Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 89927 грн. 42 коп. в рахунок боргу, які складаються з суми боргу, 3% річних за прострочення боржником виконання зобов`язання та інфляційних втрат, а також судові витрати, які складаються з витрат на оплату судового збору в розмірі 899 грн. 27 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. В обґрунтування поданого позову вказує, що 09 січня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 3100 доларів США. Остання зобов`язувалася повернути кошти у строк до 25.01.2019 року. Зазначає, що виходячи з цього, між нею та відповідачем виникли договірні відносини, що випливають із договору позики, що відповідно підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. На підтвердження умов договору, [PERSON] надала [PERSON] розписку про отримання коштів та зобов`язання їх повернення у певний строк. Вказує, що свої зобов`язання з договором позики [PERSON] у встановлений строк не виконала, суму боргу не повернула та ухиляється від повернення боргу за борговою розпискою, тому позивач змушена звернутися з позовною заявою до суду про повернення їй боргу за борговою розпискою. З врахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 82738 гривень 07 коп., відповідно до офіційного курсу української гривні до Долару США за курсом НБУ станом на 14.05.2020 року: курс за 1 USD становить 26.6897 грн.. Також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 3954.88 грн. та 3234.47 грн. відповідно. В судове засідання [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки. Представник позивача адвокат Кушнеренко Т.В. в судове засідання також не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки; відзиву на позов не подала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено такі обставини. 09.01.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким остання передала відповідачу грошові кошти в розмірі 3100 доларів США, які та у свою чергу зобов`язувалася повернути до 25 січня 2019 року. Договір було укладено у простій письмовій формі у виді розписки. В підтвердження отримання грошових коштів на зобов`язання їх повернення, [PERSON] надала [PERSON] розписку, в якій відповідач зазначила, що нею отримано від [PERSON] у борг три тисячі сто доларів США і зобов`язувалася повернути всю суму боргу у строк до 25 січня 2019 року. Вказана розписка засвідчена підписом боржника та свідків [PERSON] та [PERSON] . Оскільки вказаною розпискою було встановлено строк виконання боргового зобов`язання до 25 січня 2019 року, то після настання вказаного строку, позикодавець почав вимагати від позикоотримувача виконання грошового зобов`язання. З матеріалів позовної заяви, вбачається, що [PERSON] у встановлений строк кошти не повернула та від свого обов`язку щодо їх повернення відмовилася та в добровільному порядку свої зобов`язання за договором позики не виконує, через що [PERSON] звернулася до суду. Так, згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Судом в ході розгляду справи оглянуто оригінал розписки від 09.01.2019 року, наданої [PERSON] в підтвердження свого зобов`язання щодо повернення [PERSON] грошових коштів, які надала позивач. Оскільки оригінал боргової розписки перебуває у позивача і доказів повернення боргу/його частини відповідач не надав, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про повернення боргу такими, що підлягають до задоволення. Доказів про погашення відповідачем [PERSON] суми заборгованості за розпискою від 09.01.2019 року або прощення їй цього боргу суду не подано. Пишучи розписку 09.01.2019 року, [PERSON] визнала існування зобов`язання, в якій був передбачений строк виконання договору до 25 січня 2019 року. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. З огляду на викладене, оскільки у передбачений договором строк відповідач зобов`язання належним чином не виконала, суд дійшов висновку про те, що сума коштів вказана у борговій розписці підлягає поверненню власникові в розмірі 3100 доларів США, яка станом на день звернення до суду еквівалентно 82738 грн. 07 коп.. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України вказує на те, що, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.. Оскільки позивачка передала [PERSON] грошові кошти за договором позики від 09.01.2019 року у розмірі 3100 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, а саме щодо стягнення грошових коштів у гривневому еквіваленті, що визначений позивачем станом на день звернення до суду. Що стосується вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Установивши, що свій обов`язок повернути борг відповідачка не виконала, то з останньої підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми. Проте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17. Наведений висновок не був змінений, і Верховний Суд від нього не відступав. Крім того цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі N 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі N 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі N 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі N 638/10417/15-ц та у постанові Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі N 905/192/18. Отже позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] інфляційних нарахувань з урахуванням їх правової природи є необґрунтованими, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені шляхом застосування еквівалента іноземної валюти та перерахунку суми з урахуванням зміни курсу гривні до зазначеного в еквіваленті долара США. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 899 грн. 27 коп. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 85972 грн. 54 коп., то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 859 грн. 72 коп. Крім того, пунктом 1 частини третьої ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В ході судового розгляду відповідачем не було подано заперечення, щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи за позовом [PERSON] , тому вартість наданих та оплачених послуг адвоката Кушнеренко Т.В. в сумі 3000 тис. грн.. суд вважає обґрунтованою. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. У ст.137 ЦПК України встановлено, що в разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення несумірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Надання адвокатом позивачу адвокатських послуг у суді при розгляді справи підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю; ордером на надання правової допомоги; договором про надання правової допомоги; розрахунком про надання послуг до договору (в якому зазначено про надання адвокатом позивачу відповідних послуг та підтверджено їх розмір. Суд погоджується з наданим розрахунком та вважає, що понесені позивачем витрати на правову допомогу відповідають тяжкості справи, тобто є спів мірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим часом на надання таких послуг та відповідає критерію реальності витрат, розумності їх розміру. При цьому відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, то витрати на правову допомогу на користь [PERSON] також підлягають частковому задоволенню, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2868 грн. 06 коп. (3 тис.* 85972 грн. 54 коп. / 89927 грн. 42 коп.). На підставі викладеного та

Outcome: partial