Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою в інтересах [PERSON] до [PERSON], Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, Об'єднання співвласників багатоквартирних будинків «Луч», про визнання незаконними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання незаконною та скасування державної реєстрації. В обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивача посилався на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS]. [PERSON], як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину свого батька і вступив у володіння зазначеним спадковим майном. На час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом зі спадкодавцем, але у визначений законом строк не звернувся до державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.), які були чинні на час відкриття спадщини, позивач, як спадкоємець, став власником спірної квартири, адже він був зареєстрований і проживав за вищевказаною адресою з 1973 року. Ніхто окрім нього в даній квартирі останні 14 років не проживав, а він сплачував всі комунальні послуги. 28.02.2012 року позивач виїхав на заробітки до Російської Федерації. Ключі від квартири він залишив своїй знайомій [PERSON] для того, щоб вона наглядала за квартирою і проводила прибирання. Приблизно на початку жовтня 2012 року позивачу до РФ подзвонила [PERSON] і повідомила, що його племінниця [PERSON] спільно зі своїм чоловіком [PERSON], співробітниками міліції, а також з дівчиною, яка представилася адвокатом племінниці, обманним шляхом, за допомогою погроз, відібрали в [PERSON] його ключі від квартири, змінили дверні замки і поставили металеві двері. 04 грудня 2012 року позивач приїхав до м. Сєвєродонецька і спробував з'ясувати у [PERSON], на якій підставі вона і вищезгадані громадяни позбавили його квартири, не пускають його в квартиру і не віддають його особисті речі і документи, на що [PERSON] відповіла, що вона є власником квартири. Як пояснила позивачу [PERSON] частина його особистих речей, меблів, побутової техніки знаходиться у квартирі, а решта в гаражі [PERSON] Нотаріус державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи відмову тим, що заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем до 6 місяців з дня смерті спадкодавця, а також тим, що свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] видано на ім'я [PERSON] ще у 1999 році. Про те, що рідний брат позивача - [PERSON], який помер [INFO], прийняв всю спадщину після смерті їх батька, а саме всю квартиру, позивач дізнався у лютому 2012 р. перед його від'їздом на роботу до Російської Федерації. Позивач вважає, що у 1999 р. до нотаріальної контори були надані підроблені документи, на підставі яких [PERSON] шахрайським шляхом отримав свідоцтво про право на спадщину, фактично позбавивши його долі у квартирі. У зв'язку з викладеним представник позивача просить суд визнати причину пропуску на звернення до суду поважною та поновити строк на звернення до суду з позовною заявою, визнати незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом АВВ № 501990, реєстровий № 4150 від 10.09.1999 року видане Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою, визнати незаконною та анулювати державну реєстрацію, вчинену на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом АВВ № 501990, реєстровий № 4150 від 10.09.1999 року виданого Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованого Сєвєродонецьким БТІ за № 446 в книзі 45, визнати незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом видане Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою реєстровий № 1186 від 15.11.2012 р., визнати незаконною та анулювати державну реєстрацію - витяг про державну реєстрацію № 36740922 від 14.12.2012 р., вчиненої на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою реєстровий № 1186 від 15.11.2012 р. Позивач [PERSON] в судове засідання 26.09.2014 року не з'явився, в судових засіданнях, які відбувалися раніше, пояснив, що він протягом 40 років проживає за адресою: [ADDRESS], та сплачує платежі за комунальні послуги за вказаною адресою. До 2012 року він не знав, що свідоцтво про право власності на зазначену квартиру оформлено на його брата, а сам не звертався до нотаріальної контори, оскільки вважав, що і так фактично прийняв спадщину. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав, які викладені в уточненій позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судове засідання 26.09.2014 року не з'явився, в судових засіданнях, які відбувалися раніше, підтримав позовні вимоги та пояснив, що він є другом позивача та знає, що позивач все своє життя проживав за адресою: [ADDRESS], і був там зареєстрований. Тільки в 2012 році він почав їздити на заробітки до РФ на тривалий час. У судовому засіданні відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, встановленого Цивільним кодексом України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила у їх задоволенні відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, встановленого Цивільним кодексом України. Представник відповідача ОСББ «Луч» Мова В.І. в судове засідання 26.09.2014 року не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. В судових засіданнях, які відбувалися раніше, пояснив, що йому не зрозуміло, на яких підставах ОСББ «Луч» виступає відповідачем в даній справі, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори державний нотаріус [PERSON] в судове засідання 26.09.2014 року не з'явилася, причин неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В судових засіданнях, які відбувалися раніше, пояснила, що вона видала свідоцтво про право на спадщину за законом АВВ № 501990, реєстровий № 4150 від 10.09.1999 року на підставі наявних у заявника документів, зокрема на підставі домової книги, в якій був прописаний лише [PERSON]. Якщо б вона побачила, що у квартирі зареєстрований ще й [PERSON], вона б не видала свідоцтво про право на спадщину тільки на одного [PERSON], а видала б тільки на 1/2 частину квартири. На другу частину квартири питання би залишилось відкритим, доки [PERSON] не звернувся за видачею свідоцтва. Щоб завести спадкову справу нотаріус витребує домову книгу або довідку про склад сім'і, в даному випадку були надані й домова книга, й довідка. Вона вважає, що виконала усі необхідні дії для видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, якщо суд встановить, що позивач був прописаний та фактично проживав у цій квартирі на момент відкриття спадщини і після цього, вона визнає позов і вважає, що свідоцтво необхідно скасувати. Представник відповідача Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що в 1998 році помер її свекор [PERSON], після чого її чоловік [PERSON] оформив право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. У листопаді 1999 року до неї та її чоловіка прийшов позивач, який сказав [PERSON], що він (позивач) буде жити у зазначеній квартирі та оплачувати комунальні послуги, проте всупереч вказаним твердженням позивач за квартиру не платив протягом 15 років, хоча проживав у ній. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є чоловіком відповідача [PERSON] та знав її діда [PERSON] Після смерті [PERSON] він та [PERSON] проживали у спірній квартирі близько одного року, з ними у квартирі також проживав позивач. Після смерті [PERSON] його донька [PERSON] оформила право власності в порядку спадкування на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він проживає на п'ятому поверсі в будинку [ADDRESS], в той час як спірна квартира знаходиться на другому поверсі вказаного будинку. Про право власності на спірну квартиру, а також про процес оформлення права на спадщину, до складу якої входить спірна квартира, йому нічого не відомо. Після смерті [PERSON] у спірній квартирі проживав позивач, а також [PERSON] та [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що з 1985 року вона працює паспортистом в ОСББ «Луч». Після смерті [PERSON] два його сина - [PERSON] та [PERSON] приходили до неї та повідомили, що на одного з них буде оформлено право власності, а інший буде фактично проживати у спірній квартирі. В 2012 році до неї приходив позивач з вимогою про надання йому довідки про те, що він зареєстрований у спірній квартирі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є керівником ОСББ «Луч». До нього зверталася відповідач [PERSON] із проханням допомогти розібратися в ситуації, згідно з якою вона оформила право власності на спадщину, якою є спірна квартира, але у вказаній квартирі проживають невідомі їй люди. Для перевірки вказаних обставин він разом із співробітниками міліції та відповідачем [PERSON] прийшов у спірну квартиру, де їм відчинила двері дівчина, яка відразу повідомила, що вона збирається та йде звідси. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він брав участь у складенні заяви на ім'я керівника ОСББ «Луч» від імені відповідача [PERSON], в якій відповідач просила перевірити, хто проживає у спірній квартирі, яка їй належить. Під час відвідування спірної квартири двері їм відчинила дівчина, яка сказала, що зараз забере свої речі та піде з квартири. Вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13 грудня 2012 року відділом ЗАГС Тбіліського району управління ЗАГС Краснодарського краю Російської Федерації, [INFO] народився [PERSON], батьками якого були [PERSON] та [PERSON] (А.с. 6). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 20.12.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] в м. Сєвєродонецьк, про що складено відповідний актовий запис № 999 (А.с. 7). Згідно з копією свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Сєвєродонецькою міською радою 27 травня 1999 року на підставі рішення Виконкому № 978 від 25.05.1999 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (А.с. 80, 216). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER], виданого 10.09.1999 року Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою [PERSON], реєстровий № 4150, [PERSON], як спадкоємець майна померлого [PERSON], успадкував належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] (А.с. 9, 81, 162, 217). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 31.03.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] у м. Сєвєродонецьк, про що зроблено відповідний актовий запис № 399 (А.с. 158). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.11.2012 року Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою [PERSON], реєстровий № 1186, [PERSON], як спадкоємець майна померлого [PERSON], успадкувала належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] (А.