Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі - ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в період з 01.06.1989 року по 18.12.2017 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, які були припинені на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні йому не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 33269,82 грн. Просив суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 92895,12 грн. 04.10.2019 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» в період з 04.03.1996 року по 18.12.2017 року, включно. Трудові відносини припинились 18.12.2017 року за бажанням [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] . На момент звільнення позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 33269,82 грн., про стягнення якої 16.05.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області був виданий судовий наказ. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити факт порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої не оспорюється, та наявність вини підприємства у не проведенні такого розрахунку. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» 19.06.2019 року виплатило [PERSON] борг із заробітної плати в повному обсязі в сумі 33269,82 грн., що підтверджується копією виписки з банківського рахунку позивача. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що позивач був звільнений 18.12.2017 року, в цей день він знаходився на роботі і оплата за цей робочий була нарахована йому при звільненні. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату в повному обсязі, тобто за період з 19.12.2017 року по 18.06.2019 року в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок). Так, абзацем третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Середньогодинна заробітна плата позивача [PERSON] становить 31,32 грн., а середньомісячне число робочих годин - 171,8 год., що підтверджується копією довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 24.07.2019 року №38729. Загальна кількість робочих години за період з 19.12.2017 року по 18.06.2019 року становить 3094,3 год., яка складається з 8 робочих днів затримки у грудні 2017 року (171,8 год. : 20 робочих днів у грудні 2017 року х 8 робочих дні затримки = 68,7 год.), з 17 повних місяців затримки з січня 2018 року по травень 2019 року (171,8 год. х 17 місяців = 2920,6 год.) та за 11 робочих днів затримки у червні 2019 року (171,8 год. : 18 робочих днів у червні 2019 року х 11 робочих днів затримки = 105 год.). Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] становить 96913,48 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 31,32 грн. х 3094,3 год. = 96913,48 грн.). При цьому згідно з розрахунком позивача [PERSON] в позовній заяві загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 92895,12 грн. Суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 92895,12 грн., визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів, про що просить позивач, оскільки суд розглядає справи тільки в межах заявлених позовних вимог (ч.1 ст.13 ЦПК України). З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved