Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 28 січня 2011 року. Вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалось через те, що у них різні погляди на сімейне життя; взаєморозуміння і почуття любові один до одного втрачені, вони припинили підтримувати сімейні стосунки; від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який живе та залишається проживати з матір»ю. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам. В судовому засіданні позивач підтримав позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснив, що з відповідачкою проживають окремо за різними адресами з вересня 2013 року, з цього ж часу не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного бюджету не мають, спільне господарство не ведеться; взаєморозуміння з відповідачкою втрачено, між ними постійно виникали непорозуміння, конфлікти та суперечки, він має іншу жінку, наміру поновлювати сімейні стосунки він не має, оскільки будь-які почуття з його боку до позивачки втрачені, тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що з позивачем продовжують проживати окремо, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, однак за час, що надавався судом на примирення позивач став матеріально допомагати дитині, яку він любить, тому вважає, що в подальшому відносини з позивачем можуть покращитись, все налагодиться і сім»я буде збережена. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачки, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як убачається із матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 28 січня 2011 року, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зроблений відповідний актовий запис за № 95. Від цього шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи заперечення відповідачки проти задоволення позову ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2014 року сторонам надавався строк для примирення. Судом встановлено, що сторони з вересня 2013 року не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, з вказаного часу мешкають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, намагання суду примирити сторони успіху не мали; строк, який надавався судом для примирення, позитивних результатів не дав, відношення в сім»ї не покращились, примирення не відбулося, позивач та відповідачка продовжують проживати окремо, стосунки між сторонами залишаються неприязними, позивач наполягає на розлученні, оскільки вважає, що збереження шлюбу бути не може. Згідно положень частини 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За викладених обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, оскільки існування сім»ї сторін носить формальний характер протягом тривалого часу, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в дохід держави в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved