Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в серпні 2018р. в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 276 250 гривень боргу за договором позики, що включає в себе 85 000 гривень - сума позики, 186 150 гривень - нарахована пеня, 5100 гривень - три проценти річних від простроченої суми, стягнення судових витрат. Позов обґрунтував тим, що 03.05.2016р. він позичив кошти відповідачу в сумі 85000 грн., про що складений договір та Акт приймання-передачі коштів. У визначений договорами строк - до 02.08.2016р. борг відповідач не повернув. З нарахуванням пені, 3% річних на суму боргу, позивач просив позов задовольнити. 29.03.2019 р. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа передана у провадження судді Польської М.В. та призначена до розгляду. Позивач в судове засідання 04.06.2019 року не з`явився, але подав суду заяву, за змістом якої позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судові засідання 14.05.2019 р. та 04.06.2019 р. не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, від нього не надійшло клопотання про перенесення слухання справи, відзив на позовну заяву не надав суду, а тому вважаю за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.05.2016 р. позивач передав відповідачу кошти в розмірі 85000 грн. , про що складений договір та Акт приймання-передачі коштів із зобов`язанням повернення до 02.08.2016р., що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом договору позики №1 (а.с.25). За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 526,527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як слідує зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, примірник оригіналу договору позики позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики, суд дійшов висновку, що позика не повернута повністю, що і доводила сторона позивача та не спростовано стороною відповідача. Тому вимоги щодо стягнення коштів в сумі 85 000 гривеньпідлягають до задоволення. Що стосується стягнення пені та 3% річних, то слід зазначити наступне. Так, за ч.2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Несвоєчасне повернення позики суд вважає простроченням грошового зобов`язання, за яке настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, у вигляді сплати боргу трьох процентів річних від простроченої суми. А саме з 03.08.2016 р. по 03.08.2018 р. такий строк складає 730 днів за прострочення позики, що складає 5100 грн. (85000х3/100х2). Тому дана вимога в цій частині також є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Також, позовними вимогами позивач просив стягнути пеню за неповернення позики з врахуванням норм ст.549, 611 ЦК України у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання. Так, за період з 03.08.2016 р. по 03.08.2018 р.на суму заборгованості 85 000 гривеньнараховано позивачем пеню у розмірі 186 150 гривень (85000х0.3/100х730днів). Так, відповідно до п.3.1 договору позики, позикодавець та позичальник визначили, що у випадку повної чи часткової несплати заборгованості позичальником у термін до 02.08.2016р., позичальник сплачує пеню в розмірі 0.3% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Розмір пені врегульовано сторонами договору в розумінні ч.2 ст.6 ЦК України. А також, за ст.549-550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. А тому, такі вимоги позову є обгрунтованими та також підлягають до задоволення. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. За змістом вимог ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати у розмірі судового збору становлять 2762.50 грн. (а.с.1), тому з відповідача слід стягнути на користь позивача даний розмір судового збору. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження вищевказаних обставин, позивач надав суду квитанцію за надані послуги адвоката від 03.08.2018р. та Акт виконаних робіт від 03.08.2018р. Тому вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу також підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 6,526,527,549-550,625,1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved