Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором № 12-59 на розрахункове касове обслуговування від 25.08.2008р. (далі по тексту - Договір) в розмірі 10 701, 26 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.08.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 12-59 на розрахункове касове обслуговування з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), відповідно до умов якого Відповідач відкрив Позивачу поточний рахунок [NUMBER] у національній валюті та зобов'язався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а Позивач зобов'язався оплачувати послуги Відповідача згідно Тарифів Банку в порядку і на умовах, визначених Договором. 04.12.2008р. між сторонами укладена Додаткова угода до Договору № 12-59 від 25.07.2008р., в якій викладно у новій редакції п. 4.1. Договору. 07.04.2010р. між сторонами укладено Додаткова угода № 1 до договору на розрахунково-касове обслуговування № 12-59 від 25.07.2008р. про розрахункове обслуговування в системі електронних платежів Клієнт-Банк. 17.06.2010р. між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору № 12-59 від 25.07.2008р,, відповідно до якої було викладено у новій редакції п. 4.2. Договору. 23.02.2015р. Позивач звернувся до Відповідача з метою отримання грошових коштів у сумі 10 701, 26 грн., що знаходяться на рахунку. Кошти Позивачу повернуто не було. 24.02.2015р. Позивач звернулась до Відповідача із Претензійною заявою щодо повернення коштів, що перебувають на рахунку Позивача та надання інформації. Проте вказана заява була залишена поза увагою Відповідачем. У зв'язку з вище викладеним, Позивач звернувся до Відповідача із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2008 року між Позивачем та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») було укладено Договору № 12-59 про розрахунково-касове обслуговування. Відповідно до умов вказаного Договору, Відповідач відкрив Позивачу поточний рахунок [NUMBER] у національній валюті та зобов'язався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а Клієнт (Позивач) зобов'язався оплачувати послуги Банк згідно Тарифів Банку в порядку і на умовах, визначених Договором (п. 1.1. Договору). Відповідно до п. 3.2.1. Договору, Клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на Рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України. Згідно з положеннями п. 3.3.2. Договору, Банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування Рахунку та виконувати за дорученням Клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківським правилами. 04 грудня 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору № 12-59 від 25 липня 2008р. на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до умов якої було викладено п. 4.1. Договору в новій редакції. 07 квітня 2010 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 12-59 від 24.07.2008р. в системі електронних платежів Клієнт-Банк. 17 червня 2010 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору № 12-59 на розрахунково-касове обслуговування від 25.07.2008р., відповідно до умов якої було викладно п. 4.2. Договору в новій редакції. 24 лютого 2015 року Позивач звернувся до Відповідача з претензійною заявою, відповідно до якої просив повернути йому грошові кошти, які перебувають на рахунку Позивача [NUMBER], у сумі 10701, 26 грн. Разом з тим, Відповідач залишив вказану претензійну заяву по за увагою. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Положеннями ч. 3 ст. 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Відповідно до п. 7.1. ст. 7 вказаного Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Положеннями пп. 7.1.2. п. 7.1. ст. 7 цього Закону визначено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками (п. 7.1.4 ст. 7 вказаного Закону). Положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань по поверненню коштів з поточного рахунку, позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 10 701, 25 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved