Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вимогою визнати Договір №004436 фінансового лізингу від 08.04.2016 року недійсним, застосувати норми двосторонньої реституції та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» суму у розмірі 24\~000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час підписання договору, його було введено в обману щодо марки трактора, його ціни, виду договору, який між сторонами укладено, а також субєкта, з яким оскаржуваний договір підписувався. Після того як прочитав умови Договору та маючи намір його підписати, представник фірми повідомила, що такий необхідно підписати у не у двох, а у трьох екземплярах. Будучи переконаним, що усі три екземпляри ідентичні [PERSON] підписав їх. Відповідні обставини свідчать укладення договору під впливом обману. Крім цього, укладений між сторонами Договір фінансового лізингу містить ознаки договору купівлі-продажу та найму (оренди) транспортного засобу. Згідно ЦК України договір найму транспортного засобу, укладений з фізичною особою, підлягає нотаріальному посвідченню. Однак, оскаржуваний договір нотаріально посвідчений не був, що є підставою стверджувати про його нікчемність. У договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження. Положення договору, які передбачають оплату, містять ознаки фінансової послуги, повязаної із залученням фінансових активів від фізичної особи, що потребує спеціальної ліцензії, якої у відповідача немає. Оскаржуваний договір містить умови щодо зміни розміру платежів, можливості розірвання договору, відповідальності, які свідчать про виняткову корисливість лізингодавця та порушення прав та інтересів у даних відносинах лізингоодержувача. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив такий задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, подав суду письмові заперечення та заяву про розгляд справи без його участі. У запереченнях зазначає, що сторони під час укладення Договору погодили лізингові платежі, у тому числі комісію за організацію договору. Посилання позивача на нечесну підприємницьку практику є безпідставними, про що свідчить його підпис кожної сторінки Договору. Щодо посилання позивача на необхідність нотаріального посвідчення договору, то таке є необґрунтованим, оскільки було укладено договір фінансового лізингу, а не договір найму транспортного засобу. Крім цього, право на надання послуг фінансового лізингу юридичними особами-субєктами господарювання, які не є фінансовими установами, підтверджується довідкою про взяття на облік юридичної особи, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Таку довідку відповідач долучив до матеріалів справи. вивчивши заперечення та інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з огляду на наступне. 08 квітня 2016 року між ТО «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та [PERSON] було укладено договір №004436 фінансового лізингу, за умовами якого лізингодавець зобов'язувався придбати предмет лізингу - трактор «LovoiTE244Cab», вартістю 9230,77 дол., у власність та передати такий у користування лізингоодержувачуФелештин П.З. на строк та на умовах, передбачених договором (а.с.16-23). Позивач [PERSON] 08.04.2016р. сплатив платіж в сумі 24\~000,00 грн. Між тим, лізингодавець ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» умов договору не виконав і предмет лізингу лізингоодержувачуФелештин П.З. не передав. За положеннями п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу. Згідно ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, визначено Положенням про надання послуг з фінансового лізингу від 22.01.2004р. №21. Відповідно до положень ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним. За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні, (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (ч. 1 ст. 806 ЦК України). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом (ч. 2 ст. 806 ЦК України). За положеннями п. 1 і 2 ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про фінансовий лізинг»лізингодавець зобов'язаний у передбачений договором строк надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі (ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг»). Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що для договору найму і лізингу передбачена однакова загальна норма і такі договори повинні бути укладені у письмовій формі. Між тим, спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, що укладається з фізичною особою підлягає нотаріальному посвідченню і в силу вимог ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою щодо лізингу транспортного засобу. Означене стверджується положеннями п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012р., згідно якого договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, встановлених ЦК України та ЗУ «Про фінансовий лізинг». Постановою КМУ від 7.09.1998р. № 1388 визначено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Відповідно до п. 2 вищеозначеної постанови, цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Згідно п. 8 цієї Постанови державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідченні підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема договір фінансового лізингу. Таким чином, умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7.09.1998 р. №1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо нотаріального посвідчення. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу № 004436 від 08.04.2016р. укладений між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та [PERSON] за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. За положеннями ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, враховуючи наведене, договір фінансового лізингу № 004436 від 08.04.2016р. укладений між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та [PERSON] є нікчемним з підстав передбачених ч. 1 ст. 220 ЦК України, оскільки такий нотаріально не посвідчений. У п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6.11.2009р. розяснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або дого вір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 08 квітня 2015 року, укладеного між сторонами дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.5 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України. Разом з тим, в укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо), що є порушенням ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 807 ЦК України. Отже, оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 24\~000,00 грн. сплачених ним коштів за договором фінансового лізингу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд стягує із відповідача в користь позивача 551 грн. 21 коп. документально підтверджених судових витрат.

Outcome: approved