с. 10, 163). З копії витягу про державну реєстрацію прав № 36740922 від 14.12.2012 року, виданого КП «Сєвєродонецьке БТІ» вбачається, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], в якості підстав виникнення такого права вказано свідоцтво про право на спадщину від 15.11.2012 року (А.с. 11). Як видно з копії листа державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори від 12.01.2013 року, позивач звертався до нотаріальної контори з метою отримання спадщини після померлого [PERSON], однак йому державним нотаріусом було відмовлено в цьому у зв'язку з пропуском ним шестимісячного строку звернення з заявою про прийняття спадщини (А.с. 8). Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР (18.07.1963 р.) (далі - ЦК 1963 року), в редакції, яка була чинною на час смерті [PERSON] [INFO], для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 525 ЦК 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Суд звертає увагу на те, що з копії спадкової справи № 491 ІІ-7, а саме з опису паперів, які знаходяться у справі, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 вересня 1999 року було видано, в тому числі, на підставі довідки про склад сім'ї № 212, виданої 02.09.1999 року ОСББ «Луч» [PERSON], в якій в якості особи, яка проживає та зареєстрована в квартирі [ADDRESS], вказано лише [PERSON] (А.с. 78, 215). Проте, згідно з копією паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого 15.07.1999 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO]., зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 27 грудня 1973 року (А.с. 4, 27). З копій довідок, виданих ОСББ «Луч» 05.02.2013 року [PERSON] та 05.12.2012 року [PERSON] вбачається, що [PERSON] дійсно проживає в квартирі [ADDRESS] (А.с. 5, 28, 108). Також, факт проживання позивача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] після смерті його батька [PERSON] підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], наданими в судовому засіданні, та не заперечується сторонами по справі. Таким чином, на підставі викладених обставин та наведених норм Закону, суд доходить висновку про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] позивачем [PERSON] шляхом фактичного вступу протягом шести місяців з дня відкриття спадщини у володіння спадковим майном - квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до абзацу 3 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи викладене та норми ст.ст. 529, 548, 549 ЦК 1963 року, ст. 1301 ЦК України, суд зазначає, що з дня смерті [INFO] батька позивача [PERSON] 1/2 частка квартири [ADDRESS] належить позивачу [PERSON], у зв'язку з чим є незаконними свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER], видане 10.09.1999 року Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою [PERSON], реєстровий № 4150; державна реєстрація права власності, вчинена на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER], виданого 10.09.1999 року Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою [PERSON], реєстровий № 4150, та зареєстрованого Сєвєродонецьким БТІ за № 446 в книзі № 45; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15.11.2012 року Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою [PERSON], реєстровий № 1186; державна реєстрація права власності, вчинена на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.11.2012 року Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою [PERSON], реєстровий № 1186, та зареєстрованого Сєвєродонецьким БТІ за № 446 в книзі № 68. Стосовно вимоги представника позивача про поновлення строку на звернення до суду з позовом та вимоги відповідача [PERSON] та її представника про відмову у задоволенні позову з причин пропущення позивачем строку на звернення до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд зазначає, що згідно з текстом уточненої позовної заяви позивач [PERSON] лише у лютому 2012 року дізнався про прийняття у власність своїм братом [PERSON] у якості спадщини всієї квартири [ADDRESS]. Твердження про обізнаність позивача [PERSON] про порушення свого права на спадщину за законом лише з 2012 року, на думку суду, підтверджується копією листа державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори від 12.01.2013 року, згідно з яким позивач звертався до нотаріальної контори з метою отримання спадщини після померлого [PERSON], однак йому державним нотаріусом будо відмовлено в цьому у зв'язку із пропуском ним шестимісячного строку звернення з заявою про прийняття спадщини, а також у зв'язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] видано на ім'я [PERSON] ще у 1999 році. Твердження ж відповідача [PERSON] та її представника про те, що позивач був обізнаний про прийняття спадщини його братом [PERSON], оскільки ще у 1999 році розмовляв з ним про це, а також коли сплачував за квартиру міг бачити, що у квитанціях стоїть прізвище та ініціали його брата, суд вважає припущенням відповідача та її представника, оскільки будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження цього суду надано не було, а, відповідно до ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає за можливе визнати поважною причину пропущення позивачем позовної давності, оскільки вважає, що порушене право позивача підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, та за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання незаконною та скасування державної реєстрації підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved