Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебував у шлюбі з 18.11.2018. В шлюбі у сторін народилися діти [PERSON] та [PERSON] [INFO] . Від народження дітей сторони проживають окремо. Під час перебування в шлюбі [PERSON] було придбано автомобіль марки ВАЗ 11194, 2008 р.в., н.з [NUMBER] , за 93\~300 грн. та зареєстровано право власності на позивача, однак відповідач користується та фактично володіє таким рухомим майном. Просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність [PERSON] транспортний засіб марки ВАЗ, модель 11194, 2008 р.в., шасі [NUMBER] , н.з. [NUMBER] , а також стягнути з [PERSON] на його користь 46\~650 грн.?? в якості компенсації вартості Ѕ частки майна спільної сумісної власності подружжя за вищевказаний транспортний засіб та судові витрати у справі. 08.02.2021 до суду надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого представник позивача адвокат Жегестовська К.Г. заперечила викладені у позові обставини спору, та вказала, що позивач частково визнає позовні вимоги, а саме не заперечує щодо виділення [PERSON] транспортний засіб ВАЗ 11194, 2008 р.в., н.з [NUMBER] , однак суму компенсації позивачу за 1/3 частки такого майна визнає лише у розмірі 23\~363,66 грн. Згідно оцінки вартості майна, здійсненого на замовлення відповідача, вартість транспортного засобу ВАЗ 11194, 2008 р.в., н.з [NUMBER] , становить 70\~090 грн. Представник позивача адвоката Шевчук В.В. в судовому засіданні підтримав заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача адвокат Жигестовська К.Г. визнала позовні вимоги частково, не заперечувала щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за транспортний засіб у розмірі, визначеному у запереченнях на позовну заяву від 08.02.2021. Вказала, що звіт про оцінку транспортного засобу, наданий позивачем є стислим, а відтак таким, що не заслуговую на увагу, окрім того, наголосила на тому, що з дня народження дітей і до сьогодні позивач не підтримує дітей матеріально, не здійснював витрати на їхнє лікування, а встановлений судом до стягнення з позивача розмір аліментів на утримання дітей є мінімальним та недостатнім, у зв`язку із чим відповідач змушена нести постійні матеріальні витрати. Тому, просила відступити від засади рівності часток подружжя врахувавши обставини, що мають істотне значення, визначивши для стягнення з неї на користь відповідача компенсацію 1/3 вартості спірного майна, що становить 23\~363,33 грн., що відповідає звіту про оцінку майна, здійсненому на замовлення відповідача 02.02.2021. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.11.2018, шо стверджується копією свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 9). Від спільного шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 36-37). Станом на день вирішення справи в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває цивільна справа №161/14599/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 26.01.2019 позивачем було придбано автомобіль марки ВАЗ, модель 11194, 2008 р.в., шасі [NUMBER] , н.з. [NUMBER] , вартість право власності на який зареєстровано ТСЦ0741 за [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.4). На підтвердження вартості транспортного засобу позивачем надано звіт про оцінку колісних транспортних засобів №2001 від 22.12.2020, згідно висновку якого, ринкова вартість об`єкту оцінки станом на 22.12.2020 становить 93\~300 грн. (а.с.5-8). Позивачем стверджується, а відповідачем не заперечується факт користування та фактичного володіння [PERSON] спірним майном. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містить ч. 3 ст. 368 ЦК України, з якої слідує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, зміст статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Виходячи із змісту положень ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не залежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компетенції вартості його частки. Таким чином судом встановлено, що дійсно за період перебування в шлюбі позивачем придбано транспортний засіб марки ВАЗ 11194, 2008 р.в., н.з [NUMBER] ,\~який є\~спільною сумісною\~власністю. Одночасно з цим, позивач визнала позовні вимоги [PERSON] в частині виділення у власність [PERSON] спірного транспортного засобу в порядку поділу майна подружжя, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про задоволення такої позовної вимоги. Натомість, відповідач [PERSON] заперечила щодо стягнення з неї на користь позивача компенсації вартості Ѕ спірного майна, внаслідок виділу їй такого майна у власність. Просила врахувати той факт, що позивач не підтримує матеріально дітей, розмір аліментів, які останній сплачує мінімальний та недостатній, відповідач змушена нести витрати на лікування дітей також самостійно. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У частині першій статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Зважаючи на те, що між сторонами в договірному порядку не встановлювався особливий порядок набуття, зміни та припинення права власності на майно у період шлюбу, не визначено окремо правовий режим спірного майна, суд не вбачає підстав для відступлення від презумпції рівності часток подружжя у спільному майні, передбаченої ст.ст.70,72 СК України. Однак, судом взято до уваги той факт, що відповідач, не погодившись і вартістю транспортного засобу, визначеною у звіті №2001 про оцінку колісних транспортних засобів від 22.12.2020 (а.с.5-8), запропонованою позивачем, надала виконану на її замовлення звіт про оцінку майна від 02.02.2021 (а.с.20-35). Окрім того, ухвалою суду від 24.03.2021 за клопотанням представника позивача призначалась судова автотоварознавча експертиза для встановлення ринкової вартості спірного майна, однак згідно повідомлення судового експерта Волинського відділення судових експертиз Львівського науково-дослідного інституту Міністерства юстиції України від 17.06.2021, ухвалу суду залишено без виконання у зв`язку із несплатою позивачем рахунку вартості проведення експертизи (а.с.106). У зв`язку із вищенаведеним, та виходячи з вимого положень ч.1 ст.109 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відповідачем визнається ринкова вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна від 02.02.2021 (а.с.21), а саме у розмірі 70\~090 грн., яку суд вважає за доцільне брати до уваги для визначення розміру компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу саме звіт про оцінку, запропонований відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 35\~045 грн. (70\~090 грн. / 2)?? компенсації Ѕ вартості майна спільної сумісної власності на автомобіль марки ВАЗ 11194, 2008 р.в., н.з [NUMBER] . Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 910 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 46 650 грн. (а.с.1). Судом задоволено позовні вимоги на суму 35 045 грн., що становить 75,12 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 683,59 грн.

Outcome: partial