Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Східукрторг» в особі Сєвєродонецької філії №9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна, мотивуючи вимоги тим, що позивач [PERSON] у травні 2011р. купив пасажирський автобус марки «SCANIA» модель «К 113 TLA». У червні 2011р. він зареєстрував транспортний засіб за місцем свого мешкання у ВРЕР м. Стаханов УДАІ УМВСУ в Луганській області, про що йому 07.06.2011р. було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії CAE 701497, а також державний номерний знак [NUMBER]. Зазначив, що даний автобус був придбаний з метою зайняття підприємницькою діяльністю з наданням послуг по перевезенню пасажирів. Вказав, що 07.06.2011р. видав на ім'я [PERSON] довіреність, якою уповноважив її бути його представником з питань, пов'язаних з вчиненням правочинів щодо експлуатації та продажу належного йому спірного автобусу. 20.08.2012р. подавши до приватного нотаріуса, який видав зазначену вище довіреність, заяву про скасування виданої ним [PERSON] довіреності, згодом дізнався, що спірний автобус вже був знятий з реєстрації та проданий. Зазначив, що спірний автобус вибув з його володіння поза його волею та кошти від продажу він не отримував. Тому, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу - автобусу «SCANIA K 113 TLA», державний номер [NUMBER], оформлений довідкою-рахунком № ДПІ 412733 від 18.07.2012р.; зобовязати [PERSON] та [PERSON] повернути [PERSON] транспортний засіб автобус «SCANIA K 113 TLA», державний номер [NUMBER]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити та додатково пояснив, що у травні 2011р. позивачем [PERSON] були зняті зі своїх банківських рахунків особисті кошти, які ним накопичувались упродовж тривалого часу, у червні 2011р. позивачем було придбано пасажирський автобус марки «SCANIA» та зареєстровано, про що йому було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також державний номерний знак. Спірний автобус він придбав з метою зайняття підприємницькою діяльністю з надання послуг по перевезенню пасажирів, однак, оскільки організація господарсько-підприємницької діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів потребувала від нього витрачення більшого часу та більших зусиль, ніж це йому здавалось спочатку, тому, будучи знайомим приблизно з 2005р. з [PERSON], знаходячись з нею в нормальних, довірчих стосунках, знаючи, що [PERSON] зареєстрована в якості приватного підприємця та зареєструвала на своє імя туристичне агентство, і тому більш-менш обізнана з туристичним бізнесом, [PERSON] запропонувала йому обєднати їх зусилля та спільно діяти в галузі ведення туристичного бізнесу. З цією пропозицією він погодився, оскільки за їх усною домовленістю його вкладом в спільну діяльність був вже придбаний ним автобус і більш нічого від нього додатково не вимагалося, а вкладом [PERSON] вирішення всіх без винятку організаційних питань, повязаних з отриманням всіх дозвільних документів та, власне, організація перевезень. Для вирішення організаційних питань, згідно пояснень [PERSON], повязаних із користуванням, експлуатацією, проходженням технічного огляду автобуса, організацією надання послуг з перевезення пасажирів, необхідно було саме від імені власника транспортного засобу подавати відповідні заяви та укладати відповідні правочини (договір щодо проходження технічного огляду, договір щодо проходження водіями медичного огляду, отримання ліцензії, тощо), тому він за пропозицією [PERSON] 07.06.2011р. видав на її імя довіреність, якою уповноважив її бути його представником з питань, повязаних з вчиненням правочинів щодо експлуатації та продажу належного йому спірного автобусу. Після досягнення домовленостей щодо спільної діяльності [PERSON] організувала діяльність щодо надання послуг з перевезення пасажирів, яку повністю й контролювала. Влітку 2012р., незважаючи на те, що були постійні замовлення від населення на перевезення та спірний автобус постійно перебував у рейсах, [PERSON] звітувала перед позивачем [PERSON], що прибутку від їх діяльності немає, так як кошти витрачаються на пальне, технічне обслуговування та ремонт спірного автобусу, заробітну плату водіїв, сплату штрафів ДАІ, тощо, у звязку з чим у нього виникли сумніви щодо чесного розподілу [PERSON] між ними доходу. На цьому ґрунті між ним та [PERSON] виник конфлікт та сварка, з огляду на що він заявив, що вона його обманює у питаннях розподілу виручених коштів, а тому він відмовляється від подальшої співпраці з нею та скасовує довіреність. 20.08.2012р. звернувшись до приватного нотаріуса, який видав зазначену вище довіреність, заяву про скасування виданої ним [PERSON] довіреності, але, як виявилося згодом, він спізнився зі скасуванням довіреності, оскільки [PERSON] до скасування ним довіреності встигла зняти спірний автобус з реєстрації та продати його своїй 68-річній матері [PERSON], у якої відсутній дозвіл на керування транспортними засобами. [PERSON] зняла спірний автобус з реєстраційного обліку для реалізації за довідкою-рахунком, виданою TOB «Східукрторг» м. Сєвєродонецька, та продала своїй матері [PERSON], автобус було зареєстровано в ВРЕР м. Сєвєродонецька за [PERSON] на підставі зазначеної вище довідки-рахунку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала, просила суд у їх задоволенні відмовити. Крім того відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вони разом з позивачем [PERSON] проживали однією сімєю 8 років, вона займалася туристичною діяльністю, а саме перевезенням відпочиваючих до АРК, оскільки туристичний бізнес був прибутковим, позивач [PERSON] запропонував їй купити автобус, запевнивши її, що транспортний засіб буде їх спільним та зареєстрованим за обома, проте коли позивач [PERSON] вийшов від нотаріуса, повідомив, що так зробити не можна, тому у день придбання автобусу їй було одразу ж надано від його імені довіреність, щоб вона мала право розпоряджатись ним, так як даний автобус було придбано за її власні кошти. Після конфлікту, який виник між ними, вона від нього пішла, залишивши все сумісне нажите майно та всі гроші від бізнесу. Оскільки у неї була довіреність та позивач казав, що вона такий же власник як і він, а їй були потрібні кошти, тому вона вирішила продати автобус. Її мама, відповідач [PERSON], дала їй кошти, і тому вона продала транспортний засіб саме їй. Гроші були передані ще раніше на розвиток підприємства. Мама давала гроші не в момент правочину. Автобус було придбано за її гроші. Мешкали з [PERSON] спільно, вона була приватним підприємцем, в неї був хороший заробіток, [PERSON] офіційно не працював, займався торгівлею на ринку. Повна вартість автобусу становила приблизно 30000 доларів США у 2011р. Вона навіть брала кредит, так як грошей не вистачало. На момент укладення договору з [PERSON] вони вже розірвали стосунки з [PERSON]. Вважає, що договір-купівлі продажу було здійснено законно, так як в неї на руках була генеральна довіреність на розпорядження спірним транспортним засобом. У її присутності нотаріус говорив, що вона має право за цією довіреністю продати транспортний засіб, [PERSON] погодився. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що спірний транспортний засіб було куплено за власні кошти відповідача [PERSON], які вона отримала від законної підприємницької діяльності, яку вела з 2002р. Ці кошти вона зберігала у банках України, про що свідчать дані зазначені у банківських договорах, з цих доходів відповідач сплачувала податки. 07.08.2009р. [PERSON] вмовив відповідачку перекласти її кошти на свій рахунок. Крім того, цих коштів не вистачило для придбання спірного транспортного засобу, тому [PERSON] оформила кредит. [PERSON] з 1993р. по 2012р. ніде не працював і не отримував доходів, про що є довідка з податкової і фактично перебував на утриманні відповідачки. Крім того, будь яких документів, доказів про існування доходів позивач не надав. Позивач чітко розумів яку довіреність він видає, а тому підстав для задоволення позову немає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник ТОВ «Східукрторг» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною третьої статті 203 ЦК України, за якою волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ч.1 ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належав на праві власності транспортний засіб марки «SCANIA модель К 113 TLA», тип автобус пасажирський, 1994 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований ВРЕР м. Стаханова УДАІ УМВСУ в Луганській області 07 червня 2011р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу CAE 701497, виданим УДАІ УМВСУ в Луганській області. Згідно з копією довіреності, посвідченою приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] 07 червня 2011р., зареєстрованою в реєстрі за №1484, [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в органах ДАІ, МРЕВ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов'язаних з вчиненням правочинів щодо експлуатації та продажу (за ціну та на інших умовах за його розсудом) належного йому на праві власності автомобіля, зареєстрованого ВРЕР м. Стаханова УДАІ УМВСУ в Луганській області 07 червня 2011р., що підтверджується зазначеним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 911608 з 18 липня 2012р. власником транспортного засобу марки «SCANIA R 113 TLA», 1994 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], є [PERSON] JI.M. Згідно з копією тимчасового реєстраційного талону серії ДАР № 232076, автобус «SCANIA R 113 TLA», державний номер [NUMBER], 01 жовтня 2012р. [PERSON] JI.M. передала право користування транспортним засобом [PERSON] Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Як роз'яснено у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність. За приписами ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] своєю довіреністю від 07.06.2011р. уповноважив [PERSON] вчиняти правочини щодо продажу належного позивачу на праві власності транспортного засобу марки SCANIA, модель К 113 TLA 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN YS4 КТ6Х2В01822402, тип ТЗ автобус (пасажирський), реєстраційний номер [NUMBER], тому на підставі довіреності [PERSON] уклала договір з ТОВ «Східукрторг» в особі Сєвєродонецької філії №9 на комісійний продаж зазначеного транспортного засобу. Після чого, ТОВ «Східукрторг» в особі Сєвєродонецької філії №9 вчинило продаж цього транспортного засобу відповідачу [PERSON] Оскільки, представником позивача [PERSON] в судовому засіданні не надано обєктивних і переконливих доказів про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу внаслідок зловмисної домовленості між [PERSON], ТОВ «Східукрторг» в особі Сєвєродонецької філії №9 та [PERSON], тому позовні вимоги не є доведеними і не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3,ч.6 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо в задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито, або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову по даній справі, які були застосовані судом відповідно до ухвали судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.08.2013р. (а.с.16).

Outcome: dismissed