Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 04 червня 2014 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку № 47 з надвірними спорудами і будовами по вул. Ужанській в с. Зарічево Перечинського району Закарпатської області. Згідно заповіту від 18 жовтня 2013 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповів йому, своєму сину, все майно, в тому числі вищезазначений житловий будинок. Оскільки на день смерті померлого він постійно з ним проживав та був зареєстрованим у вказаному будинку, а будь-яких інших спадкоємців, які б виявили намір прийняти спадщину за померлим немає, то для оформлення спадщини він звернувся до приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу Закарпатської області. Однак йому у оформленні такої було відмовлено за відсутності правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, у звязку з чим просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Представник Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та не заперечила проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 04 червня 2014 року помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 170313, виданим виконкомом Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 06 червня 2014 року (а. с. 6, 16, 34-35). Також встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповів належний йому житловий будинок, що розташований в с. Зарічево по вул. Ужанській, 47 Перечинського району Закарпатської області, а також все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому і на що за законом матиме право, своєму сину [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 18 жовтня 2013 року, посвідчений виконавчим комітетом Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 306 (а. с. 8). Крім цього встановлено, що згідно довідок Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, [PERSON], який помер 04 червня 2014 року, відповідно до погосподарської книги № 2 на 2011-2015 роки був головою дворогосподарства обєкта погосподарського обліку № 0054-1 в с. Зарічево, вул. Ужанська, № 47, де на момент смерті останнього дійсно проживав його син [PERSON] (а. с. 7, 37-38). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. №229/01-16 від 19 грудня 2016 року спадкова справа на майно померлого 04 червня 2014 року [PERSON] Перечинською державною нотаріальною конторою не заводилась (а. с. 30). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу за вих. № 102/01-16 від 07 листопада 2016 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], оскільки право власності на спадкове майно не зареєстроване у встановленому законом порядку (а. с. 15). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 41, ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом; кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON], протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від її прийняття (а. с. 30, 37-38), тому вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved