Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія», в якій просить визнати неправомірними дії Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» щодо невключення його до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» Додаток 1 до Державного акта на право колективної власності на землю № ХР -21-00-000446, виданого на підставі рішення Сосонівської сільської ради 14 березня 1996 року, визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Сільськогосподарського підприємства «Росія» Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області розміром 7,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), як за колишнім членом КСП «Росія». В обґрунтування позовних вимог позивачем в позові зазначено, що він працював у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Росія» Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області з 17 лютого 1981 року до 18 травня 2002 року та був членом вказаного КСП, що підтверджується записами у його трудовій книжці, а також відсутністю записів у протоколах загальних зборів членів колгоспу «Росія», Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія», Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» про його виключення з членів підприємства. Розпорядженням Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 26 січня 1993 року за № 13, колгосп «Росія» реорганізовано в Колективне сільськогосподарське підприємство - колгосп «Росія», а згодом Колективне сільськогосподарське підприємство - колгосп «Росія» реорганізовано в Сільськогосподарський багатофункціональний кооператив «Росія». Паювання земель Колективного сільськогосподарського підприємства - колгосп «Росія» розпочалось у 1996 році, Державний акт на право колективної власності на землю № ХР -21-00-000446, виданий на підставі рішення Сосонівської сільської ради 14 березня 1996 року. Але, як вказав позивач, до списку членів Колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на отримання земельної частки (паю), його з невідомих причин включено не було. Неодноразові звернення [PERSON] до Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія», Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія», органів державної влади та місцевого самоврядування до вирішення спору не призвело, що зумовило останнього звернутись з позовом до суду. Крім того, позивач звернув увагу, що після отримання Державного акту на право колективної власності на землю № ХР-21-00-000446 колективним сільськогосподарським підприємством «Росія» 14 березня 1996 року, рішенням Сосонівської сільської ради від 22 лютого 2000 року був затверджений склад комісії по реформуванню та паюванню земель, переданих в колективну власність. Розпорядженням Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 11 липня 2000 року № 290 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах КСП «Росія», затверджена вартість земельної частки (паю), розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах та кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розпорядженням Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 14 березня 2003 року № 77 скасоване розпорядження голови районної державної адміністрації від 11 липня 2000 року № 290. Рішенням VІІІ сесії ХХІV скликання Сосонівської сільської ради у 2003 році була створена комісія по підготовці до проведення зборів по перепаюванню землі бувшого колгоспу «Росія». При цьому реєстрація та видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) проводилась в період з 18 липня 2000 року по 16 лютого 2010 року. Посилаючись на приписи Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95, положення статтей 1 та 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899 - ІV, статтей 5, 22 Земельного кодексу України, а також пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, позивач просить задовольнити позов, оскільки вирішити дане питання в позасудовому порядку неможливо. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» про визнання дій неправомірними, визнання права на земельну частку (пай). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» про визнання дій неправомірними, визнання права на земельну частку (пай) судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`являвся, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Представник позивача - адвокат Мякота Т. М., яка діє на підставі ордеру серії ПТ № 063527 від 12 жовтня 2018 року та відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 травня 2018 року у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі з підстав визначених у позові, а також додаткових підстав, а саме посилання на правові позиції, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» стосовно принципу «належного урядування» як на підставу для задоволення позовних вимог. У подальшому у судове засідання представник [PERSON] не з`явилася, скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України на адресу суду надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 6902/20-вх. від 18 грудня 2020 року, відповідно до якої просила суд подальший розгляд справи провести за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Уповноважений представник Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не прибув, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Цивільним процесуальним кодексом України порядку. Правом на надання відзиву у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався. Відповідно до приписів частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України селищний голова Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області О. С. Єсін на адресу суду направив заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 7078/20 - вх. від 30 грудня 2020 року, відповідно до якої просив суд розгляд справи провести за відсутності представника відповідача, зазначивши про визнання позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача - Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» у судове засідання теж не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України не надали. Скориставшись приписами частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України 09 грудня 2019 року голова Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» О. І. Колісник через канцелярію суду надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 8675/19-вх, з проханням слухати справу без їх участі та визнання позовних вимог у повному обсязі. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчить відповідні заяви, що надані їх представниками та долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь в розгляді справи у суді, підстав для визнання необхідним надання сторонам особистих пояснень не має, оскільки представник позивача у судовому засіданні їх вже надала, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за їх відсутності. Вислухавши пояснення та доводи представника позивача, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до копії Витягу з протоколу № 2 загальних зборів колгоспу «Росія» від 01 жовтня 1992 року вирішено створити на базі нинішнього колгоспу сільськогосподарське підприємство - колгосп «Росія» та затвердити статут сільськогосподарського підприємства - колгоспу «Росія». Пунктом 3 Статуту колективного сільськогосподарського підприємства - колгоспу «Росія» визначено членство у підприємстві, права і обов`язки членів підприємства. Згідно з підпунктами 3.1, 3.2 пункту 3 наведеного Статуту членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 18-річного віку, визнають Статут і виявили бажання брати участь в здійсненні цілей підприємства. Прийняття в члени підприємства проводиться правлінням підприємства в присутності особи, яка подала заяву, з послідуючим затвердженням на загальних зборах підприємства (зборах уповноважених). Заява про вступ у члени підприємства має бути розглянута на протязі місяця. Підприємство має право прийняття в члени підприємства встановлювати випробувальний строк до трьох місяців. Членство в підприємстві припиняється в разі виходу або виключення з членів підприємства (підпункт 3.6 пункту 3 Статуту). Розпорядженням представника Президента України Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області за підписом першого заступника глави районної державної адміністрації І. Ф. Калантай від 26 січня 1993 року № 13 «Про державну реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства - колгоспу «Росія» відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року було зареєстровано колективне сільськогосподарське підприємство - колгосп «Росія» за юридичною адресою: село Сосонівка Нововодолазького району Харківської області. 20 квітня 2000 року Колективне сільськогосподарське підприємство - колгосп «Росія» реорганізовано у Сільськогосподарський багатофункціональний кооператив «Росія» (місцезнаходження: Харківська область, Нововодолазький район, село Сосонівка, вулиця Миру, будинок № 3, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України 05521436, керівник: Колісник Ольга Іванівна), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 03 червня 2019 року за № 1005401466 та записом у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , 17 лютого 1981 року було прийнято на роботу на посаду водія автопарку колгоспу «Росія» Нововодолазького району Харківської області та у члени колгоспу «Росія» Нововодолазького району Харківської області відповідно до протоколу № 2 від 23 лютого 1981 року, та звільнено з Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» на підставі пункту 4 статті 40 Кодексів законів про працю України 18 травня 2002 року відповідно до наказу № 65, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача серії УКР № 2035509, оригінал якої був досліджений у судовому засіданні 04 лютого 2020 року. З копії рішення ІІІ сесії ХХІІ скликання Сосонівської сільської Ради народних депутатів від 20 червня 1995 року «Про передачу землі у колективну власність КСП «Росія» вбачається, що було вирішено передати у колективну власність Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» 3700 гектар землі. Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 21-00-000446, виданого 14 березня 1996 року за підписом голови Сосонівської сільської Ради народних депутатів Г. І. Колодяжної, зареєстрованої в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 17, колективному сільськогосподарському підприємству «Росія» село Сосонівка, передано у колективну власність 4198,9 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва. При цьому слід зазначити, що кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), приймається за списком, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю, який, у разі потреби, уточнюється і підписується головами відповідної Ради і підприємства. Право на земельну частку (пай) громадянина посвідчується сертифікатом за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай)». Сертифікати на право на земельну частку (пай) громадянам України видаються відповідною районною державною адміністрацією (виконавчим комітетом міської ради). У Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 21-00-000446 від 14 березня 1996 року прізвища [PERSON] не значиться. Аналогічна інформація міститься у листі Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 17 травня 2018 року за вихідним № 29-20-0.23,26-105/117-18 зі змісту якого вбачається, що Державний акт на право колективної власності на землі колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» серія ХР - 21-00-000446 був виданий Сосонівською сільською радою народних депутатів Нововодолазького району Харківської області. У додатку до зазначеного державного акту на право колективної власності на землю КСП «Росія» громадянин [PERSON] не внесений, в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого СБК «Росія» сертифікат не зареєстрований. Розмір земельної частки (паю) реформованого СБК «Росія» складає 7,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) на час паювання становить 21425 гривень 00 копійок. Рішенням ІХ сесії ХХІІІ скликання Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 22 лютого 2000 року «Про створення комісії по реорганізації та паювання колгоспу «Росія» її ролі і функції» у відповідності до Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» від 03 грудня 1999 року було затверджено склад комісії по реформуванню та паюванню земель переданих в колективну власність, а Розпорядженням голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 11 липня 2000 року за № 290 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних гектарах КСП «Росія» затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) - 21425 гривень 00 копійок, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектар - 7, 37, кількість осіб які мають право на земельну частку (пай) - 367 чоловік. Розпорядженням голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 14 березня 2003 року за № 77 «Про скасування розпорядження голови районної державної адміністрації від 11 липня 2000 року № 290 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних гектарах КСП «Росія» відповідно до статті 45 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та на виконання протесту прокурора Нововодолазького району Харківської області було скасовано Розпорядження голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 11 липня 2000 року за № 290 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних гектарах КСП «Росія»», як таке, що суперечить актам законодавства. Відповідно до рішенням VІІІ сесії ХХІV скликання Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 2003 року «Про створення комісії по підготовці до проведення зборів по перепаюванню землі бувшого колгоспу «Росія» заслухавши інформацію сільського голови про те, що 14 березня 1996 року колективному сільськогосподарському підприємству «Росія» сільською радою було видано Державний акт серія ХР - 21-00-000446 на право колективної власності на землю площею 4198,69 гектар. Додатком № 1 до цього акту був список громадян членів КСП «Росія» на той час (пенсіонерів та працюючих) в їх кількості 476 чоловік. При реорганізації та паювання колгоспу «Росія» в 1998 - 2000 роках комісією по розпаюванню (голова комісії Колісник Олександр Іванович ) було уточнено список пайовиків колгоспу «Росія» в бік його скорочення на 135 чоловік, цей список було затверджено розпорядженням голови райдержадміністрації за № 290 від 11 липня 2000 року та розпайовано землю; при цьому розпайовано було не всю землю, що знаходилась в колективній власності колгоспу 1200,3 гектар: за фіктивною згодою виконкому сільської ради (в протоколах засідань виконкому відповідного періоду це не зафіксовано) було залишено як внутрігосподарський фонд кооперативу «Росія», у зв`язку з чим створено комісію по підготовці до проведення зборів по перепаювання землі колишнього колгоспу «Росія» з метою відновлення порушених прав на земельні та майнові паї громадян. За відомостями Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03 липня 2019 року за вихідним № 29-20-0.23,26-155/117-19 повідомлено, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого СБК «Росія» реєстрація та видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) була в період з 18 липня 2000 року по 16 лютого 2010 року. Як свідчать матеріали справи, 15 травня 2000 року [PERSON] звертався до Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» із заявою про включення його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) у землі КСП «Росія» як члена КСП «Росія», на що отримав письмову відповідь за підписом голови Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» М. І. Колісника від 09 червня 2000 року № 245, відповідно до якої [PERSON] повідомлено, що на даний час проводиться уточнення списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), при розгляді питання на загальних зборах відповідна заява буде розглянута, про що буде повідомлено додатково. Крім того, 12 жовтня 2002 року [PERSON] повторно звертався до Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» із заявою про включення його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) у землі КСП «Росія» як члена КСП «Росія», на що отримав письмову відповідь за підписом голови Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» М. І. Колісника від 07 листопада 2002 року № 475, відповідно до якої [PERSON] повідомлено, що він дійсно перебував у членах КСП «Росія» на момент паювання земель у 1996 році, помилково не був включений до списку на отримання земельної частки (паю), однак в задоволені заяви відмовлено, в зв`язку з тим, що на момент розгляду заяви позивачем припиненні трудові відносини з СБК «Росія» з 18 травня 2002 року. 14 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області з заявою, у якій просив видати йому сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Росія» Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області як за колишнім членом КСП «Росія». Листом за підписом голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області Р. Мерзлікіна за № 02-32/2239 від 15 серпня 2018 року [PERSON] було повідомлено про неможливість видачі сертифікату з підстав відсутності його прізвища у списку громадян - членів КСП «Росія» й зареєстрованого сертифіката на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Росія» згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Росія», а також запропоновано звернутися до суду за захистом порушених прав. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899 - ІV, а також Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого проколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності (право мирного володіння майном), який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 2 статті 14 Основного Закону України та частини 2 статті 1 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Процес приватизації землі розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. Відповідно до статті 10 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України від 05 червня 2003 року № 899 - ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Частиною 9 статті 5 Земельного кодексу України (у редакції від 22 червня 1993 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу). За приписами частини 1 статті 22 Земельного кодексу України (у редакції від 22 червня 1993 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям»). Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності визначені положеннями Закону України від 05 червня 2003 року № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Статтею 1 вказаного вище нормативно - правового акту визначено, що право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї (стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). На даний час відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» саме на сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Приписами статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» обумовлено, що питання використання нерозподілених та не витребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Частиною 2 статті 19 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. У роз`ясненнях, які містяться у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Із змісту статей 1 та 2 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» (у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що передача земель у колективну власність для виробництва сільськогосподарської продукції відбувалась, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє, що сертифікат на право власності на земельну частку (пай) видається члену підприємства, кооперативу, товариства, тобто особам, працюючим в підприємствах. Отже, право громадян, як співвласників колективної власності на землю, набувається з дня видачі в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю з обов`язковим додатком - списком громадян, які є членами сільськогосподарського підприємства. Абзацом 2 пункту 8 «Перехідні положення» Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа. Зі змісту наведеної норми права вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була членом та включена до списку, що додається до державного акта на право власності на землю. Порядок вступу до підприємства (колгоспу) і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї врегульовуються статутом відповідного підприємства. Так, положеннями статті 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ регламентовано, що підприємство діє на основі статуту. У статуті підприємства вказуються найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, порядок розподілу прибутку, отриманого від операцій із цінними паперами, загальні права та обов`язки членів підприємства; передбачаються органи самоврядування, порядок їх формування та компетенція, права та обов`язки підприємства і його членів щодо використання й охорони земель, водних та інших природних ресурсів, виробничо-господарської, фінансової і трудової діяльності, питання оплати та охорони праці, соціальні гарантії, умови і порядок реорганізації та ліквідації підприємства. Членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (частина 1 статті 1 та стаття 5 Закону України Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ). Отже, членство у колективному сільськогосподарському підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути лише внаслідок волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ, трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу, відповідно до пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників», є трудова книжка колгоспника. Таким чином, питання набуття та припинення членства в колективному сільськогосподарському підприємстві регулюється статутом підприємства. Список громадян, які мають право на земельну частку (пай), як додаток до державного акту, формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства, підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради. У спірних правовідносинах основою набуття статусу члена й виникнення відповідних права, пов`язаних з членством у колективному підприємстві, є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до складу членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цієї організації. Як вже зазначалося вище, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. Отож, саме по собі не внесення особи до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не є безумовною підставою для відмови у позові про визнання за такою особою права на земельну частку (пай). Наведені вище норми матеріального права пов`язували виникнення права особи на земельну частку (пай) із її членством у колективному сільськогосподарському підприємстві на час здійснення паювання і не ставили його у залежність від строку трудового стажу такої особи в колективному сільськогосподарському підприємстві. Тобто, значення для вирішення спору має лише факт перебування [PERSON] у членах Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» станом на час видачі державного акта на право колективної власності на землю 14 березня 1996 року, а оскільки останній дійсно був членом колективного сільськогосподарського підприємства (сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу) до 18 травня 2002 року, то вважати правомірним його не включення до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), не можна. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач [PERSON] в період розпаювання земель колективної власності був членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія», згодом реорганізованого у Сільськогосподарський багатофункціональний кооператив «Росія», у зв`язку з чим набув право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 7,37 в умовних кадастрових гектарах з дня видачі Державного акта на право колективної власності на землю відповідно до положень статтей 1 - 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Так, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав, що передбачено пунктом «а» частини 3 статті 152 Земельного кодексу України. Також слід вказати, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями сформувала позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі, якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь - якими засобами, передбаченими національним законодавством. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Таким чином, суд не має сумнівів щодо належності речових прав на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Сільськогосподарського підприємства «Росія» Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області розміром 7,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), як за колишнім членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» позивачеві; відсутність прізвища позивача у списках членів колгоспу «Росія», реорганізованого згодом в Колективне сільськогосподарське підприємство - колгосп «Росія», а Колективне сільськогосподарське підприємство - колгосп «Росія» - в Сільськогосподарський багатофункціональний кооператив «Росія», є наслідком помилки державного органу (органу місцевого самоврядування), а ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, при цьому, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. За рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, гарантоване статтею 55 Основного Закону України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. З огляду на вказане, позовні вимоги [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» про визнання дій неправомірними, визнання права на земельну частку (пай) належить задовольнити у повному обсязі. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» про визнання дій неправомірними, визнання права на земельну частку (пай) не порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved