Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 29.07.2008 року між ним та ВАТ «Ощадбанк» було укладено кредитний договір №1036 про надання споживчого кредиту в розмірі 150 000 грн. під заставу рухомого майна та поруки фізичної особи. 11.06.2009 року нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] вчинено виконавчий напис за договором застави рухомого майна про стягнення з нього грошових коштів у розмірі 170 249,42 грн. Вважає, що його права споживача фінансових послуг були порушені з боку представників Банку в частині отримання достовірної інформації про стан обслуговування кредиту, а також належність якості його обслуговування, так як під час обслуговування кредиту він неодноразово звертався про отримання інформації щодо нарахувань по кредиту і йому було надано роздруківки про стан рахунку на 11.06.2009 р. та 31.10.2011 р., з яких видно, що суми за 29.08.2008 р. в графі 9 відрізняються. Разом з тим у нотаріальній заяві 8/2-19 про існування боргу по його кредиту вказано суму 152 575,21 грн., в той час коли у самому виконавчому написі містяться дві суми 163 943,54 грн. та 170 249,42 грн. Також у заяві про вчинення виконавчого напису чітко зазначено, що витрати на вчинення виконавчого напису складають 2500 грн., а в самому виконавчому написі - 4700 грн. З рахунку його дружини [PERSON] 01.08.2011 року безпідставно було списано 1316 грн., п 7.8. даного кредитного договору передбачено збільшення строків позовної давності до трьох років, що суперечить чинному законодавству України. Враховуючи вищевикладене, просить суд відновити його порушені права споживача фінансових послуг шляхом зобов'язання банку провести перерахунок заборгованості по кредиту №1036 від 29.07.2008 р., визнати кредитний договір в частині п.7.8. недійсним, розірвати кредитний договір №1036 від 29.07.2008 р., визнати розрахунок заборгованості по кредиту №1036 від 29.07.2008 р. та стягнути з відповідача судові витрати. 31 жовтня 2013 року від третьої особи [PERSON] до суду надійшла позовна заява до ПАТ «Державний ощадний банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання договору поруки недійсним, в якій посилається на те, що 29 липня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Ощадбанк» укладено кредитний договір №1036 про надання споживчого кредиту в розмірі 150 000 грн. під заставу рухомого майна та поруки фізичної особи, за яким він виступає загальномайновим поручителем. Пояснив, що він підписував лише договір застави, а договір поруки було вчинено під впливом обману та тиску з боку Банку, шляхом заповнення замість нього заявки майнового поручителя та представлення даного документу як обов'язкового атрибуту договору застави, тому просить визнати договір поруки №1855 від 29.07.2008 року недійсним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позовні вимоги є безпідставними. Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Третя особа, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги, заявлені до ПАТ «Державний ощадний банк», про визнання договору поруки недійсним та позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив суд позов задовольнити. Вислухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] є необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Так, як вбачається з матеріалів справи 29.07.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Ощадбанк» було укладено кредитний договір №1036 про надання споживчого кредиту в розмірі 150 000 грн. під заставу рухомого майна та поруки фізичної особи. 11.06.2009 року нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] вчинено виконавчий напис за договором застави рухомого майна про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 170 249,42 грн. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок заборгованості по кредиту, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч. 2 ст. 16 ЦК визначає способи захисту цивільних прав та інтересів. Однак, позивачем в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами факту порушення його права, а сам по собі розрахунок заборгованості, що міститься в матеріалах іншої цивільної справи, є лише одним із доказів, що оцінюється судом в сукупності з іншими доказами і безпосередньо не порушує прав позивача. Зазначені обставини лягли і в основу висновків суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним розрахунку заборгованості по кредиту №1036 від 29 липня 2008 року. Щодо позовних вимог про визнання п.7.8. кредитного договору недійсним, то вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Безпідставними суд вважає і позовні вимоги [PERSON] щодо розірвання кредитного договору, оскільки в судовому засіданні недоведеними є ні істотне порушення умов договору ПАТ «Державний ощадний банк», ні істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Вирішуючи позовні вимоги третьої особи [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк» про визнання договору поруки недійсним, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні третьою особою [PERSON] не надано доказів щодо вчинення ПАТ «Державний ощадний банк» будь-яких дій, спрямованих на введення його, як контрагента, в оману щодо природи правочину. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 229, 230, 651, 652 ЦК України,

Outcome: dismissed