Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом про визнання протиправним рішення директора ТзОВ «Бадер Україна» [PERSON] та скасування наказу №16-ОС від 04.02.2014р., поновлення на роботі на посаді начальника зміни ТзОВ «Бадер Україна», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 20 000 грн. моральної шкоди. Вимоги обґрунтовує тим, що з 11 січня 2008 року був працівником ТзОВ «Бадер Україна», а з жовтня 2013 року і по день звільнення, начальником зміни. 03.02.2014 року працював на підприємстві у другу зміну - з 15.30 по 00:00год., в цей же день близько 22 год. спілкувався із директором підприємства, під час розмови, останній жодних зауважень чи претензій щодо неналежного виконання ним посадових обов»язків, не мав, однак 04.02.2014 року, охорона не впустила його на територію підприємства з підстав звільнення з роботи з 04.02.2014 року за п.7 ст. 40 КЗпП України, тобто за появу на роботі в нетверезому стані. Твердження відповідача про появу на роботі 31.01.2014 року в стані алкогольного сп»яніння не відповідає фактичним обставинам справ, окрім цього 03.02.2014 року був допущений до роботи та відпрацював відповідно години визначені графіком, вважає наказ незаконним й таким, що виданий з порушенням вимог чинного законодавства. Звільнення з роботи за п.7 ст. 40 КзПП України завдало йому і моральну шкоду, яку оцінює у 20 000 грн., оскільки був принижений, виставлений перед колективом фірми аморальною людиною, інше. Просив позов задоволити. В суді [PERSON] позов підтримав покликаючись на мотиви викладені в ньому, окрім цього пояснив, що 31.01.2014 року був на роботі, про Розпорядження щодо відсторонення його від роботи цього ж дня не знає, окрім цього 02 і 03 лютого 2014 року відпрацював відповідно години визначені графіком, жодних зауважень не мав. Адвокат [PERSON] просить позов задоволити. Представник відповідача Єжов О.Ю. позов заперечив, мотивуючи тим, що 31.01.2014 року на ім»я директора ТзОВ «Бадер Україна» поступила доповідна записка начальника охорони Іванько С.В. про те, що о 9 год. 15 хв. [PERSON] знаходиться на робочому місці у стані алкогольного сп»яніння, а тому відповідно до Розпорядження директора ТзОВ «Бадер Україна» [PERSON] комісія у складі посадових осіб підприємства засвідчила факт порушення [PERSON] трудової дисципліни та склала відповідний акт від підписання якого останній відмовився, так само і відмовився пройти медичний огляд на визначення стану алкогольного сп»яніння, про що також складено відповідний акт. Факт порушення трудової дисципліни позивачем є підтверджений документально, дії посадових осіб підприємства відповідають нормам чинного законодавства України, а звільнення [PERSON] за п. 7 ст. 40 КЗпП України є виправданим, обґрунтованим та законним, також вимоги про виплату моральної шкоди жодним доказом не обґрунтовані. Просить в позові відмовити. Третя особа [PERSON], який належно повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з»явився. Заслухавши позивача, його адвоката, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Із пояснень в суді позивача, долучених до матеріалів справи копій наказів ТзОВ «Бадер Україна» №7, №83, №117/2-ОС видно, що [PERSON] з 11.01.2008 року прийнятий на посаду закрійника з посадовим окладом 1000грн., з 01.08.2008 року переведений на посаду бригадира на ділянці основного виробництва з посадовим окладом 2500грн, а з 01.10.2013р. переведений на посаду начальника зміни з посадовим окладом - 5 000грн. (а.с.31-36). Із пояснень в суді представника відповідача, копії Розпорядження виданого директором ТзОВ «Бадер Україна» на підставі доповідної записки від 31.01.2014 року (а.с.40) убачається про появу на роботі 31.01.2014 року позивача у нетверезому стані та про створення комісії для з»ясування всіх обставин, що виникли і направлення [PERSON] на проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп»яніння. Із копії Актів №№1,2,3,4 від 31.01.2014 року видно, що комісією підприємства в складі головного інженера Шостак В.І., начальника відділу охорони праці Жук І.І. та адміністратора системи Соколовського О.Б. встановлено, що 31.01.2014 року начальник зміни ТзОВ «Бадер Україна» [PERSON] на робочому місці перебув в нетверезому стані, що останній від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп»яніння відмовився, так само й відмовився від підписання актів (а.с.41-44). На підставі складених актів комісією підприємства, директором ТзОВ «Бадер Україна» [PERSON] видано Розпорядження про відсторонення 31.01.2014р. від роботи начальника зміни [PERSON] (а.с.45). Із копій наказів №16-ОС і №17-ОС директора ТзОВ «Бадер Україна» убачається про звільнення начальника зміни [PERSON] з роботи з 04.02.2014 року за п. 7 ст. 40 КЗпП України, за появу на робочому місці в нетверезому стані, останній від ознайомлення з таким наказом відмовився, так само відмовився й від отримання трудової книжки та розрахунку суми заробітної плати при звільненні, про що свідчить службова записка, а також акти комісії в складі начальника відділу кадрів Монастирської Н.Л., менеджера з персоналу Галамай О.В. і старшого зміни охорони Іваницького В.Б. від 04.02.2014 року та від 07.02.2014 року (а.с.50-52, 55, 56). Із копії довідки підприємства №187/2 від 13.03.2014 року видно, що 04.02.2014 року позивачу перерахована зарплата за січень 2014 року та розрахункові кошти в сумі 4 422,23 грн. на зарплатну картку (а.с.68). Суд погоджується й приймає до уваги доводи позивача [PERSON] про те, що його звільнення з займаної посади незаконне, наказ про звільнення виданий з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до п.7 ст. 40, ст. 46, ст. 47 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп»яніння. Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп»яніння, відмови або ухилення від обов»язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках передбачених законодавством. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов»язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до положень п. 22, п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі у осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень,зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку. Так, із копії доповідної записки старшого з охорони Іванько С.В. на ім»я директора ТзОВ «Бадер Україна» (а.с.39) убачається про візуальне встановлення 31.01.2014р. останнім, стану алкогольного сп»яніння [PERSON] Із копії Розпорядження директора ТзОВ «Бадер Україна» на підставі доповідної записки від 31.01.2014 року (а.с.40) убачається про створення комісії для з»ясування всіх обставин, що виникли та направлення [PERSON] на проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп»яніння. Із копії Актів №1 і №2 від 31.01.2014 року (а.с.41 ) видно, що комісією підприємства в складі головного інженера Шостак В.І., начальника відділу охорони праці Жук І.І. та адміністратора системи Соколовського О.Б. о 09 год. 15 хв. в цей же день встановлено нетверезий стан начальника зміни ТзОВ «Бадер Україна» [PERSON] на робочому місці, що останній від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп»яніння відмовився (а.с.41, 42). Відповідно до Розпорядження директора ТзОВ «Бадер Україна» виданого 31.01.2014р. на підставі вищезазначених актів, начальника зміни [PERSON] відсторонено від роботи, а 04.02.2014 року Наказом №16-ОС звільнено з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України, за появу на робочому місці в нетверезому стані (а.с.48). Суд критично оцінює такі висновки відповідача ТзОВ «Бадер Україна», з огляду на те, що такі висновки не містять жодної обставини, яка б вказувала в чому конкретно проявилось 31.01.2014р. порушення трудової дисципліни [PERSON], що стало підставою для розірвання трудового договору за п.7 ст. 40 КЗпП України. Із пояснень позивача в суді убачається, що останній 31.01.2014 року був на роботі, про Розпорядження щодо відсторонення його від роботи цього ж дня не знав, більше того 02 і 03 лютого 2014 року відпрацював відповідно години визначені графіком, жодних зауважень не мав. Про те, що позивач 31.01.2014 року відпрацював відповідно години визначені згідно графіку, а отже не був відсторонений від роботи за появу на робочому місці у нетверезому стані, показала в суді свідок [PERSON] Із свідчень [PERSON] в суді убачається, що він 31.01.2014 року працював в одну зміну з позивачем, що до останнього зауважень чи претензій з боку керівництва не було, жодних актів на [PERSON] - не складалось. Доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] о 09 год. 15 хв., 31.01.2014 року був на роботі в нетверезому стані, що від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп»яніння відмовився, відповідачем не подано, в суді не здобуто. Покликання представника відповідача на акти з приводу порушення трудової дисципліни позиваче, складені 31.01.2014 року комісією підприємства, доповідні записки працівників охорони від 19.12.2013р., 31.01.2014р., 03.02.2014р. (а.с. 37,38) - необгрунтовані, а тому в основу судового рішення покладені бути не можуть. Отже, оскільки відповідачем не доведено, а в суді не здобуто доказів про появу 31.01.2014р. [PERSON] на роботі у нетверезому стані, суд поновлює [PERSON] на роботі начальником зміни Товариства з обмеженою відповідальністю «Бадер Україна» з 05 лютого 2014 року. Задоволюючи позов [PERSON] в частині поновлення на роботі начальником зміни ТзОВ «Бадер Україна» суд враховує і ті обставини, що позивач з 11.01.2008 року прийнятий на посаду закрійника, а з 01.08.2008 року переведений на посаду бригадира на ділянці основного виробництва, з 01.10.2013р. переведений на посаду начальника зміни, за місцем роботи характеризується добре, поставлені керівником виробничі завдання виконував вчасно, порушень трудової дисципліни не допускав, шкоди підприємству не завдавав, заходи дисциплінарного стягнення до нього не застосовувались. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Так, згідно довідки ТзОВ «Бадер Україна» про доходи №137/1 від 13.03.2014р., середній місячний заробіток позивача [PERSON] за останні два місяці - грудень 2013р. і січень 2014р. складає 9625.45 грн. (4625,45+5000/40=9625.45). Отже, за час вимушеного прогулу в період з 05.02.2014р. по 18.04.2014р. в користь позивача [PERSON] належить стягнути з ТзОВ «Бадер Україна» 12 513 грн. Відмовляючи у стягненні 20 000 грн. моральної шкоди, суд виходить з того, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені. Не відповідає змісту ст.237-1 КЗпП України стягнення з власника моральної шкоди лише на підставі заяви про наявність такої шкоди, якщо немає обставин, зазначених у частині першій ст. 237-1 КЗпП України /моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя/. Позивачем не надано, а в суді не здобуто жодних доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації позивачем свого життя. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial