Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту -позивач), в особі представника за довіреністю [PERSON] , звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.11.2016 року позивачем помилково було перераховано свої особисті кошти у сумі 10500,00 грн.на рахунок дебетової банківської картки відповідача. Для повернення коштів позивач звернулася до ПАТ «Приватбанк» із заявою про повернення коштів, на що листом від 14.02.2017 ПАТ «Приватбанк» відмовив у поверненні коштів зазначивши, що списання коштів з рахунків клієнтів може відбуватися лише за згодою клієнта, або за рішенням суду. Позивачем була направлена вимога від 27.06.2017 на адресу місця реєстрації відповідача, проте відповідь на дану вимогу не надано, грошові кошти не повернуто та використовуються останньою без правової підстави. Так, враховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 11654,80 грн., з яких 10500, 00 грн. - безпідставно набуті кошти, 936,55 грн. - інфляційні збитки, 218,25 грн. - 3% річних. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.09.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності. Судом встановлено, що позивач в 2017 році, маючи намір здійснити організацію участі заступника директора з продажів [PERSON] у майстер класі, організацію якого здійснювала відповідач, за усною домовленністю з останньою, здійснила перерахунок грошових коштів на ім`я відповідача у сумі 4500, 00 грн. та 6000,00 грн., за участь в мастер класі, що підтверджується копією платіжного доручення від 09.11.2016 та 22.11.2016 (а.с.12-13). За твердженням позивача, неодноразові перенесення проведення мастер-класу призвели до втрати інтересу [PERSON] до участі в даному заході. Так, позивач звернулася з вимогою про повернення сплачених коштів до ПАТ «Приватбанк», в чому їй було відмовлено, та до відповідача (а.с. 4-6). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення безпідставно набутих коштів з відповідача на користь позивача, на підставі положень ст. 1212 ЦК України. Разом з тим, Суд відмовляє в задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних витрат в розмірі 936,55 грн. та трьох процентів річних в розмірі 218,25 грн., виходячи з наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вищевказана правова норма передбачає відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання, при цьому правовідносини, що склались між сторонами, по своїй суті не є грошовим зобов`язанням, оскільки позивач передавала грошові кошти відповідачу не в користування, а в якості оплати за участь в заході, який мала намір на відвідування. Таким чином, вказана норма не поширюється на спірні правовідносини. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення коштів слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача кошти у сумі 10500,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 640,00 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved