Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] до 209 Управління начальника робіт, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с. 36), просить стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату в сумі 30685,00 грн., компенсацію за затримку заробітної плати по день винесення рішення по справі з розрахунку 114,95 грн. за кожен день затримки виплати заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2012,81 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 05 січня 2016 року на підставі наказу № 1-к від 05.01.2016 року він був прийнятий на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення 209 Управління начальника робіт. Наказом № 30-в від 30 вересня 2016 року позивач був звільнений з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України. Стверджує, що при звільненні йому відповідачем не було виплачено заробітну плату за січень-вересень 2016 року у сумі 30685 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2021,81 грн., а тому позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві. Представники відповідачів у судовому засіданні позов не визнали і в його задоволенні просили відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових поясненнях (а.с. 65-66). Зміст вказаних пояснень зводиться до того, що при прийнятті на роботу, між [PERSON] та начальником 209 Управління начальника робіт було досягнуто домовленості, що будуть проводитись відомості про нарахування позивачу заробітної плати для зарахування останньому стажу роботи та здійснення відрахувань до Пенсійного фонду України. Фактична сума заробітної плати позивача йому не виплачувалась а надавалась в якості заробітної плати бухгалтеру підприємства. Проте з серпня 2016 року позивач почав вимагати, щоб йому було виплачено нараховану йому заробітну плату. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.01.2016 року [PERSON] згідно наказу № 1-к від 05.01.2016 року прийнято на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення 209 Управління начальника робіт. Згідно наказу № 30 від 30.09.2016 року [PERSON] звільнений з вказаної посади за угодою сторін за ст. 36 п. 1 КЗпП України. Вказані обставини вбачаються з копії трудової книжки, виданої на імя [PERSON] БТ-ІІ № 2644435 (а.с. 5-6). Згідно довідки № 15 від 30.09.2016 року 209 УНР, [PERSON] за період січень-вереснь 2016 року нараховано заробітну плату, з якої сплачувалися страхові внески за розрахунковий період, в сумі 30685,00 грн. Середньоденна заробітна плата становить 114 грн. 93 коп. (а.с. 39). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. За період своєї роботи за січень-вересень 2016 року позивач отримав право на щорічну основну відпустку тривалістю 18 календарних днів. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не надано доказів на підтвердження факту виплати [PERSON] заробітної плати. До того ж, з пояснень представників відповідача у судовому засіданні та наданих письмових пояснень представника відповідача [PERSON] вбачається, що фактично заробітна плата позивачу не виплачувалась. Також слід зазначити, що за період своєї роботи за січень-вересень 2016 року позивач отримав право на щорічну основну відпустку тривалістю 18 календарних днів і розмір компенсації за невикористану відпустку становить 2068,74 грн. (114,93 грн. х 18 днів = 2068,74 грн.). Суд критично відноситься до твердження відповідача, що між 209 УНР [PERSON] при прийнятті останнього на посаду було досягнуто згоди щодо того, що позивачу будуть нараховуватись лише страхові платежі, а сума заробітної плати йому виплачуватись не буде, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 14 Закон України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. До того ж, суд вважає, що така домовленість між позивачем та відповідачем порушує права працівника щодо оплати праці, гарантовані законом. Таким чином, відповідач порушив права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, щодо строків розрахунку при звільненні, що передбачено ст.ст. 47, 116 КЗпП України, а отже сума заборгованості по заробітній платі в сумі 30685,00 грн. та компенсація за невикористану відпустку у розмірі 2021,81 грн. (у межах позовних вимог) підлягає стягненню з відповідача. Відповідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 жовтня 2016 року по 16 лютого 2017 року в сумі 11263,14 грн.. (кількість робочих днів з дня звільнення 01.10.2016 р. по дату винесення судового рішення 16.02.2017 р. 98 робочих дні; середньоденна заробітна плата складає 114,93 грн.; 114,93 грн. х 98 р. д. = 11263,14 грн. ). У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати - 551 грн. 20 коп. судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved