Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Юності, 19/18, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] № 1-405 від 04.07.2016 року. В спірній квартири зареєстрований відповідач, син колишнього власника, [PERSON]. У звязку із викладеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 18 будинку № 19 по вулиці Юності в місті Сєвєродонецьку Луганської області. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] № 1-405 від 04.07.2016 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 63216582 від 11.07.2016 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Згідно із п. 2.2. договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] № 1-405 від 04.07.2016 року, відповідач [PERSON] до 01 жовтня 2016 року повинен знятися з реєстрації місця проживання та надати квартиру для безперешкодного користування позивачу [PERSON]. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] є сином колишнього власника спірної квартири та зобовязався знятися з реєстраційного обліку до 01 жовтня 2016 року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 18 будинку № 19 по вулиці Юності в місті Сєвєродонецьку Луганської області, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved