Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про відшкодування збитків завданих дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 18 698,60 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 липня 2013 року приблизно о 16.05 годині [PERSON] керуючи автомобілем «Лексус», д.н. [NUMBER], на перехресті вул. Молодогвардійська - вул. Мішина в м. Києві, при виїзді з другорядної дороги на головну, здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті було пошкоджено належний останньому на праві власності автомобіль. Оскільки постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.08.2013 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП, позивач просить суд на підставі ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 18 698,60 грн. та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 24 березня 2014 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду. Крім того, ухвалою суду від 09 квітня 2014 року залучено до участі даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПрАТ «АСК «Інго Україна». До початку судового розгляду справи, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (збільшення позовних вимог), відповідно до якої просив стягнути з відповідача збитки завдані дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 107 575,71 грн., посилаючись на визначений у висновку, проведеного ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» експертного автотоварознавчого дослідження, матеріальний збиток та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Дослідивши заявлені позивачем збільшення до позову, суд дійшов висновку, що останні за своїм змістом є заявою про зміну предмету позову, а відтак, враховуючи, що заява подана позивачем до початку розгляду справи по суті та у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих позивачем уточнень. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач, в свою чергу, заперечував проти задоволення позовних вимог з урахуванням їх збільшень, при цьому зазначив, що відсутні підстави для стягнення з нього коштів, оскільки його відповідальність застрахована у ПрАТ «АСК «Інго Україна», а відтак визначений матеріальний збиток підлягає стягненню саме зі страхової компанії. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 липня 2013 року приблизно о 16.05 годині [PERSON] керуючи автомобілем «Лексус», д.н. [NUMBER], на перехресті вул. Молодогвардійська - вул. Мішина в м. Києві, при виїзді з другорядної дороги на головну, здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті було пошкоджено автомобіль «Тойота», а власнику нанесено матеріальний збиток. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2013 року водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Відповідно до висновку № 14044 від 24.04.2014 року, проведеного ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» експертного автотоварознавчого дослідження, матеріальний збиток, завданий власникові Тойота, державний номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП з урахуванням зносу складає 50 431,26 грн. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «АСК «Інго Україна» згідно полісу №АЕ/1107182 термін дії якого з 27.01.2013 року до 26.01.2014 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну, становить 50 000 грн., розмір франшизи складає 510 грн. З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «АСК «Інго Україна» на підставі страхового акту №104567 від 15.10.2013 року виплатила позивачу суму страхового відшкодування у розмірі у сумі 24 045, 88 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13165 від 01.11.2013 року. Проте, частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом ч. 3 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» (далі по тексту - ЗУ «Про страхування») страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4, зокрема її п. 16, роз'яснено, що враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. При пред'явленні позовних вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Зважаючи на те, що вимоги до ПрАТ «АСК «Інго Україна» позивачем заявлено не було та оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована саме у цій компанії, а відповідно до норм цивільного законодавства у разі настання страхового випадку та при відмові особи, відповідальність якої застрахована, у відшкодуванні шкоди, саме страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі ліміту відповідальності визначеному страховим полісом, що становить 50 000 грн. При цьому, згідно з частиною 5 статті 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі. Крім того, статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи наведене та те, що вина відповідача за заподіяну шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки доведена постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2013 року та те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «АСК «Інго Україна», суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром матеріальної шкоди і визначеною полісом страховою сумою (лімітом відповідальності) у розмірі 431,26 грн. (50431,26 - 50 000), суми франшизи у розмірі 510 грн. та витрат, пов'язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження, у розмірі 3 500 грн. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає суму 10 000 грн. завищеною, а тому відповідно дана позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 1 000 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 19,41 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial