Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користуванням жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру на житлове приміщення № 1859 від 18.05.1994 р. також за даною адресою зареєстрований і відповідачвідповідно до довідки про реєстрацію місця проживання осіб. Відповідно до довідки № 061/150-223 від 26.03.2018 р. Київського міського будинку дитини «Берізка», відповідач з 30.07.02 по 25.12.04 р. перебував в Київському міському будинку дитини « Берізка », після чого був переданий на усиновлення і проживає в сім`ї усиновлювача. Відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, з 2002 року та по даний час в зазначеній квартирі не проживає та не з?являється. З огляду на викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки він не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. В судове засідання позивач з`явився, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, повідомлений про час та місце розгляду справи був належним чином. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи. За даних обставин, заслухавши думку позивача, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави II Розділу III ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.Суд, заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки № 061/150-223 від 26.03.2018 р. Київського міського будинку дитини «Берізка», відповідач з 30.07.02 по 25.12.04 р. перебував в Київському міському будинку дитини « Берізка », після чого був переданий на усиновлення і проживає в сім`ї усиновлювача. Відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, з 2002 року та по даний час в зазначеній квартирі не проживає та не з?являється. Факт відсутності відповідача без поважних причин за місцем його реєстрації підтверджується наданими позивачем актами мешканців кварти № 25 , 26 та [ADDRESS] від 10.01.2018 р. , 11.05.2018 р., 07.09.2018 р., 16.07.2019 р. та довідками № 04а від 10.01.2018 р., № 77б від 11.05.2018 р., № 334 від 07.09.2018 р., № 216 від 17.07.2019 р. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Деснянського району м. Києва» (ЖЕД № 318). Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985р., у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. З огляду на викладене, суд вважає позовну заяву обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved