Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебував у трудових відносинах з [PERSON] підрозділом «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» та отримував заробітну плату у розмірі згідно з штатним розкладом підприємства. Оскільки відповідач тривалий час не виплачував йому заробітну плату він вимушений був звільнитись за власним бажанням, відповідно до ст. 38 п. КЗпП з посади помічника начальника дільниці, про що видано наказ № 344к від 07.04.2016р. і зроблено відповідний запис у трудовій книжці. Станом на день подання позовної заяви загальна сума заборгованості по заробітній платі становить 24943,29 грн. за період з грудня 2015 року по дату звільнення. Також після звільнення відповідач не розрахувався із позивачем в порушення вимог ст. 116 КЗпП, виплату всіх належних йому сум під підприємства в день його звільнення проведено не було. На його заяву про отримання довідки із заборгованості по заробітній платі, йому відповіді надано не було, довідку він не отримав. Розрахунок заборгованості провів самостійно виходячи із щомісячних розрахункових листів. Звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі, але отримав ухвалу про повернення заяви про видачу судового наказу із рекомендацією звернутись із позовною заявою. На підставі вищевикладеного, просив суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 24943,29 грн.. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] зменшив позовні вимоги та від позовних вимог в частині стягнення боргу зі сплати заробітної плати відмовився, у звязку з тим, що відповідач 08.06.2016 року провів повний розрахунок та виплатив позивачу усю суму заборгованості заробітної плати. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час затримки розрахунку, а саме: з 08.04.2016 року до 08.06.2016 року у розмірі 16821,72 гривні. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення зменшених позовних вимог у розмірі 16821,72 гривні не заперечувала. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою, заповненою, [PERSON] відповідно до запису № 21 від 19.01.2010 року на підставі наказу № 49к від 19.01.2010 року прийнятий до [PERSON] підрозділу «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на посаду помічника начальна дільниці з повним робочим днем під землею. Згідно з записом № 32 від 07.04.2016р. на підставі наказу № 344к від 07.04.2016р. був звільнений за власним бажанням на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, у звязку із невиконанням законодавства про працю і умов колективного договору. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] підрозділом «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» з 19.01.2010 року по 07.04.2016 року. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з довідкою від 09.06.2016 року, заборгованість з виплати заробітної плати підприємства перед [PERSON] станом на 08.06.2016 року відсутня та виплачена повністю. За таких обставин суд вважає, що періодом затримки розрахунку відповідача з позивачем слід вважати 08.04.2016 року до 08.06.2016 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з довідкою наданою [PERSON] підрозділом «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», середньоденний заробіток позивача становить 467,27 грн.. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 07.04.2016 року до 08.06.2016 року, тобто за 36 робочих дня (квітень 2016 року 14 днів + травень 2016 року 17 днів + червень 2016 року 5днів) становить 16821грн. 72 коп. (467,27 грн. х 36 днів). За таких обставин, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до підп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Тому судовий збір за подання до суду [PERSON] позовної заяви майнового характеру із ціною позову 16821,72 грн. складає 551, 20 грн.. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551 гривню 20 коп. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved