Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, який згодом уточний, до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 7812,25 грн. за період з 01 квітня 2012 року по 31.03.2014 року, трьох проценти річних у розмірі 18616,43 грн. за період з 01 квітня 2012 по 20 квітня 2014 року та 21549,56 грн. процентів за користування позикою на підставі вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК за період з 01 квітня 2012 року по 20 квітня 2014 року. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 23 вересня 2012 року між ними було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу 302 000 грн., які останній зобов'язався повернути до 31 березня 2012 року. У визначений строк відповідач зобов'язання не виконав. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2012 року, яке вступило у законну силу, стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 302000 грн. Посилаючись на те, що відповідач рішення суду не виконує, кошти знецінюються, просить стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за весь строк прострочення виконання зобов'язання, а також проценти за користування коштами виходячи з розміру облікової ставки НБУ. У судовому засідання позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 24 листопада 2012 року по 20 квітня 2014 року та проценти за користування позикою виходячи із розміру облікової ставки Національного Банку України за період з 25 березня 2011 року по 20 квітня 2014 року . Інші вимоги залишив без змін та просив позов задовольнити. Представник відповідача позов визнав часткового та заперечив щодо стягнення процентів за користування коштами після закінчення строку дії договору. Судом встановлено, що згідно розписки від 25.03.2011 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 302000 гривень, які зобов'язувався повернути у строк до 31.03.2012 року. Оригінал розписки міститься в матеріалах цивільної справи за №1915/15234/2012, а.с.28. У встановлений строк боржник коштів не повернув. Вказані обставини справи встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 листопада 2012 року, а тому в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 вересня 2013 року, стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON] 302000 грн. боргу. На виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2012 року видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у другому відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 квітня 2014 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних у розмірі 5907,72 грн. за період прострочення виконання боргового зобов'язання в розмірі 302 000 грн. за період з 31.03.2012 року по 23.11.2012 року, витрати на придбання ліків та моральну шкоду. На даний час відповідач не борг не повернув, що визнається сторонами спору. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин, а тому боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Згідно із вимогами ст.ст.625, 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст.625 цього Кодексу, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Встановлено, що борг позивачу не повернуто, а тому позивач має право на стягнення сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, на три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобов'язання та витрат пов'язаних з інфляцією. На підставі вимог ст. 625 ЦК розмір трьох % річних від простроченої суми 302 000 за період з 24 листопада 2012 року по 20 квітня 2014 року включно, тобто за 513 днів, складає 12733 грн. 64 коп., виходячи із наступного розрахунку 302 000 грн.*3%/100 річних=9060 грн. /365 днів=24,82 грн.* 513 днів прострочки=12 733,64 грн.). Індекс інфляції за весь час прострочення з 01 квітня 2012 року по березень 2014 року включно складає 1.026 ( за 9 місяців 2012 р. - 100,0 х 99,7 х 99,7 х 99,8 х 99,7 х 100,1 х 100,0 х 99,9 х 100,2; за 2013 рік - 100,5, за 3 місяці 2014 року - 100,2 х 100,6 х 102,2), а тому сума інфляційних втрат за період з 01 квітня 2012 року по 31 березня 2014 року відповідно становитиме 7852 грн. 00 коп., виходячи із наступного розрахунку 302000 х 1.026 -302000 грн.) Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу. Згідно із вимогами ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Враховуючи, що строк дії договору позики згідно розписки становить з 25.03.2011 року по 31.03.2012 року, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування позикою відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України підлягають до задоволення тільки за час дії договору, оскільки після закінчення дії договору наступає відповідальність, передбачена вимогами ст. 625 ЦК України. А тому, позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами на підставі вимог ст. 1048 ЦК за період з 01 квітня 2012 року по 20 квітня 2014 року до задоволення не підлягає. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК розмір процентів за користування позикою згідно договору за період з 25 березня 2011 року по 31 березня 2012 року становлять 23899.27 грн. виходячи із наступного розрахунку: облікова ставка НБУ за період з 25.03.2011 року по 22.03.2012 року - 7,75, кількість днів прострочення - 364, сума процентів за період прострочення - 23340,88 грн.( 302000грн* 0,0772877(7,75%/100%/365*364); за період з 23.03.2012 року по 31.03.2012 року - облікова ставка НБУ - 7,5, кількість днів прострочення - 9, сума процентів за період прострочення - 558,40 грн. ( 302000*0,001849 (7,5/100%/365*9) Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача трьох процентів річних у розмірі 12733 грн. 64 коп. за період з 24.11.2012 року по 20.04.2012 року, суму інфляційних втрат у розмірі 7852 грн. 00 коп. за період з квітня 2012 року по березень 2014 року включно та проценти за користування коштами у розмірі 23899 грн. 27 коп. за період з 25.03.2011 року по 31.03.2012 року, виходячи із суми боргу у розмірі 302000 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial