Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що в 2014 році йому стало відомо про наявність договору поруки укладеного між ним та ПАТ «УкрСиббанк» від 07.07.2008 року. За цих договором, позивач, начебто виступаючи поручителем, взяв на себе обовязок відповідати за зобовязаннями [PERSON], який являється боржником ПАТ «УкрСиббанк» за умовами кредитного договору № 11368871000. Рішенням Голопристанського районного суду з [PERSON] та [PERSON], як солідарних боржників була стягнута заборгованість на користь ПАТ «УкрСиббанк». [PERSON] стверджує, що правочин, який став підставою для стягнення з нього кредитної заборгованості [PERSON] ним не укладався та не підписувався. Дані дії проводились за його відсутності та без його відома. В звязку з тим, що договір поруки був підписаний не позивачем, останній, посилаючись на ст. 203, 207, 215 ЦК України, просить визнати його недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позові та просив суд їх задовольнити. Позивач в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та пояснив, що в день підписання договору поруки його не було в м. Гола Пристань, оскільки він перебував в службовому відрядженні за межами Херсонської області. Вказані обставини можуть підтвердити особи, які разом з ним їздили по робочим справам. Для доведеності позовних вимог просив допитати свідків, покази яких зможуть підтвердити його фізичну неможливість бути присутнім при оформленні та підписанні оспорюваного правочину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та пояснив, що в липні 2008 року між ним та банком був укладений кредитний договір. Однак, жодного договору поруки при ньому не укладалося та виконання його зобовязань шляхом поручительства не забезпечувалось. Не заперечує проти визнання договору недійним. Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення учасників справи, які зявились, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Дослідженими в судовому засіданні доказами, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07.07.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11368871000, за умовами якого позичальнику були надані грошові кошти в сумі 13900 доларів США. Того ж дня між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 215828, відповідно до якого позивач взяв на себе обовязок відповідати за невиконання зобовязань [PERSON] перед кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Згідно положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року передбачено, що порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо. Таким чином, доведеність невідповідності підпису позивача з підписом зазначеним у договорі поруки було б беззаперечною підставою для визнання його недійсним. З метою перевірки виконання підпису [PERSON] у договорі поруки № 215828, ухвалою суду від 13.10.2014 року було призначено судову почеркознавчу експертизу. 24.02.2015 року Голопристанським районним судом було отримано висновок судово-почеркознавчої експертизи, згідно якого підписи від імені [PERSON] у договорі поруки визнані непридатними для ідентифікаційного дослідження. Отже, даним висновком встановлено неможливість підтвердити або спростувати, що виконання підпису в договорі поруки здійснено позивачем чи іншою особою. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Зі статті 218 ЦК України вбачається, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Аналізуючи дану норму ВСУ в абз. п. 12 своєї постанови № 9 від 06.11.2009р. вказав, що не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Виходячи з вищевикладеного, клопотання позивача про допит свідків є недоречним, оскільки їхні покази будуть не допустимими доказами та не матимуть ніякого значення при вирішенні справи по суті. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення вищевказаної норми, позивачем в ході розгляду справи не було надано суду належних та допустимих (письмових) доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявлених вимог, а тому в їхньому задоволенні слід відмовити за недоведеністю. Визнання позову [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки надані відповідачем пояснення не узгоджуються з іншими обставинами справи. Таким чином, на підставі зазначеного та

Outcome: dismissed