Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , станом на 01 липня 1990 року належав колгоспному двору, членами якого були: голова двору [PERSON] , 1919 року народження; дружина [PERSON] , 1921 року народження; син [PERSON] , 1951 року народження; невістка [PERSON] , 1957 року народження; внук [PERSON] , 1975 року народження; внук [PERSON] , 1979 року народження. [INFO] в с. Жовтневе (Соборне), Тернопільського району. Тернопільської області помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та син [PERSON] , які вступили в управління майном - по 1/12 частині. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно - 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як члена колгоспного двору та 1/12 частину після смерті чоловіка [PERSON] , тобто всього на 1/4 частину. Спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її син [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. позивачу відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок. Відтак, позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, а тому звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. З огляду на зазначене, [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд [ADDRESS] , в порядку спадкуванням за законом, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла, але не оформила спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою судді від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Представник позивача адвокат Гриців О. Я. в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити їх, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Представник відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечив. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно довідки № 461 від 29 вересня 2020 року, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , станом на 01 липня 1990 року належало колгоспному двору, членами якого були: голова двору [PERSON] , 1919 року народження; дружина [PERSON] , 1921 року народження; син [PERSON] , 1951 року народження; невістка [PERSON] , 1957 року народження; внук [PERSON] , 1975 року народження; внук [PERSON] , 1979 року народження. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок в [ADDRESS] від 18 серпня 2008 року власниками по 1/6 частки є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як слідує з довідки № 462 від 29 вересня 2020 року, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, згідно Постанови Верховної Ради України № 984-VIII від 04 лютого 2016 року село Жовтневе Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області перейменовано на село Соборне. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14 січня 1992 року Чернелово-Руської сільською радою народних депутатів. Згідно довідки № 460 від 29 вересня 2020 року, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області на день смерті [PERSON] - [INFO] із спадкодавцем були зареєстровані: дружина [PERSON] , 1921 року народження; син [PERSON] , 1951 року народження; невістка [PERSON] , 1957 року народження; внук [PERSON] , 1975 року народження; внук [PERSON] , 1979 року народження. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тернопільським РВ ЗАГС 30 грудня 1975 року померлий [PERSON] народився [INFO] . Як слідує з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 грудня 1975 року [PERSON] народилася [INFO] . Згідно змісту відбитків штампів у вказаних свідоцтвах про народження [PERSON] та [PERSON] одружилися. Прізвище дружини після одруження - [PERSON] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 04 серпня 1965 року. Як слідує з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18 травня 1997 року Чернелево-Руською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до довідки № 459 від 29 вересня 2020 року, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] [INFO] із нею були зареєстровані та проживали: син [PERSON] , 1951 року народження; невістка [PERSON] , 1957 року народження; внук [PERSON] , 1975 року народження; внук [PERSON] , 1979 року народження. Після смерті [PERSON] 17 травня 1997 року приватним нотаріусом Чопик І. Я. заведено спадкову справу за номером 188/2020. Постановою № 552/02-14 від 07 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Чопик І. Я. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю свідоцтва про право власності на житловий будинок. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст. ст. 120 - 126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Частиною 1 статті 112 Цивільного кодексу УРСР було передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Таким чином, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Житловий будинок в [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року мав статус колгоспного двору, що підтверджується довідкою № 461 від 29 вересня 2020 року, виданою Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Станом на 01 липня 1990 року членами колгоспного двору за адресою [ADDRESS] були шість осіб: голова двору - голова двору - [PERSON] , члени - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже кожен з них набув у власність по 1/6 вказаного вище житлового будинку. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Згідно із роз`ясненнями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Стаття 524 ЦК УРСР визначає, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. За свого життя, [PERSON] та [PERSON] не складали заповітних розпоряджень, відтак, у даному випадку має місце спадкування за законом. Частиною 1 статті 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У силу частини 1 статті 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частина друга даної статті передбачає, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Змістом частини 1 статті 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] його 1/6 частка успадкована по 1/12 частці шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном його дружиною [PERSON] та сином [PERSON] , які своїх спадкових прав не оформили. [INFO] померла [PERSON] - мати позивача, після смерті якої відкрилася спадщина та було заведено спадкову справу за № 188/2020. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 07 жовтня 2020 року №552/02-14, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, що і стало причиною його звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Тобто, у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , за спадкодавцем [PERSON] не проведена (виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року та Законом від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), та через відсутність свідоцтва про право власності на це майно, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому спадкоємець звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом визнання за ним права власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд в [ADDRESS] , в порядку спадкуванням за законом, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла, але не оформила спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується. На підставі наведеного,

Outcome: approved