Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 21 листопада 1998 року в Росохацькій сільській раді Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. В позовній заяві зазначив, що від шлюбу у них з відповідачкою народилася дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони спільно не проживають біля 10 років, а отже стали чужими одне одному. В позивача інша сімя, він має намір одружитися. Відповідачка живе своїм життям та не заперечує відносно розлучення. Позивач вважає, що примирення ніж ним та відповідачкою неможливе, а тому бажає шлюб розірвати, неповнолітню дочку залишити проживати з відповідачкою. Сторони в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Відповідачка позов визнає, просить залишити їй прізвище «Пасічник». Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Косташ) [PERSON], [INFO], зареєстрований 21 листопада 1998 року в с. Росохач Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5, що стверджено свідоцтвом про одруження серії І-НМ № 029942, виданим 21 листопада 1998 р. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], актовий запис № 6 від 08 червня 2002 р., що доводиться копією свідоцтва про народження серії 1-НМ № 146138, виданого 08 червня 2002 р. Росохацькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обовязок подружжя турбуватись про сімю, в т.ч.: дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в сімї, та зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Сімя розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, суд залишає без розгляду питання про місце проживання неповнолітньої дочки сторін [PERSON], [INFO], яка досягла 14 років, оскільки місце її проживання визначається нею самою. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання відповідачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Пасічник». На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 112-114, 160 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved