Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа - Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - третя особа), відповідно до якого просила позбавити батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2015 по 02.02.2017. В шлюбі у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю. З квітня 2016 року відповідач не надає матеріальної допомоги сину, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не цікавиться його життям, не спілкується, хоча мешкає в сусідньому будинку. При цьому, у відповідача відсутні обставини, які перешкоджали б відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки. З відповідача за рішенням суду також присуджено до стягнення аліменти, проте відповідач має заборгованість по їх сплаті, в добровільному порядку їх не виплачує. Зважаючи на вищевикладене, відповідач систематично, свідомо, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тобто самоусунувся від виховання дитини, не виявляє до нього турботи, не цікавиться життям, здоров`я', у зв`язку з чим орган опіки та піклування ШРДА вважає за доцільне позбавити останнього батьківських прав. У зв`язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Від відповідача відзив не надходив. 29.10.2018 ухвалою суду по справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання. Встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. 21.01.2019 представником третьої особи надано до матеріалів справи Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. 21.01.2019 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про допит свідка. 28.02.2019 ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Представник третьої особи в судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Так, згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2015 по 02.02.2017 (а.с. 9, 11). Так, позивач, [PERSON] , та відповідач, [PERSON] , є рідними батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який народився за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 2168 (а.с. 10). Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2016 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина, [PERSON] задоволено частково, присуджено до стягнення аліменти у розмірі 1500, 00 грн. у твердій грошовій сумі щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12). Крім того, вказаним рішенням суду також встановлено, що відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, разом з сином не проживає. Рішення суду набрало законної сили 31.12.2016. Згідно Довідки (Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з 05.09.2016 по 01.07.2018) від 18.07.2018, наданої Шевченківським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, боржник - [PERSON] , загальний розмір заборгованості за період з 05.09.2016 по 01.07.2018 становить 32 750, 00 грн. (а.с. 19-20). Відповідно до Довідки по ВП № 53561057/28 від 18.07.2018, наданої Шевченківським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, боржник - [PERSON] , загальний розмір заборгованості, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, та станом на 01.07.2018 становить 32 750, 00 грн. (а.с. 21). Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.03.2018 № 109/05/40-2614, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина, [PERSON] (а.с. 13-14). Відповідно до Акту обстеження умов проживання дитини від 15.02.2018, затвердженого заступником начальника Служби у справах дітей Шевченківської РДА в м. Києві Дмитренко О.М., проведеного з метою перевірки умов проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , умови проживання є задовільними, дитина проживає разом з матір`ю, [PERSON] , бабусею [PERSON] , дідусем, [PERSON] , забезпечена одягом та взуттям на всі сезони, іграшками та книжками згідно віку (а.с. 15). Допитана в судовому засіданні свідок, [PERSON] , пояснила, що є матір`ю позивача, [PERSON] та рідною бабусею малолітнього [PERSON] , проживає разом зі своїм чоловіком, донькою та онуком за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що відповідач, [PERSON] разом з донькою та онуком не проживає, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, сина не відвідує, участі в його вихованні та житті не приймає, здоров`ям не цікавиться, від виконання своїх батьківських обов`язків відмовляється. Позивач є інвалідом ІІІ групи, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, свої обов`язки по утриманню дитини виконує належним чином: утримує та виховує сина, піклується про стан його здоров`я, позивачу допомагають батьки, [PERSON] , [PERSON] . В той же час, як вбачається з матеріалів справи, в тому числі з Висновку органу опіки та піклування, відповідач, [PERSON] , самоусунувся від виховання дитини та нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи до свого сина, не цікавиться його особистим життям, здоров`ям, не надає ні моральної, ні матеріальної підтримки, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 15 вказаного Закону, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, відповідач в судове засідання не з`явився, доказів належного виконанні своїх батьківських обов`язків не надав. Враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач без поважних причин належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї малолітньої дитини, не займається її вихованням, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved