Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги позивачем вмотивовані тим, що відповідно до розписки від 21 червня 2014 року він позичив [PERSON] гроші в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, а останній зобовязувався повернути борг. Починаючи з 24 червня 2014 року до 03 лютого 2015 року відповідач повернув позивачу частково суму боргу в розмірі 3100 доларів США Надалі відповідач припинив повертати решту боргу, у звязку з чим 24 квітня 2015 року позивач надіслав відповідачу поштою лист з вимогою про повернення решти боргу в розмірі 16900 доларів США. Лист одержаний відповідачем 25 квітня 2015 року, що стверджується відміткою в повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідач гроші до сьогоднішнього часу позивачу не повернув не зважаючи на те, що кінцевий строк виконання ним зобов'язання з повернення позики сплинув 25 травня 2015 року. Таким чином, борг відповідача перед позивачем складає 17407 доларів США, а саме: 16900 доларів США основного боргу по розписці та 3 відсотки річних від простроченої сумі в розмірі 507 доларів США, що разом відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленому НБУ станом на 25 квітня 2016 року, становить 441093,38 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. [PERSON] дав неоднозначні суперечливі пояснення. Кошти в сумі 20 000 доларів США у [PERSON] не позичав. [PERSON] вимагав від нього розписку про те, що він боргує йому 20 000 доларів США, розписку він написав. Позивачу гроші в сумі 20 000 доларів США він віддав 23.07.2014 року. При закритті кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 192 КК України претензій майнового характеру [PERSON] не мав, про що написав відповідну заяву. Відповідач, представник відповідача [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2014 року [PERSON] позичив [PERSON] гроші в сумі 20000 доларів США, що стверджується власноруч написаною останнім розпискою ( а.с.6). Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що ним повернуто суму боргу в розмірі 20000 доларів США [PERSON], в рамках судового розгляду кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] за ст. 192 ч. 2 КК України, так як [PERSON] було подано 24.06.2014 року заяву про залишення позову без розгляду, а 23.07.2014 року подано заяву про те, що він немає ніяких претензій до [PERSON] Суд критично розцінює дані твердження, так як відповідачем не доведено того, що ним повернуто 20000 доларів США позивачу отримані за розпискою від 21.06.2014 року. Також щодо оцінок розписок у кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 192 КК України (справа № 713/25/14-к ) то відсутність претензій потерпілого [PERSON] по кримінальній справі до обвинуваченого і заява про залишення позову без розгляду потерпілого [PERSON] не являється доказом повернення боргу [PERSON] за договором позики від 21.06.2014 року. Окрім цього, відповідач дає в судовому засіданні пояснення про те, що він не позичав кошти, а далі дає пояснення що ним повернуто кошти. Судом відхилено клопотання відповідача про допит свідка [PERSON], який нібито був присутнім при поверненні відповідачем коштів позивачу, так як Стеблівською сільською радою на запит суду надано інформацію, що [PERSON] не проживає за адресою [INFO] і не був зареєстрований за даною адресою, і суд розцінює клопотання сторони відповідача про допит свідка [PERSON] як намагання ввести суд в оману. Відповідач [PERSON] частково повернув [PERSON] борг в розмірі 3100 доларів США. В порушення умов договору позики відповідач припинив повертати решту боргу, у звязку з чим 24 квітня 2015 року позивач надіслав поштою лист з вимогою про повернення решти боргу в розмірі 16900 доларів США. Лист одержаний відповідачем 25 квітня 2015 року, що стверджується відміткою в повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Борг відповідача перед позивачем складає 17407 доларів США, а саме: 16900 доларів США основного боргу по розписці та 3 відсотки річних від простроченої сумі в розмірі 507 доларів США, що разом відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленому НБУ станом на 25 квітня 2016 року, становить 441093,38 гривень Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу позикодавця зобов'язаний сплатити суму боргу. Враховуючи вищевикладене а також те, що відповідач не виконав свої зобовязання у встановлений у договорі строк, то суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу є обґрунтованими, доведеними відповідають чинному законодавству , а тому підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved