Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду за захистом трудових прав, мотивуючи свої вимоги тим, що з 07.09.2001 р. по 03.10.2016 р. працював на посаді завідуючого господарством Львівської середньої загальноосвітньої школи східних мов І-ІІІ ступенів. 30.09.2016 р. позивачем через його дружину - [PERSON] було подано директору школи заяву про звільнення у зв'язку з досягненням пенсійного віку з 03.10.2016 р. Трудовий договір не було розірвано, у зв'язку з чим [PERSON] звертався в суд з позовом про зобов'язати школу розірвати трудовий договір за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2017 року позов було задоволено. В подальшому [PERSON] було направлено директору школи заяву з проханням виплатити середньомісячну заробітну плату за весь час затримки у її виплаті при звільненні по день фактичного розрахунку, за період з 03.10.2016 по квітень 2017 року, проте такого розрахунку проведено не було. Представником Львівської середньої загальноосвітньої школи східних мов та східних бойових мистецтв «Будокан» - [PERSON] подано відзив до позову, в якому відповідачі вважають позов [PERSON] безпідставним, таким що не підлягає до задоволення. Зокрема ствердили, що розрахункові кошти, належні при звільненні працівникові, який у день звільнення не працював, були виплачені у відповідності до вимог ст.116 КЗпП України на його вимогу без затримки, відсутні правові підстави для задоволення позову у даній справі. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити та зобов'язати адміністрацію Львівської середньої загальноосвітньої школи східних мов та східних бойових мистецтв «Будокан» з поглибленим вивченням іноземних мов провести розрахунок та виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2016 р. по 05.05.2017 р. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов заперечив, просив суд відмовити в задоволені. Вислухавши сторони, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до наказу №94-к від 07.09.2001 р. [PERSON] переведено на посаду завгоспа Львівської середньої загальноосвітньої школи східних мов І-ІІІ ступенів, тобто з 07.09.2001 р. позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2017 року у справі № 461/7186/16-ц, яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] та зобовязано Львівську середню загальноосвітню школу східних мов І-ІІІ ступенів розірвати із завгоспом школи [PERSON] трудовий договір на підставі частини першої ст. 38 КЗпП України, - «за власним бажан\-ням у зв'язку з виходом на пенсію». На виконання рішення суду, 07 березня 2017 року [PERSON] звільнено з посади завгоспа за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, відповідно до ст. 28 КЗпП України, що стверджується наказом директора школи №01-11/22-1 від 07.03.2017 року (а.с. 10). 31 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про виплату середньомісячну заробітну плату за весь час затримки у її виплаті при звільненні по день фактичного розрахунку, за період з 03.10.2016 по квітень 2017 року. Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно з ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За вимогами ст.\~117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з вимог ст.117 КЗпП України обов'язок виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні виникає в працедавця лише за наявності його вини в такій затримці. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Спору про розмір належних при звільненні [PERSON] сум між сторонами немає. Як втановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, [PERSON], перебуваючи в щорічній відпустці з 21 вересня 2016 року по 30 вересня 2016 року, через третю особу передав у школу заяву про його звільнення з роботи за власним бажанням в зв'язку із досягненням пенсійного віку. Тобто, фактичне звільнення [PERSON] відбулось лише 07 березня 2017 року. Враховуючи, що ні 30 вересня 2016 року, ні в день видачі наказу про звільнення 07.03.2017 р. [PERSON] не працював, адміністрація не мала можливості провести виплату належних сум при звільненні, і в силу припису ст. 116 КЗпП України такий обов'язок розрахунку виникав з моменту предявлення вимоги. Вказаних обставин позивач не заперечує та підтверджує поданими доказами, в тому числі листом ГУ Держпраці у Львівській області від 17.05.2018 \~ \~ \~ \~р. Належні [PERSON] розрахункові кошти в сумі 3335,03 грн. були виплачені 05.05.2017 р. на відповідну вимогу. Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого ствердження під час судового розгляду, відтак задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed