Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 30% від усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала на те, що починаючи з 31 березня 2017 року донька [PERSON] проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач, як батько дитини, відмовляється надавати матеріальну допомогу для утримання доньки. При цьому позивачка зауважила, що відповідач є інвалідом 3 робочої групи, знаходиться в працездатному віці, тяжкими хворобами не страждає, дітей або інших людей на утриманні не має, володіє нерухомістю, а відтак зобов`язаний утримувати свою неповнолітню доньку [PERSON] . З огляду на зазначене, посилаючись на Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року, приписи статтей 180, 181, 182 Сімейного кодексу України позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] у означеному нею розмірі, починаючи з 01 червня 2017 року. Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він вказав на необґрунтованість позовних вимог та не зазначення у ньому конкретних правових норм, які б дозволили суду задовольнити позов. Відповідач вказав, що позивачка, звертаючись до суду із даним позовом, приховала факт наявності у них ще однієї дитини - сина [PERSON] , на утримання якого він сплачує кошти. Відповідач розуміє, що зобов`язаній утримувати неповнолітню доньку [PERSON] , однак через її погану поведінку та невідповідність її віку устрій життя, він боїться надавати будь-які кошти доньці або її матері, оскільки вони можуть бути витрачені на татуювання, цигарки, спиртні напої. Донька вже перебувала в КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради, куди її привезли працівники поліції. Повчань батька донька не сприймає, а її мати заохочує таку поведінку. Донька має свій самостійний, неофіційний заробіток, працюючи на сезонних роботах. У відповіді на відзив позивачка зазначила, що відповідач дійсно сплачує аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] . Відповідач знаходиться у працездатному віці, його група інвалідності є робочою. А причиною неможливості офіційного працевлаштування є лише відсутність такого бажання у відповідача. Твердження відповідача про погану поведінку доньки не підтверджується ніякими доказами. Донька вчиться у Вищому професійному училищі № 21 і не має часу ні на які підробітки. Ніколи в суді вона не говорила, що має самостійний дохід, який би повністю задовольняв її потреби. Представником відповідача - адвокатом Єновою Л.М. подано відповідь на відповідь на відзив, в якій вона вказала на необґрунтованість позовних вимог. У судове засідання з`явилися позивачка, відповідач, його представник . Позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що з 201 року донька фактично перебуває на її утриманні, відповідач добровільно не надав доньці матеріальної допомоги. Весь цей час вона намагалася в суді довести обставини проживання донька саме з нею, отже була позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, а у видачі судового наказу їй було відмовлено судом. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, вказуючи на їх безпідставність. Зазначили, що за цей час донька майже не проживала з матір`ю, проживала і у найманих квартирах, у бабусі, перебувала у центрі , крім того мала самостійний дохід , а аткож її утримував наречений. Крім того, він сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини - сина [PERSON] , отже розмір аліментів є занчно завищеним. крім того, з лоипня цього року [PERSON] вже постійно проживає разом з ним. Вивчивши доводи позову, заслухавши учасників процесу та вислухавши думку та пояснення неповнолітньої [PERSON] , дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. З 12 січня 2002 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2011 року. Після розлучення позивачка змінила своє прізвище [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища, копія якого наявна в матеріалах справи. Від шлюбу позивачка та відповідач мають двох дітей [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2014 року визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] по [ADDRESS] (справа №490/3447/14-ц). Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2015 року, задоволено апеляційну скаргу [PERSON] . Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2014 року у справі № 490/3447/14-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком відмовлено. Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2011 року у справі № 2-3964/11 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 30% усіх видів заробітку і доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця. Надалі розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2017 року був зменшений до ј частини усіх видів заробітку і доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 21 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. 02 січня 2018 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва відмовлено у видачі судового наказу за заявою [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] . 14 листопада 2018 року відповідач звернувся до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на утримання доньки [PERSON] . У цій заяві крім іншого, відповідач вказав на те, що починаючи з 06 квітня 2017 року донька перейшла на постійне місце проживання до своєї матері [PERSON] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2019 року припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] а утримання неповнолітньої [PERSON] [INFO] , які стягуються на підставі рішення цього ж суду від 19 грудня 2016 року за виконавчим листом № 490/4522/16-ц у розмірі ј частини від усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 01 червня 2017 року. Відповідно до акту обстеження умов проживання квартири [ADDRESS] від 29 січня 2020 року, у вказаній квартирі, яка складається з однієї кімнати, проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , 1976 р. нар. (мати), [PERSON] 2002 р. нар. (донька), [PERSON] 2003 р. нар. (син). Зазначений акт складено Службою у справах дітей Центрального району Миколаївської міської ради. 13 липня 2020 року відповідач звернувся до Служби у справах дітей виконкому Центрального району м. Миколаєва із заявою про здійснення обстеження житлових умов його доньки [PERSON] , вказавши, що починаючи з 05 липня 2020 року вона проживає з ним за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] від 24 липня 2020 року, складеного Службою у справах дітей Центрального району Миколаївської міської ради, [PERSON] проживає з батьком за адресою [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат. У дитини є окрема кімната, стіл, ліжко, шафа, наявності всі необхідні побутові речі. В достатній кількості продукти харчування. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Приписи статті 180 Сімейного кодексу України вказують на те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зі змісту зазначених норм слідує, що для вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини суду необхідно встановити з ким із батьків проживає дитина та відповідно визначити на користь кого із батьків слід стягнути аліменти на дитину. Водночас слід враховувати, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (частина 2 статті 191 Сімейного кодексу України). Як слідує з матеріалів справи, що відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2019 року припинено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] з [INFO] з огляду на те, що дитина почала проживати з матір`ю. Отже, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що починаючи з 01 червня 2017 року неповнолітня [PERSON] проживала разом з її матір`ю [PERSON] . Водночас зазначеним рішенням суду встановлено, що з 14 вересня 2018 року до 27 листопада 2018 року [PERSON] перебувала в комунальному закладі «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей Миколаївської обласної ради». Дана обставина не заперечувалася сторонами і під час розгляду даної справи. Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи та поясненнями позивачки, що 26 грудня 2018 року вона зверталася до Центрального районного суду м. Миколаєва з заявою про видачу наказу про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] . Однак, в задоволенні такої заяви було відмовлено та аліменти з [PERSON] стягнуті не були. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що починаючи з 26 грудня 2018 року [PERSON] вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Тому на думку суду позовні вимоги підлягають задоволенню починаючи саме з цієї дати, з 26 грудня 2018 року. Підставою для відмови у задоволенні заяви [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів була наявність судового рішення про стягнення з неї аліментів на користь [PERSON] для утримання доньки [PERSON] та незакінченої розглядом справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення з неї аліментів на користь відповідача (справа № 490/9223/18). Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2019 року у справі № 490/9223/18 набрало законної сили 19 серпня 2019 року. Наявними в матеріалах справи доказами, а саме копіями рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2019 року у справі № 490/9223/18, заяви [PERSON] до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 14 листопада 2018 року, поясненнями сторін та показаннями свідка підтверджується, що з 26 грудня 2018 року до 19 серпня 2019 року неповнолітня [PERSON] проживала з її матір`ю за адресою [ADDRESS] . Отже, позовні вимоги за період з 26 грудня 2018 року до 19 серпня 2019 року підлягають задоволенню, на користь позивачки з відповідача слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] . Разом з тим, з дати установленої судом з липня 2017 року та до [INFO] неповнолітня [PERSON] проживала разом з матір`ю та перебувала на її утриманні , що підтверджується поясненнямии самої неповнолітньої [PERSON] та не спростовано сторонами у справі під час судового розгляду. Але з часу набуття рішенням суду про припинено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] з 01 червня 2017 року з огляду на те, що дитина почала проживати з матір`ю і до часу звернення до суду з цим позовом 29 січня 2020 року позивачка не довела , які дієві заходи вона вживала для отримання з відповідача аліментів - тому позовні вимоги за вказаний період задоволення не підлягають. З 06 липня 2020 року постійним місцем проживання неповнолітньої [PERSON] стало місце проживання її батька: [ADDRESS] , що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін у справі та поясненнями самої [PERSON] . З огляду на це суд дійшов висновку, що позовні вимоги починаючи з 06 липня 2020 року задоволенню не підлягають. Щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] суд зазначає таке. Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини . 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 183 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З матеріалів справи слідує, що відповідач є інвалідом дитинства 3 групи, перебуває у працездатному віці, отримує пенсію та є власником декількох об`єктів нерухомого майна. Враховуючи стан здоров`я відповідача, його майновий стан, наявність на його утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , аліменти, які підлягають стягнення на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , слід визначити у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. З відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1\\6 частини від усіх видів його заробітку, доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за періоди: з 26 грудня 2018 року по 19 серпня 2019 року та з 29 січня 2020 року по 05 липня 2020 року. В іншій частині позову відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Outcome: partial