Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснивши суду, що він є рідним сином [PERSON], померлої [INFO]. Ще за життя його мати у 1978 році збудувала житловий будинок по [ADDRESS]. Після його будівництва вони всі разом проживали у цьому будинку. Після смерті матері у 2008 році позивач фактично прийняв будинок у спадщину, продовжував проживати у зазначеному будинку, слідкувати за його станом та робити поточний ремонт. У 2013 році він вирішив оформити спадщину у вигляді цього житлового будинку з надвірними будівлями та звернувся з відповідною заявою до нотаріуса. Йому повідомили, що для оформлення спадщини необхідно надати нотаріусу відповідні правовстановлюючі документи. Нотаріус після звернення до Добропільського БТІ встановив, що спадкодавець при житті не оформив належним чином право власності на будинок, а тому у зв'язку зі смертю володільця будинку та відсутністю правовстановлюючих документів нотаріусом прийнято рішення про відмову в реєстрації права власності. Державним нотаріусом було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 вересня 2013 року. Отже, позивач не може оформити спадщину, у зв'язку з тим, що його матір за життя належним чином не оформила усі правовстановлюючі документи на будинок. Інших спадкоємців, окрім нього, немає. Просить позов задовольнити та визнати за ним в порядку спадкування право власності на будинок [ADDRESS]. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши пояснення позивача, із врахуванням погодження з позовом відповідача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON], він є рідним сином [PERSON]. (л.с.7). Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO]. (л.с.9). 19 березня 1959 року рішенням Добропільської міської ради матері позивача [PERSON] надана у користування, а саме для будівництва жилого будинку земельна ділянка. (л.с.11). На підставі цього рішення укладено відповідний Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки (а.с.12-13) 19 березня 1962 року був наданий дозвіл на виконання будівництва жилого будинку. (л.с.14). Згідно акту про закінчення будівництва від 22.11.1978 року, житловий будинок [ADDRESS] введений в експлуатацію, будь яких порушень встановлених законодавством норм при будівництві встановлено не було. (л.с.15). Інших спадкоємців крім позивача немає, що суд вбачає із постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.23) Суд вважає, що [PERSON] має право на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами в порядку спадкування, що залишився після смерті матері [PERSON], з урахуванням наступного: Спірні правовідносини регулюються чинним Цивільним кодексом України в редакції, що чинна з 01.01.2004 року, оскільки мати позивача померла і залишила спадщину [INFO]. У відповідності до ст. 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України право власності є нерушимим. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійснення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до частини 1 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається таким, що набуте правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: визнання права. З урахуванням вищенаведеного, а також враховуючи, що з боку позивача не порушуються чиїсь права та інтереси, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 182,321,331,376,1216,1261,1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved