Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] з 1 грудня 2003 року по 21 червня 2007 року працював налагоджувальником технологічного обладнання ЗАТ (нині ПрАТ) «Тюмень-Медико-Сміла». 16 липня 2012 року йому було встановлено другу групу інвалідності у зв'язку з загальним захворюванням. [PERSON] вважає, що інвалідність настала внаслідок того, що 5 червня 2006 року він відпрацював робочу зміну на верстаті по зварюванню термопластичних пакетів «Широкий шов», де змінне завдання становило 5000 пакетів, під час виготовлення кожного з яких відбувалось натискання ногою на педаль тривалістю 3-4 секунди із зусиллям 3 кг. 13 травня 2015 року в ПрАТ «Тюмень-Медико-Сміла» було складено акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 5 червня 2006 року (надалі в тексті - акт форми Н-5), в якому комісія дійшла висновку про відсутність професійного захворювання, а також не встановила факту настання 5 червня 2006 року нещасного випадку з [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Тюмень-Медико-Сміла» та Смілянського міськрайонного управління Головного управління Держсанепідемслужби у Черкаській області про скасування акту форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку, який стався з ним 5 червня 2006 року. Позивач просив також зобов'язати другого відповідача внести зміни до інформаційної довідки про умови праці, складеної 20 жовтня 2014 року, зазначивши в ній, що під час роботи на верстаті «Широкий шов» статичне навантаження на нижню кінцівку становило 3 кг при 5000 натискань. Третьою особою позивач зазначив управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Черкаській області. Під час розгляду справи суд замінив відповідача та третю особу правонаступниками, залучив до участі в справі управління Держпродспоживслужби в м. Смілі замість Смілянського міськрайонного управління Головного управління Держсанепідемслужби у Черкаській області, а також відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Смілі Черкаської області замість обласного управління виконавчої дирекції цього Фонду. В судовому засіданні позивач підтримав позов повністю і пояснив, що акт форми Н-5 є незаконним, оскільки під час його складання не було враховано, що зусилля на педаль верстату становило 3 кг; в процесі виробництва він зазнавав дію токсичних речовин: формаліну, хлору і фтору. Вважає, що захворювання, яке спричинило у нього другу групу інвалідності, є професійним. Представник ПрАТ «Тюмень-Медико-Сміла» просив відмовити в позові, оскільки [PERSON] працював на верстаті «Широкий шов» кілька днів, а його інвалідність не пов'язана з виконанням робіт на цьому верстаті. Жоден з працівників, що працювали на цьому верстаті постійно впродовж років, не має професійного захворювання, пов'язаного з натисканнями ногою на педаль під час зварювання пакетів. Представник другого відповідача також просила відмовити в позові як безпідставному. Захворювання, яке спричинило інвалідність [PERSON], не належить до переліку професійних захворювань. Крім того, санепідемслужба не залучалась до складення акту форми Н-5, оскільки її залучення відбувається лише в разі встановлення факту гострого професійного захворювання (отруєння). Представник третьої особи також вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивач виконував роботу одноразово і ця робота не належить до переліку шкідливих чи тяжких, а наявне у нього захворювання не належить до професійних. В позові належить відмовити з таких підстав. Згідно з довідкою до огляду МСЕК серії 10ААБ № 082032, 16 липня 2012 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності у зв'язку з загальним захворюванням. Позивач надав суду виписку № 155 з медичної картки стаціонарного хворого, складену 12 березня 2015 року ДУ «Інститут медицини праці Національної академії наук України». В ній зазначено основний діагноз: системне ураження суглобів (ревматичний, псоріатичний та подагричний поліостеоатрит). Порушення функції суглобів ІІІ ст. - зв'язок захворювання з умовами праці не встановлено (захворювання не входить в діючий перелік професійних захворювань). Супутній діагноз: ІХС (дифузний кардіосклероз, аортокардіосклероз). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 3, ризик 4, СН ІІ А ст. Цукровий діабет ІІ тип, субкомпенсований, інсулінозалежний. Хронічна цервікотораколюмбалгія. Відповідно до акту форми Н-5, комісія з розслідування нещасного випадку не встановила факту нещасного випадку, який, за твердженням [PERSON], стався 5 червня 2006 року (а.с. 30-32). Складаючи акт, комісія врахувала (зі слів [PERSON]Є.), що завдання на зміну на установці для зварювання термопластичних плівок «Широкий шов» становило 5000 пакетів. Діагнози, з якими [PERSON] з 6 червня по 31 жовтня 2006 року 6 разів перебував на лікуванні, відповідають загальному захворюванню. Інформаційна довідка про умови праці Смілянського міськрайонного управління головного управління Держсанепідемслужби у Черкаській області від 20 жовтня 2014 року № 17-34/721 (а.с. 33-37), в яку позивач просив внести запис про 5000 натискань на педаль за зміну роботи на установці «Широкий шов», взагалі не містить відомостей про загальну кількість операцій по зварюванню поліетиленових пакетів протягом зміни. Оскільки такий показник в довідці відсутній, відсутні і підстави для внесення змін у показник. В інформаційній довідці дійсно зазначено, що статичне навантаження на кінцівку складає 1,1 кг. Однак позивачем не надано доказів того, що ця інформація не відповідає дійсності. В цій же довідці маються дані про фактори виробничого середовища та трудового процесу [PERSON], з яких у ЗАТ «Тюмень-Медико-Сміла» мались перевищення показників хімічних речовин (озону, ксилону та ацетону), а також перевищення норм виробничого шуму. Однак позивачем не надано доказів, що перевищення норми хімічних речовин у повітрі та виробничого шуму призвели до захворювання ніг, яке спричинило його інвалідність. Згідно з вимогами ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 цієї статті визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують позовні вимоги,

Outcome: dismissed