Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12.08.2017 звернувшись до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину, він дізнався про існування арешту, накладеного на все нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказана постанова була винесена державним виконавцем під час виконання вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. 15.09.2017 він отримав відповідь від Автозаводського ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області про те, що за даними АСПВ та журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю до виконання, станом на 15.09.2017 у відділі відсутні виконавчі провадження, де стороною є [PERSON]. Вважає, що строки давності щодо застосування до нього додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна минули, а тому підстави для арешту майна відсутні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зняти арешт з всього майна, що належить [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, що накладено постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції [PERSON] від 06.07.2007 та зареєстровано 09.07.2007 за №5266412; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційний запис №5266412 від 09.07.2007 про арешт нерухомого майна [PERSON]. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову. Третя особа, Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, надіслала суду заяву про розгляд справи без її представника, проти задоволення позову [PERSON] не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. У ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.02.2006 по справі №1-65/2006 [PERSON] визнано винним та призначено покарання за ч.3 ст.189, ст.263 ч.1 КК України, на підставі ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.ст. 75,76 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на іспитовий строк 2 роки. 06.07.2007 державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області при примусовому виконанні виконавчого листа 1-65, виданого 03.03.2006 Олександрійським міським судом про конфіскацію у [PERSON] на користь держави всього майна, яке являється його власністю, винесено Постанову серії АЕ №513339 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на підставі вказаної постанови в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна, об'єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 5266412. Відповідно до п.3 ч.1, ч.2 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки - п'ять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п'яти років за тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Враховуючи те, що вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.02.2006 по справі №1-65/2006 набрав законної сили в березні 2006 року, строки давності щодо виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна закінчились в березні 2011 року. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Згідно відповіді Автозаводського ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області, за даними АСВП та журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю до виконання станом на 15.09.2017 у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження, де стороною виконавчого провадження є [PERSON]. В ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Враховуючи те, що станом на день розгляду справи закінчились строки давності щодо виконання додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, а також приймаючи до уваги те, що у відділі виконавчої служби відсутні відкриті виконавчі провадження, стороною яких є [PERSON], суд приходить до висновку про те, що існування нескасованих арештів на майно позивача порушує «справедливий баланс», що в свою чергу призводить до порушення права [PERSON] на володіння своїм майном. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: approved