Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначається, що 16.10.2010 відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого відповідач позичила у позивача 120000 грн, які зобовязалася повернути в строк до 16.10.2015, однак до теперішнього часу борг не повернула. У звязку з цим позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості станом на 25.09.2018 за договором позики від 16.10.2010 у розмірі 120000 грн з урахуванням індексу інфляції у сумі 43150,13 грн, а також трьох відсотків річних у сумі 10602,74 грн, всього у розмірі 173752,87 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача сплачену ним при зверненні з позовом до суду суму судового збору у розмірі 1737,53 грн. У судове засідання позивач та його представник [PERSON] не зявилися, останній надав заяву, в якій зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності та підтримує позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило, відзиву на позов не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки нею не повідомлялися, відзиву на позову вона не подала, а позивач та його представник не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Також, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 16 жовтня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала від позивача гроші в сумі 120000 грн. Зазначений договір був посвідчений нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1894 (а.с. 7). За умовами, що визначені пунктами 2-4 цього договору, сторони домовилися про наступне: договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 16 жовтня 2015 року, при цьому виконання зобовязання за договором має бути здійснено готівкою. Позичальник вправі повернути повну суму позики, а позикодавець зобовязується прийняти повернуті грошові кошти. При неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 16.10.2015) позикодавець вправі буде предявляти цей договір до стягнення в строки і порядку, передбачені чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому позики, що залишилась несплаченою. В разі відмови позикодавця від отримання повернутих йому грошей позичальник вправі передати їх на депозит приватного нотаріуса, що буде свідчити про своєчасне виконання ним умов цього договору. Відповідно до\~ст. 1046 Цивільного кодексу України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. \~У ч. 1 ст. 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Вказаним договором між сторонами були погоджені істотні умови, зокрема наслідки у разі неповернення своєчасно суми позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України\~ позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. За\~статтею 599 ЦК України\~ зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст.\~526\~ЦК України\~зобовязання має\~виконуватися належним\~чином відповідно\~до умов\~договору та\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог \~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно\~ставляться. Виконання зобовязань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобовязанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобовязанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи, що відповідачем у погоджений сторонами у договорі позики строк, а саме до 16.10.2015 сума позики у розмірі 120000 грн не була повернута, з останньої підлягає стягненню сума позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. За розрахунками позивача, сума боргу з урахуванням індексу інфляції станом на 25.09.2018 складає 163150,13 грн (з яких борг 120000 грн та інфляційне збільшення 43150,13 грн), а три відсотки річних від простроченої суми 10602,74 грн, а всього 173752,87 грн (а.с. 3-4, 8). За таких обставин, враховуючи, що відповідач заперечень проти позовних вимог та доказів на їх підтвердження суду не надала, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем взятих на себе зобовязань за договором позики щодо своєчасної, у погоджений сторонами строк, виплати суми позики, за порушення якого позичальник несе наслідки, узгоджені сторонами та передбачені законом, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню шляхом стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 16.10.2010, яка утворилася станом на 25.09.2018, у загальному розмірі 173752,87 грн, яка складається із суми боргу в розмірі 120000 грн з урахуванням інфляційного збільшення у сумі 43150,13 грн та трьох відсотків річних у сумі 10602,74 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає повному задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у вигляді сплаченого при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 1737,53 грн (а.с. 2). На підставі викладеного та

Outcome: approved