Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та в інтересах [PERSON], 06.07.2015 р. звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за останнім право власності на 1/3 частину житлового будинку загальною площею 129,4 кв.м., житловою площею 65,9 кв.м. з господарськими спорудами по вулиці Польова,18 у с. Клочків, Чернігівського району Чернігівської області, як за колишнім членом колгоспного двору, оскільки станом на 01.07.1990 р. та 15.08.1991 р. вищезазначене домоволодіння відносилось до майна колгоспного двору, членом якого був позивач. Рішенням Чернігівського районного суду від 10.10.2013 року за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частину будинку. В позасудовому порядку оформити право власності на належну йому частину домоволодіння не представляється можливим, що перешкоджає вільно розпорядитись належною йому часткою нерухомого майна. У судове засідання позивач не зявився, до судового засідання представник позивача подав заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. /а.с.30/ Представник відповідача Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, оскільки сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову сільська рада не заперечує. /а.с.29/. [PERSON] у судове засідання не зявилась, завчасно через канцелярію суду падала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. /а.с.28/ [PERSON] положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Дослідженням свідоцтва про одруження серії «ЯФ» №507612 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02.08.1956 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. /а.с.9/ [PERSON] довідки виконкому Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №157 від 15.06.2015 року, домоволодіння по вулиці Польова,18 у селі Клочків Чернігівського району та області відносилось до категорії «колгоспний двір», в якому станом на 01.07.1990 року були зареєстровані та проживали [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], 1908 року, а станом на 15.08.1991 року проживали [PERSON] та [PERSON], яка була головою колгоспного двору. /а.с.21/ Як вбачається з картки прописки по вул. Польова,18 у с. Клочків, [PERSON], [INFO] зареєстрований в будинку з 1982 року. /а.с.20/ Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, враховуючі встановлені судом обставини справи, станом на 01.07.1990 року, голова колгоспного двору та його члени [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на 1/3 частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Як вбачається з рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10.10.2013 року [PERSON] померла 05.10.1990 року і за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини домоволодіння по вулиці Польова,18 у с. Клочків Чернігівського району та області, в тому числі на 1/3 частину домоволодіння, як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] і на 1/3 його частину, як за колишнім членом колгоспного двору. /а.с.17, 18/ Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як свідчить довідка КП «Чернігівське РБТІ» право власності на нерухоме майно за адресою: Чернігівський району, с. Клочків, вул. Польова, будинок №18, станом на 29.05.2015 року, не зареєстровано, а дані технічного паспорта свідчать, що його дійсна вартість становить 203458 грн. /а.с.10-15, 16/ [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 13401488 від 25.11.2013 року, за [PERSON] на підставі рішення суду зареєстровано право власності на 2/3 частини житлового будинку по вул. Польова,18 в с. Клочків, Чернігівського району, Чернігівської області. /а.с.19/ Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до обєктивного висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. [PERSON] Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому його права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ним права власності на 1/3 частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved