляла земельну ділянку, що свідчило про прийняття спадщини шляхом фактичного вступу у володіння будинком. На даний час він не може оформити спадщину за матір'ю, оскільки відомостей щодо осіб, які б проживали разом з батьком на момент смерті немає, а відтак, мати вважається такою, що не прийняла спадщину за покійним чоловіком [PERSON] Отже, враховуючи наведене просить задовольнити заяву. У судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Представник заінтересованої особи - Перечинської міської ради Закарпатської області у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення вимог заяви не заперечив. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько заявника - [PERSON], про що свідчить повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 16 листопада 2017 року, актовий запис № 12 (а. с. 7, 13). Також встановлено, що після його смерті відкрилася спадщина, що складається з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], де [PERSON] проживав до смерті (а. с. 20). Разом з цим, як видно з довідки виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області № 450 від 19 липня 2018 року у документах виконкому відомості про осіб, які проживали за адресою: [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] відсутні (а. с. 18, 20). В той же час, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 000194970001 від 01 лютого 2018 року встановлено, що батьки заявника перебували у шлюбі та відповідно спільно проживали у спадковому будинку [ADDRESS], головою домогосподарства якого була мати заявника - [PERSON], що стверджується довідкою виконкому Перечинської міської ради Закарпатської області № 246 від 11 травня 2018 року (а. с. 14, 16, 17). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 цього Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 цього Кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день особи або день, з якого вона оголошується померлою. Так як [PERSON] помер ще [INFO], правовідносини щодо спадкування регулюються ЦК Української РСР 1963 року. Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію. Встановлено, що [INFO] мати заявника також померла (а. с. 6, 7, 17), та на момент її смерті у спадковому будинку проживав син - [PERSON] (а. с. 15), однак як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу [PERSON] від 14 червня 2018 року № 59/02-14 Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] після смерті матері видати неможливо, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно та відсутні відомості про реєстрацію права власності на таке майно органами Бюро технічної інвентаризації та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 19). Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У даному випадку за відсутності інших спадкоємців із заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, не вбачається спору про право, а тому така заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. З огляду на наведені вище докази, суд вважає доведеним факт того, що покійна [PERSON] на момент відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що його вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved