Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] завернулась до суду із позовом до [PERSON] за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Заявлені вимоги мотивувала тим, що 28 березня 2013 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області розірвано її шлюб з [PERSON], який був зареєстрований 21 червня 2009 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції. Від даного шлюбу [INFO] у сторін народився син - [PERSON]. Позивач зазначає, що з 2013 року шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони почали проживати окремо. Оскільки відповідач матеріальної підтримки на утримання дитини не надавав, участі у вихованні дитини не приймав, то за рішенням Вінницького міського суду від 10 січня2013 рокуіз відповідача на утримання сина стягнуто аліменти в примусовому порядку. На підставі виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області № 232/5868/12 від 05 лютого 2013 року, Центральним відділом державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрито виконавче провадження. Станом на 07 травня 2018 року заборгованість відповідача по аліментах становила 18 435 гривень. На протязі всього періоду що минув з часу припинення з відповідачем сімейних стосунків, дитина постійно проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, будь-якої допомоги відповідач не надає, з сином не спілкується. Незважаючи на те, що син в зв'язку з наявним у нього захворюванням потребує додаткової уваги та допомоги з боку дорослих, батько дитини не проявляє турботи, зацікавленості у питаннях зростання та виховання сина. Через безвідповідальне ставлення відповідача, дитина була позбавлена можливості влітку відпочити на морському узбережжі за кордоном. Так, незважаючи на фінансову та фактичну можливість у позивача оздоровити сина, розширити його знання, ознайомити його з культурою інших країн, таке не відбулось через відсутність письмової згоди батька на цю поїздку. Між тим, сам відповідач вільно пересувається країнами Європи, його поїздки туди не обмежені будь-ким, перешкоди у пересуванні відсутні. Спроби вирішувати з відповідачем будь-які питання щодо дитини за допомогою засобів зв'язку, є марними. Востаннє розмовляли з відповідачем в березні 2018 року. Ні на телефонні дзвінки, ні на смс-повідомлення або за допомогою скайпу - відповіді позивач не отримує. Всю необхідну допомогу як матеріального, так і морального характеру, піклування, турботу щодо забезпечення умов належного утримання та у вихованні неповнолітнього [PERSON], надає виключно теперішній чоловік позивача - [PERSON] На сьогоднішній день своїх моральних зобов'язань, матеріальних обов'язків щодо утримання та виховання дитини відповідач не виконує, що змусило позивача звернутись до суду із даним позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Представник Служби у справах дітей Марценюк Л. Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та не заперечила щодо задоволення даного позову. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача вона знає давно, так як їхні діти разом ходять в один клас. Рідного батька [PERSON] вона ніколи не бачила, в школу завжди приходить позивач та її чоловік [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача. Відповідача ніколи не бачила та не знала про його існування, вважала що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] Свідок [PERSON] с судовому засіданні пояснила, що вона є сімейним лікарем позивача, коли приходила на виклики додому то відповідача там ніколи не бачила. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми глави 13 розділу 3 Сімейного кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.3). Згідно з довідкою квартального комітету «Зоряний» від 22 жовтня 2018 року, позивач разом зі своєю сім'єю - чоловіком [PERSON] та сином [PERSON], постійно проживають за адресою [ADDRESS] з 2015 року по теперішній час (а.с.5). Відповідно до довідки КЗ «ДНЗ № 1 ВМР» від 20 серпня 2018 року [PERSON], відвідував дошкільний навчальний заклад з 02 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року, дитиною опікувалась виключно мама - [PERSON] (а.с.6). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2013 року шлюб між [PERSON], та [PERSON] - розірвано (а.с.7). 03 лютого 2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист № 232/5868/12 про примусове стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 24.12.2012 року і до повноліття дитини (а.с.8). За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 07 травня 2018 року заборгованість боржника [PERSON] становить 18 435 грн. (а.с.9-10). Довідкою від 10 серпня 2018 року № 151 та листом від 26 лютого 2019 року, виданих адміністрацією ЗОШ І-Ш ступенів № 26 підтверджено, що батько учня [PERSON], який навчається в даному закладі з 2016 року, не брав участі у вихованні дитини, ( не спілкувався з вчителем, не приймав участі в батьківських зборах, не цікавиться успіхами дитини) (а.с.12,31). Свідоцтвом від 27 червня 2018 року, реєстр № 1122, посвідченим приватним нотаріусом Курбатовою С. П., підтверджено, що повернута з відміткою «за закінченням терміну зберігання» заява [PERSON] про надання дозволу на поїздку неповнолітнього сина [PERSON] за кордон передана [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Положення ст. 155 СК вимагають необхідності здійснення прав та обов'язків батьків на повазі до прав дитини. Ухилення від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення відповідальності, встановленої законом на участь у вихованні дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повнолітня. Положенням Декларації ООН (пр. 8) визначено, що дитина має за всіх обставин бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Статтею 2 Європейської конвенції по здійсненню прав захисту дітей закріплено, що предметом даного нормативного акту є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню цих прав. Зазначені положення аналогічні правам та гарантіям, що закріплені Конституцією України, ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей. Виконавчий комітет Вінницької міської ради як орган опіки і піклування надав висновок від 01 квітня 2019 року № 01-00-011-15752 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO]. При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 р., також враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили йому розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини.

Outcome: approved