Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, з 1/4 частки його заробітку (доходу) до 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням суду від 11.05.2018 року, Сторожинецького районного суду Чернівецької області по цивільній справі №.723/277/18, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та змінено спосіб стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 від усіх видів його доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття. На час вступу в законної сили Рішення та на даний час позивач офіційно не працює, розрахунок аліментів був нарахований у відповідності до ст. 195 СК України із розрахунку середньої заробітної плати працівників для цієї місцевості, яка на той час становила 7485 гривен і відповідно розмір аліментів у 2018 році був нарахований в сумі 1871 гривну в місяць (1/4 від 7485= 1871). У 2019 році розрахунок аліментів був нарахований також у відповідності до ст. 195 СК України із розрахунку середньої заробітної плати працівників для цієї місцевості яка становить 8162 гривни і відповідно розмір аліментів у 2019 рік нарахований в сумі 2040,50 гривен в місяць (1/4 від 8162 = 2040,50). Позивач не взмозі платити таку суму аліментів так як не має такого доходу, у зв`язку з чим має заборгованість по аліментам. Він згоден сплачувати на дитину аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В своєму відзиві відповідач позовні вимоги не визнала, оскільки вважає, що аліменти на дитину не є більшими від норми, їх розмір залежить від офіційного заробітку (доходу) позивача. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак його представник [PERSON] надав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] , направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності у своєму відзиві просила відмовити в задоволенні позову додала довідку про хвороби сина, які потребують постійного лікування. Зазначає, що їх син [PERSON] стоїть на обліку у кардіолога. Провадження у справі було відкрито 24.06.2019 року з призначенням справи до підготовчого судового засідання на 08.07.2019 рік, 08.07.2019 року, справу відкладено з повторним викликом сторін на 18.09.2019 рік., 18.09.2019 року, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 11.10.2018 рік та 07.11.2019 рік.. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Рішенням суду від 11.05.2018 року, Сторожинецького районного суду Чернівецької області по цивільній справі № 723/277/18,(а.с.4) задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та змінено спосіб стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] на користь [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від виконання даного зобов`язання кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, позивач пред`являючи вимогу про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування позовних вимог вказав, що в його житті змінилися обставини, що впливають на визначений рішенням суду розмір аліментів, які полягають у зміні його сімейного та матеріального стану. Проаналізувавши наведені норми СК України, та, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про відсутність обставин, що вказували б на погіршення матеріального стану позивача, Суд враховує, що розмір аліментів становить у частку від заробітку позивача та останнім не наведено жодних належних обґрунтувань та доказів тому, що в зв`язку з народженням інших дітей в нього суттєво змінився матеріальний стан та, що його доходів, за виключенням утриманих аліментів, не вистачає для забезпечення потреб його родини. При цьому, сам факт народження ще дітей не є підставою для автоматичного зменшення розміру аліментів. Так, Верховний Суд в постанові від 09.08.2018 року по справі №640/10064/16-ц прийшов до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища. Визначений рішенням суду розмір аліментів відповідає вимогам Сімейного кодексу, а його зменшення в зв`язку з тим, що на утриманні позивача знаходяться інші діти та дружина без підтвердження погіршення його матеріального стану, буде протирічити інтересам дитини. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю їх належними доказами.

Outcome: dismissed