Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати недійсним з моменту вчинення Договір фінансового лізінгу № 3635 від 15 вересня 2017 року укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна»; стягнути з відповідача на його користь кошти загальною сумою 25 650 грн., як незаконно отримані за наслідками укладення Договіру фінансового лізінгу № 3635 від 15 вересня 2017 року та судовий збір. В позові посилався на те, що між ним та відповідачем 15.09.2017 року укладено договір № 3635 предметом якого є надання Партнеру послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки Lada Kalina на суму 9 715,91 дол. США, гривневий еквівалент становить 256 500 грн. Таким чином, предметом оскаржуваного договору є надання особі предмета лізінгу - автомобіля марки Lada Kalina на суму 9 715,91 дол. США, гривневий еквівалент становить 256 500 грн. Договір лізінгу нотаріально не посвідчений, таким чином оскільки договір лізінгу не був посвідчений нотаріально, він є нікчемний. Також як вбачається з договору автомобіль марки/моделі Lada Kalina на суму 9 715,91 дол. США, гривневий еквівалент становить 256 500 грн. не може вважатись предметом договору лізінгу, оскільки дана річ не визначена індивідуальними ознаками, а саме не вказано який це саме транспортний засіб, його виробника, модель, комплектацію, рік випуску, колір тощо, що є порушенням ч. 1 ст. 807 ЦК України. Ним на користь відповідача було сплачено авансовий платіж по договору лізінгу в розмірі 25 650 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує розглядати справу в порядку заочного розгляду. В судове засідання представник відповідача не з'явився, причини не явки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.09.2017 року між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» укладено договір № 3635 предметом якого є надання Партнеру послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки Lada Kalina на суму 9 715,91 дол. США, гривневий еквівалент становить 256 500 грн. (а.с.13-21). Відповідно до п. 2.1 договору вступає в силу з моменту його підписання сторонами, та діє до повного підписання, та п.2.2 визначено, що строк Лізінгу починається з моменту передачі Предмета лізінгу та підписання Акту приймання - передачі лізінгу та закінчується через 60 календарних місяців, з моменту підписання Акту приймання - передачі лізінгу та в останньому місяці сплати лізингового переодічного платежу з Додатком № 3 (а.с. 13). Згідно до п. 1.1. Договору Предметом лізінгу є транспортний засіб, а саме марки Lada Kalina, комплектація 219210-010-50, об'єм 1.6/бензин, тип 5-МҐТ, на суму 9 715,91 дол. США, гривневий еквівалент становить 256 500 грн. Відповідно до п. 10.3 договору, на момент укладання договору попередній розмір щомісячного періодичного платежу становить 220, 93 дол. США, що еквівалентно 5 213, 33 грн. 15.09.2017 року, позивач [PERSON] сплатив на користь відповідача ТОВ «Єврокар Україна» платіж у сумі 25 650 грн. (а.с.35). Так, позивачм на адресу відповідача було надіслано лист - вимогу про спонукання виконання зобов'язання в натурі по Договору № 3635 фінансового лізінгу від 15.09.2018 р., а саме здійснити доставку транспортного засобу за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам?янське (Дніпродзержинськ), вул. Коцюбинського, 8 (а.с.11). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом (ч.2 806 ЦК України). Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 799 ЦК України). Відповідно до ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВСУ у справі № 6-648цс16 від 18 січня 2017 року, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч.1, ч.2 ст. 216 ЦК України). Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з зазначеним позовом позивачем [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати. Так, відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1762 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь держави.

Outcome: approved