Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 18.06.2016 Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Свідоцтво серія [NUMBER] та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини, [PERSON] , РНОКПП у розмірі 16 000, 00 грн. щомісячно , до 10-го числа кожного поточного місяця, починаючи з дня ухвалення судового рішення та до досягнення спільною дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, почуття любові та взаєморозуміння втрачені, сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально. У зв`язку з наведеним позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Строк на примирення просила не надавати. Також вказала, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини, відповідач не допомагає з витратами на доньку. У той же час дитина перебуває на повному утриманні позивачки. Крім того, має проблеми зі здоров`ям, що потребує щорічного медичного огляду та обстеження. Відповідач у свою чергу має постійний офіційний дохід, нерухоме майно та земельні ділянки, у 2018 році отримав дохід від відчуження нерухомого майна у розмірі 3102000, 00 грн. При цьому, проблем із здоров`ям не має, інших дітей також на утриманні не має. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати спільну дитину не має. Позивачка нерухомого майна не має, розмір заробітної плати має не великий. З огляду на зазначене, позивачка просила також стягувати на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 16 000, 00 грн. Відповідач у своєму відзиві визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та просив в цій частині позовні вимоги задовольнити. Проте заперечує проти тверджень позивачки щодо того, що не приймає участі в утриманні спільної доньки та її вихованні. Так відповідач зазначив, що позивачкою не надано доказів ухилення відповідача, починаючи з 2018 року від утримання спільної доньки. Також вказав, що відповідач за попередньою домовленістю з позивачкою проводить час з дитиною, купує доньці одяг та інші речі, які потрібні доньці. Вказав, що відповідачу відомо про вроджену ваду серця спільної доньки і що саме за ініціативою відповідача донька обстежувалась та продовжує обстежуватись у ДУ «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії МОЗ України», що не несе для позивачки додаткових витрат. Доказів таких витрат позивачкою не надано до матеріалів справи. Крім того зазначив, що єдиним джерелом доходу відповідача є заробітна плата, середній розмір якої на посаді Начальника шостого відділу управління виявлення та розшуку активів АРМА становить 48 950, 00 грн. та змінюється протягом року в сторону зменшення, і в різні місяці становить від 34199, 69 грн. до 34870, 78 грн. Відтак стягнення аліментів у розмірі, визначеному позивачкою, буде становити 50 % місячного доходу відповідача. Також вказав, що дохід, отриманий від продажу нерухомого майна є грошовим еквівалентом вартості цього майна та не є видом заробітку, з якого стягуються аліменти. Заперечував і щодо розміру визначених у своєму позові аліментів, які позивачка просить стягувати з відповідача на утримання спільної дитини. Вказав, що батько та матір мають рівні права та обов`язки щодо дитини. При цьому, позивачкою не доведено, що витрати на дитину складають 32 000, 00 грн., як не надано доказів і того, що половину вказаних витрат несе сама позивачка. Визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього на користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі на утримання спільної дитини у розмірі 5000, 00 грн. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. 25.08.2021 ухвалою суду по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. 21.09.2021 від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 06.10.2021 від відповідача надійшов відзив. 20.10.2021 від позивачки надійшла відповідь на відзив. 26.10.1021 від відповідача надійшли за перечення на відповідь на відзив. 28.10.2021 від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позивачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Через канцелярію суду надала клопотання, відповідно до якого позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, разом з тим у своєму відзиві позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав. В частині розміру аліментів, які підлягають до стягнення щомісячно на користь позивачки на утримання спільної дитини у твердій грошовій сумі з відповідача, позовні вимоги визнав частково у розмірі 5 000, 00 грн. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, а також в частині розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на ористь позивачки на утримання спільної дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000, 00 грн. щомісячно - підтримав. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши викладені у позовній заяві та відповіді на відзив пояснення сторони позивача, а також матеріали справи, оцінивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. Відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 18.06.2016 Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 985, Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 4425. Як пояснила позивачка у своєму позові, на момент розгляду справи сторони не підтримують шлюбні стосунки, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім`ю не мають, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам позивача. Відповідач у своєму відзиві погодився із зазначеним, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть, разом не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, при цьому відповідач вказані обставини визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, а відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у вказаній частині. Щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так позивачка просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини, [PERSON] , РНОКПП у розмірі 16 000, 00 грн. щомісячно, до 10-го числа кожного поточного місяця, починаючи з дня ухвалення судового рішення та до досягнення спільною дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, відповідно до ч 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з 01 липня 2021 року встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від 6 до 18 років складає - 1255,50 грн; відповідно прожитковий мінімум для дитини цього віку становить 2511,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено і вказана обставина не заперечується сторонами, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою. З матеріалів справи вбачається, що дитина у період 2019/2020 навчалась у приватному закладі дошкільної освіти «Академікс» ТОВ «Академія сучасної освіти» (Довідка № 22 від 06.10.2021). Також позивачкою до матеріалів справи долучені численні рахунки на оплату харчування доньки за період з 2019 року по 2020 рік у вказаному навчальному закладі, рахунки на оплату благодійних внесків. З матеріалів справи також вбачається, що донька сторін має діагноз «Двостулковий аортальний клапан. Невеликий стеноз клапана аорти. Додаткова ліва верхня порожниста вена, яка дренується в розширений коронарний синус». Згідно останнього консультативного висновку ДУ «Науково-практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 24.06.2021, дитині рекомендовано: спостереження кардіолога за місцем проживання та повторна консультація через 1-2 роки. На підтвердження витрат, які позивачка несе на утримання спільної дитини, останньою до матеріалів справи надані копії квитанцій, чеків, рахунків на оплату різних видів послуг, у тому числі навчання, харчування та медичних послуг, договорів на замовлення медичних послуг, актів прийняття-передачі наданої медичної допомоги (послуга - педіатричне спостереження за дитиною), підписаних як відповідачем так і з позивачкою, копій чеків, рахунків та замовлень з магазинів щодо придбання їжі (у тому числі дитячого харчування), а також одягу та інших речей за період з 2016 року по 2021 рік, рахунки на оплату благодійних внесків на користь навчального закладу. Разом з тим, суд критично оцінює зазначені квитанції, рахунки та договори, оскільки вказані докази надані за період з 2016 року по 2021 рік, тобто за період перебування сторін у шлюбі, з наданих квитанцій неможливо достеменно встановити, що лише позивачка несла зазначені витрати, а також встановити те, що всі витрати, підтверджені зазначеними доказами, стосувались необхідного матеріального забезпечення спільної дитини сторін. При цьому, позивачкою не надано доказів того, з якого саме періоду відповідач перестав надавати або надавав матеріальну допомогу на утримання доньки не у повному обсязі. Крім того, витрати позивачки на навчання доньки у будь-якому навчальному закладі, витрати на медичне обслуговування та інші витрати, спрямовані на розвиток спільної доньки за своєю суттю є додатковими витратами на дитину. Положенням ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З огляду на зазначене, суд додатково роз`яснює, що позивачка не позбавлена права на компенсацію додаткових витрат пов`язаних із розвитком здібностей дитини, та компенсації витрат пов`язаних на лікування в порядку, передбаченому ст. 185 СК України. Судом також встановлено, що згідно Довідки від 18.08.2021 № ДС-Вих-2021-0000000009 позивачка [PERSON] станом на 18.08.2021 працює в ТОВ «ДК Проперті Сервісес», займає посаду провідного консультанта, дохід, отриманий позивачкою за основним місцем роботи за 2020 рік склав 305 478, 76 грн (з вирахуванням податків). Судом встановлено і вказана обставина не заперечується сторонами, що відповідач [PERSON] працює на посаді начальника відділу з 07.02.2018 в Національному агентстві України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Заробітна плата за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 склала 587 391, 32 грн. (з вирахуванням податків). При цьому, як вбачається із вказаної Довідки, щомісячна заробітна плата варіювалась від 34 199, 69 грн. до 39 012, 74 грн., за виключенням наступних місяців: 82 091, 53 грн. - березень 2020 року, 69 764, 44 грн. - липень 2020 року, 51 453, 46 грн. - вересень 2020 року, 58 188, 20 грн. - листопад 2020 року, 75 498, 34 грн. - грудень 2020 року). За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача про те, що в окремі місяці розмір аліментів, які просить стягувати з нього позивачка фактично становитиме половину місячного доходу відповідача. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідач має у власності нерухоме майно - будинок та дві земельні ділянки розміром 0, 2299 га та 0, 25 га за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач несе значні витрати на утримання зазначеного майна чи вказане майно приносить відповідачу значний дохід, який би міг би бути врахований судом при визначенні розміру аліментів на утримання спільної дитини сторін. Суд також критично оцінює доводи позивачки щодо врахування при визначенні розміру аліментів надання відповідачем коштів у позику третім особам, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що станом на день звернення позивачки з вказаним позовом, відповідач отримує від цього будь-який дохід. У судовому засіданні встановлено, що відповідач, згідно щорічної Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік отримав дохід від відчуження нерухомого майна у розмірі 3 102 000, 00 грн. Разом з тим, з позовними вимогами про стягнення аліментів позивачка звернулась 19.08.2021, відтак дохід, отриманий відповідачем у 2018 році за відчуження нерухомого майна не може бути включений судом до коштів, які мають враховуватись судом при визначені розміру аліментів. Крім того, суд погоджується з доводами відповідача про те, що вказані кошти також не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 25.01.2021, винесеній по справі № 758/10761/13-ц. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Так судом встановлено, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати спільну з позивачкою дитину, передбачених положеннями СК України, відсутні. Відповідач отримує постійний дохід, інших осіб на утриманні не має, доказів незадовільного стану здоров`я відповідача до матеріалів справи не надано. Разом з тим, як відповідач, так і позивачка повинні у однаковій мірі та у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства, утримувати свою дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Судом також враховано, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд також враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Матеріалами справи не підтверджено тієї обставини, що позивачка щомісячно несе витрати на утримання дитини у розмірі 32 000, 00 грн. Відсутні докази і того, що вказані витрати позивачка несе одноособово і відповідач не надає коштів на утримання дитини. Отже, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи майновий стан позивачки, відповідача, його стан здоров`я, потреби та стан здоров`я дитини, її найкращі інтереси, суд дійшов висновку про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 8000 грн. щомісячно, починаючи з 19.08.2021 і до досягнення дитиною повноліття до [INFO] . Суд вважає визначений розмір аліментів справедливим, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, який відповідатиме її інтересам та вимогам закону, а також не порушуватиме права сторін. Згідно з положеннями 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивачки суму сплаченого судового збору у розмірі 454, 00 грн., стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 454, 00 грн. Відповідно до ст. 142 ЦПК України, повернути позивачці з державного бюджету 50 % судового збору в розмірі 454, 00 грн., сплаченого згідно із меморіальним ордером МВ 44722144 від 18.08.2021. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial