Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» в особі Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта» про: 1) поновлення на роботі в Запорізькій дирекції УДППЗ «Укрпошта» на посаді листоноші 104 відділення; 2) стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 3) стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що згідно з наказом № 150 від 18.04.1991 року позивач була прийнята на роботу в Запорізьку дирекцію УДППЗ «Укрпошта» на посаду листоноші. З 18.08.1997 року працювала в якості листоноші 104 відділення Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта»; в її обов'язки входило рознесення по території Комунарського району м. Запоріжжя, від вул. Маліновського до вул. Олімпійської пошти, листів, газет, пенсій громадянам і організаціям. Під час роботи, в порушення посадової інструкції, позивача в усній формі стали примушувати перейти на іншу ділянку роботи № 10, замість ділянки № 6. Проте, позивач відмовилась переходити на іншу ділянку, у зв'язку з відсутністю для цього причин. В подальшому на засіданні профспілкового комітету було вирішено її звільнити. 31.03.2014 року позивач поштою отримала наказ про її звільнення по п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає її звільнення незаконним, оскільки адміністрацією УДППЗ «Укрпошта» не було враховано того, що вона добросовісно працювала на цьому підприємстві тривалий період часу, не мала стягнень, належним чином ставилась до роботи, мала заохочення. Внаслідок звільнення позивача з роботи, вона залишилась без засобів до існування, на іншу роботу її не приймають, втратила душевний спокій, чим їй спричинені душевні хвилювання. Позивач також просить поновити строк звернення з позовом до суду, у зв'язку з тим, що з питання незаконного, на її думку звільнення, вона зверталась до органів прокуратури, і лише 21.07.2014 року начальником управління прокуратури області їй було повідомлено про відсутність порушень вимог законодавства про працю в діяльності посадових осіб Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта». Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст. ст. 40, 149, 233, 234, 235 КЗпП України. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача - УДППЗ «Укрпошта» в особі Запорізької дирекції у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Зазначає зокрема, що [PERSON] категорично неодноразово відмовлялась від виконання своїх посадових обов'язків з обслуговування доставної дільниці № 10 в частині здійснення доставки періодичних друкованих видань, кореспонденції та пенсій, у зв'язку з чим до неї застосовувались дисциплінарні стягнення. Адміністрацією підприємства було прийнято рішення про звернення до профспілкового комітету з клопотанням про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. 26.03.2014 року у присутності позивача профспілковим комітетом прийнято рішення про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; цього ж дня оформлено наказ № 1008-к та проведений відповідний розрахунок зі звільненим працівником. Позивач зарекомендувала себе у колективі лише з негативної сторони, мала конфліктний та непередбачуваний характер; з причин постійної відмови її від виконання поставлених керівництвом завдань роботу позивача доводилося виконувати іншим робітникам. Під час проведення контролюючими органами, порушень трудового законодавства при звільненні [PERSON] виявлено не було. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази, суд встановив наступне. [PERSON] працювала на посаді листоноші (поштар) на 104 відділенні Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта». Згідно з штатним розписом, [PERSON] є листоношею І класу та працює у Відділенні поштового зв'язку 104 без прив'язки до будь-якої доставної дільниці. Відповідно до посадової інструкції, листоноша зобов'язаний обслуговувати одну доставну дільницю та підміняти листонош на інших доставних дільницях (п. 2.14 Інструкції). Начальником відділення поштового зв'язку (ВПЗ) щоденно здійснюється розподілення доставних дільниць між листоношами з урахуванням виробничої необхідності, про що робиться запис у книзі розподілення (форма-55). 20.03.2014 року начальником ВПЗ 104 Гончаренко Т.Ю. для листоноші [PERSON] доставною дільницею, для здійснення періодичних друкованих видань, кореспонденції та пенсій, було визначено доставну дільницю № 10, про що свідчить відповідний запис у книзі за формою 55. [PERSON] із доставною дільницею № 10 обізнана, про що свідчить її особистий підпис на схемі доставної дільниці № 10. Необхідність призначення листоноші [PERSON] територією доставну дільницю № 10 обумовлена відсутню (хворобою) листоноші [PERSON] та виробничою необхідністю організувати найбільш оптимальне навантаження на робітників з урахуванням відсутнього працівника. [PERSON] відмовилась від виконання своїх посадових обов'язків з обслуговування до ставної дільниці № 10 щодо здійснення доставки періодичних друкованих видань, кореспонденції та пенсій, про що було складено акт № 3 від 20.03.2014 року, рапортом від 20.03.2014 року, актом № 4 від 20.03.2014 року, актом службового розслідування від 21.03.2014 року. Наказом керівника Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 194 від 21.03.2014 року листоноші (поштарю) ВПЗ Запоріжжя 104 [PERSON] за невихід для доставки пошти та преси на доставній дільниці № 10, згідно з розпорядженням начальника ВПЗ Запоріжжя 104 Гончаренко Т.Ю., оголошена догана та попереджено, що у разі повторного виникнення аналогічних порушень вона може бути звільнена за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором). Згідно з актом № 6 від 21.03.2014 року, [PERSON] було ознайомлено з наказом № 194 від 21.03.2014 року «Про накладення стягнення». Від підпису акту [PERSON] відмовилась. 21.03.2014 року та 22.03.2014 року керівництвом ВПЗ Запоріжжя 104 для листоноші [PERSON] доставною дільницею для здійснення доставки періодичних друкованих видань, кореспонденції та пенсій було визначено доставну дільницю № 10, про що свідчать відповідні записи у книзі за формою 55. Необхідність призначення листоноші [PERSON] територією доставну дільницю № 10 обумовлена відсутню (хворобою) листоноші [PERSON] та виробничою необхідністю організувати найбільш оптимальне навантаження на робітників з урахуванням відсутнього працівника. Згідно з актами від 21.03.2014 року та 22.03.2014 року, складених ВПЗ Запоріжжя 104 та рапортів начальника ВПЗ Запоріжжя 104 Гончаренко Т.Ю., листоношею [PERSON] 21.03.2014 року та 22.03.2014 року було повторно допущено невиконання посадових обов'язків в частині здійснення доставки періодичних друкованих видань, кореспонденції та пенсій на визначеній начальником ВПЗ доставній дільниці. Листоноша [PERSON] самоусунулась від виконання обов'язків з обслуговування до ставної дільниці № 10 та здійснювала перешкоджання у виконанні робіт іншим працівникам (не надала безпідставно вилучені з робочого місця ключі від домофонів). Наказом керівника Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 197 від 24.03.2014 року листоноші (поштарю) ВПЗ Запоріжжя 104 [PERSON] за невихід 21.03.2014 року та 22.03.2014 року для доставки пошти та преси на доставній дільниці № 10, згідно з розпорядженням начальника ВПЗ Запоріжжя 104 Гончаренко Т.Ю., оголошена догана та повторно попереджено, що у разі повторного виникнення аналогічних порушень вона може бути звільнена за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором). Згідно з актом № 11 від 25.03.2014 року, [PERSON] було ознайомлено з наказом № 197 від 24.03.2014 року «Про накладення стягнення». Від підпису акту [PERSON] відмовилась. 24.03.2014 року та 25.03.2014 року керівництвом ВПЗ Запоріжжя 104 для листоноші [PERSON] доставною дільницею для здійснення доставки періодичних друкованих видань, кореспонденції та пенсій було визначено доставну дільницю № 10, про що свідчать відповідні записи у книзі за формою 55. Необхідність призначення листоноші [PERSON] територією доставну дільницю № 10 обумовлена відсутню (хворобою) листоноші [PERSON] та виробничою необхідністю організувати найбільш оптимальне навантаження на робітників з урахуванням відсутнього працівника. 25.03.2014 року листоноша [PERSON], в порушення затвердженого режиму роботи, з'явилась на робоче місце о 12 год. 00 хв., відносно чого надала письмові пояснення. Виконувати роботи з доставки періодичних друкованих видань, кореспонденції [PERSON] відмовилась. При відвідуванні ВПЗ Запоріжжя 104, яке було здійснено інженером ДЕКП Книрік О.Д. особисто 25.03.2014 року приблизно у період з 14 год. 20 хв. по 14 год. 30 хв., було встановлено, що листоноша [PERSON] на момент перевірки жодних робіт не виконувала, а сиділа за робочим місцем доставної дільниці № 6. На підставі рапорту начальника ВПЗ, акту службового розслідування та актів, складених безпосередньо у ВПЗ адміністрацією підприємства, було прийнято рішення про звернення до профспілкового комітету з клопотанням про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. 26.03.2014 року на засіданні профспілкової організації Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта», за участю позивачки, було прийнято рішення, яке оформлено протоколом № 88, про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з наказом Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 1008-к від 26.03.2014 року «Про припинення трудового договору», [PERSON] звільнена з 26.03.2014 року із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Підстава: акт службового розслідування від 25.03.2014 року, згода профкома, протокол № 88 від 26.03.2014 року. У зв'язку з відмовою позивачки від отримання трудової книжки та наказу про звільнення, відповідачем листом від 26.03.2014 року наказ про звільнення № 1008-к від 26.03.2014 року було надіслано позивачці поштою. Цим же листом позивачці запропоновано з'явитися у відділ кадрів для отримання трудової книжки. Належні до виплати [PERSON] кошти були нараховані підприємством у день звільнення. Із спірного питання про звільнення із займаної посади [PERSON] зверталась до контролюючих органів. Територіальною державною інспекцією з питань праці у Запорізькій області проведена перевірка з питання додержання Запорізькою дирекцією УДППЗ «Укрпошта» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування - з питання дотримання порядку при звільненні [PERSON] (згідно з дорученням Прокуратури Запорізької області за зверненням [PERSON].). За результатами перевірки Інспекцією був складений акт № 08-05-0048/0712, за змістом якого порушень трудового законодавства не встановлено. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було звільнено з підприємства з дотриманням вимог чинного трудового законодавства на підставі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто у зв'язку систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Накази відповідача № 194 від 21.03.2014 року, № 197 від 24.03.2014 року «Про накладення стягнення» позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувались. Наказ відповідача № 1008-к від 26.03.2014 року «Про припинення трудового договору», [PERSON] також у встановленому законом порядку не оскаржувався. Позивачем не було доведено у встановленому законом порядку відсутності факту систематичного невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених згідно з трудовим договором. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не було доведено у встановленому порядку факту незаконного її звільнення підприємством із займаної посади. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Окрім того, згідно зі ст. ст. 233, 234 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Позивачем був пропущений встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду з вказаним позовом, а наведені нею причини пропуску строку не є поважними. Проте, у задоволенні позову відмовляється у зв'язку з необґрунтованістю заявлених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed