Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ТОВ «Добропільське СП» про витребування майна із чужого незаконного володіння і повернення її землевласнику. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що після смерті матері прийняв спадщину, оформив права, і став власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер [NUMBER] площею 2,5622га на території Криворізької сільської ради. Після виготовлення всієї документації він з'ясував, що його земельною ділянкою незаконно користується відповідач, уклавши договір оренди землі від 11.09.2012р. з Добропільською райдержадміністрацією, предметом договору стали нерозподілені (не витребувані) паї. Відповідач повідомлений про те, що [PERSON] є власником землі, але не приймає ніяких дій щодо повернення земельної ділянки позивачу. Позивач вважає, що підприємство ТОВ «Добропільське СП» незаконно, без відповідної правової підстави заволоділо і володіє його майном, тому повинне припинити таке користування і повернути це майно йому як законному власнику. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги повністю, просив їх задовольнити. Вимагає віддати йому як власнику земельну ділянку. Представники відповідача Шаров В.С. та за довіреністю Венідіктов Е.М. в судовому засіданні позов не визнають. В обґрунтування своєї позиції суду зазначили, що ТОВ «Добропільське СП» володіє і користується земельною ділянкою позивача на законних підставах - на умовах укладеного і чинного договору оренди від 11.09.2012р. з Добропільською райдержадміністрацією, строк дії договору передбачений на 20 років. Згідно п.39 цього Договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку не є підставою для зміни умов чи розірвання чинного договору. Просять в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Представник третьої особи в суді з позовними вимогами погодилась частково, вважає, що дійсно [PERSON] є власником землі, але не згодна з тим, що підприємство відповідача володіє земельною ділянкою незаконно. Правовою підставою такого володіння є укладений, ніким не оспорюваний договір оренди. Вислухавши пояснення позивача, позицію представників відповідача, думку представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON], [INFO], і батька [PERSON], [INFO], успадкував право на частку в праві на земельну частку (пай) (а.с.15,21) 11.05.2013р. він зареєстрував свої права як власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] площею 2,5622га на території Криворізької сільської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно за № [NUMBER] і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.23-24) Відповідач визнав в суді той факт, що користується земельною ділянкою, власником якої є позивач, на підставі Договору оренди землі від 11 вересня 2012р., укладеного з Добропільською райдержадміністрацією, що належним чином зареєстрований у Дерземагенстві за № 142208444003018 і на час розгляду справи є діючим (а.с.35) Аналогічні обставини підтверджені листом ГУ Держземагенства у Добропільському районі Донецької області за №1197 від 14.08.2013р. (а.с.29) У відповідності із ст.1 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Визначення законодавцем цього терміну повністю узгоджується із ч.1 ст.93 Земельного кодексу України. Законодавцем чітко встановлено, що єдиною правовою підставою для використання землі є укладання договору між орендодавцем та орендарем. При цьому зазначений договір повинен бути зареєстрований у встановленому законом порядку. Використання земельної ділянки без договору є незаконним. Судом встановлено, що Відповідач законно користується землею на підставі чинного договору оренди землі, зареєстрованого у встановленому Законом порядку. Суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Добропільського міськрайсуду від 20 листопада 2013 року, яким внесено зміни до договору оренди землі і зобов'язано повернути землю позивачу, оскільки воно рішенням суду апеляційної інстанції від 05 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, скасоване і в задоволенні вимог [PERSON] відмовлено (а.с.30-34) Суд з наданого договору вбачає, що згідно п.8 цього договору, він укладений на строк 20 років (а.с.35) Пунктом 39 Договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку не є підставою для зміни умов чи розірвання договору. Доказів про розірвання договору чи визнання його недійсним сторонами у справі не надано. На підставі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11 та 15 ЦК України, права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені Законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені Законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів подається в ст.16 цього Кодексу. [PERSON] як власник землі безсумнівно має право на свій власний розсуд володіти, користуватися нею та вільно розпоряджатися. Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у цьому праві чи протиправно позбавлений його. Однак власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. У випадку розглядуваного судом спору позивач помилково обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, передбачений ст.ст.15,16 ЦК України. Так, ним поставлене перед судом питання про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, та за наслідками дослідження всіх обставин у справі безпідставного незаконного володіння суд в діях Відповідача не угледів. При цьому, суд відповідно до ст.11 ЦПК України, розглядає справу за зверненням фізичних або юридичних осіб лише в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що заявлені вимоги безпідставні і не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed