Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Недригайлівського районного суду та просив винести рішення, яким визнати договір дарування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] Недригайлівського району Сумської області від 13 квітня 2009 року - недійсним. 07 квітня 2015 року в судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявив клопотання про уточнення позовних вимог та просив суд винести рішення яким визнати договір дарування від 13.04.2009 року житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] у с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області (Номер правочину 3404168, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №425) - недійсним. Крім того просив скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,2791 га. для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER]), зареєстровану на праві приватної власності за [PERSON] і скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,2093 га. для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER]) зареєстровану на праві приватної власності за [PERSON] та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,1055 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер [NUMBER]) зареєстровану на праві приватної власності за [PERSON] А також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], с. Коровинці, Недригайлівського району Сумської області та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], с. Коровинці, Недригайлівського району Сумської області і стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. Позивач [PERSON] підтримав клопотання свого представника та просив суд задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Зокрема [PERSON] пояснила суду, що спірне домоволодіння та земельні ділянки фактично належать їй та позивачу в рівних долях (по 1/2 кожному). При цьому вона визнала, що договір дарування укладався не з метою позбавити позивача власності на домоволодіння, а з метою уникнути його можливого відчуження за рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Також стверджувала, що укладаючи спірний договір дарування, вони не мали на меті позбавити позивача права власності на домоволодіння, а лише уникнути можливого його арешту, та вилучення для забезпечення цивільного позову в рамках кримінальної справи по факту дорожньо - транспортної пригоди. За відсутності судової справи про стягнення з [PERSON] шкоди, вона б не вчиняли оспорюваного правочину взагалі. Представник Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Не заперечував проти задоволення позову (а.с.47). Приватний нотаріус Недригайлівського районного нотаріального округу Торчицька В.М. у судове засідання не з'явилася, хоч була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.89). Клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] у с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області позивач [PERSON] успадкував від своєї матері, [PERSON]. У шлюбі із відповідачкою вони добудували та утримували будинок і прибудинкові будівлі, обробляли присадибні земельні ділянки. Згідно паспортних даних та довідок Коровинської сільської ради позивач і на даний час зареєстрований і проживає у спірному домоволодінні. Рішенням виконкому Коровинської сільської ради від 09.04.2009 року за № 28 [PERSON] надавався дозвіл на будівництво гаража, літньої кухні та господарських будівель по [ADDRESS]. Земельна ділянка за цією адресою виділялася йому у користування (а.с.75). 13 квітня 2009 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Торчицькою В.М. та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №425, номер правочину №3404168 (а.с.34). Згідно договору загальна площа домоволодіння становить 72.4 кв. м,. житлова площа - 46,9 кв. м., вартість - 121787 грн. До укладення договору дарування позивач був головою колгоспного двору за вище вказаною адресою (Свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, видане Коровинською сільською радою 30.01.1989 р. на підставі рішення Недригайлівського райвиконкому №13 від 17.01.1989 р.). Договір дарування укладався не з метою позбавити позивача власності на домоволодіння, а з метою уникнути його можливого відчуження за рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Підтвердженням цьому є і той факт, що позивач, після скоєної дорожньо-транспортної пригоди, формально змінював місце проживання із [ADDRESS] на [ADDRESS] і назад, хоч фактично він так і залишався проживати за попередньою адресою (довідки виконкому Коровинської сільської ради № 158 та № 163 від 03.03.15р. а.с.48-49). Положеннями ч. 1 ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу (ч. 2 ст. 233 ЦК України). Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Зі змісту викладеного випливає, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 233 ЦК України необхідна наявність у сукупності двох умов: правочин вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, якими скористалася друга сторона правочину. Таким чином, оспорюваний договір дарування був укладений позивачем під впливом тяжких для нього обставин, а саме існування загрози примусового відчуження будинку з метою погашення завданих збитків, та на вкрай невигідних для нього умовах, адже будинок був у його особистій власності, а він передав його безоплатно. Після укладення договору дарування, [PERSON], не зважаючи, що земельні ділянки за адресою [ADDRESS] попередньо виділялися позивачу, переоформила їх на себе та приватизувала. Згідно довідки відділу Держземагенства у Недригайлівському районі № 07-02/62 від 24.02.2015 року три земельні ділянки в с. Коровинці по [ADDRESS], а саме : площею 0,2791 га. для ОСГ (кадастровий номер [NUMBER]), площею 0,2093 га. для ОСГ( кадастровий номер [NUMBER]),площею 0,1055 га. для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва (кадастровий номер [NUMBER]) зареєстровані на праві приватної власності за [PERSON] Відповідно до роз'яснень пункту 23 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Відповідно до ст. 60, 61 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання договору дарування недійсним, відповідно є підставою для скасування свідоцтв про право власності на земельні ділянки. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved