Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та в інтересах [PERSON], 05.03.2015 р. звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за позивачем право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS], у тому числі на ? його частину, як за колишнім членом колгоспного двору та на ? частину, як за спадкоємцем першої черги за законом, після смерті [INFO] її сина - [PERSON]. Позов обґрунтовується наступним. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно, у тому числі на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] і позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, яка у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, перепоною в отриманні свідоцтва про право на спадщину на ? частину вищезазначеного домоволодіння, є той факт, що відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння видані ім'я спадкодавця. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, право власності на вищезазначене домоволодіння у цілому зареєстроване за [PERSON], як головою колгоспного двору, хоча крім неї членами колгоспного двору також були [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які станом на 01.07.1990 року були зареєстровані та проживали у ньому, а отже і були співвласниками домоволодіння у рівних долях, тобто по ? частині кожний. У судове засідання позивачка не з'явилась, до судового засідання подала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити . /а.с.39/ Представник відповідача - Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, оскільки сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, у вирішенні спору сільська рада покладається на розсуд суду. /а.с.38/. Від завідуючої Чернігівською районною державною нотаріальною контрою Чернігівської області надійшла заява з проханням справу розглянути без участі їх представника. /а.с.26/ [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, завчасно через канцелярію суду [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Причини неявки [PERSON] суду не відомі. /а.с.28/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Дослідженням свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 27 років у м. Чернігові. /а.с.9/ Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON]. /а.с.10/ Наведене свідчить, що позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], в силу приписів ст.1261 ЦК України. Як вбачається з копії спадкової справи №97/2014 [PERSON] прийняла спадщину [PERSON], подавши відповідну заяву до Чернігівської районної державної нотаріальної контори та 18.09.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. [PERSON] - батько спадкодавця та [PERSON] - дружина спадкодавця, які також є спадкоємцями першої черги до майна [PERSON], 13.03.2014 року відмовились від прийняття спадщини подавши до нотаріальної контори відповідні заяви. /а.с.36, 37/ Згідно довідки Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №311 від 03.04.2014 року, станом на 01.07.1990 року, у будинку [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] - голова колгоспного двору та [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук. /а.с.11/ Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, враховуючі встановлені судом обставини, станом на 01.07.1990 року, голова колгоспного двору [PERSON] і його члени [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на ? частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Однак, як свідчить свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів №243 від 14.09.1990 р., зареєстроване в реєстровій книзі №2 за реєстровим №333 від 10.10.190 року та технічний паспорт на житловий будинок і довідка КП «Чернігівське РБТІ», [PERSON] є єдиним власником домоволодіння в [ADDRESS], як голова колгоспного двору. /а.с.12-15/ Як вбачається з рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області єдиний унікальний від 24.10.2014 року [PERSON] померла [INFO] і за [PERSON] визнано право власності на 3/3 частини домоволодіння по [ADDRESS], в тому числі на 1/8 частину домоволодіння, як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] і на ? його частину, як за колишнім членом колгоспного двору, а за [PERSON] визнано право власності на 1/8 частину вищезазначеного володіння, як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON]./а.с.16, 17/ Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на ? частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору та на ? частину в порядку спадкування за законом. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved