Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхове товариство «Іллічівське» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просила стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 15 559, 08 грн., витрати на проведення оцінки збитків в розмірі 800, 00 грн., пеню за прострочку виконання зобов`язань в розмірі 6 162, 64 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 500, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2016 в м. Києві по вул. Дорогожицькій, 1 сталась ДТП за участю транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Fiat Punto» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2016, винним в порушенням ПДР України визнано [PERSON] та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Так на момент ДТП цивільно-правова відповідальність позивача застрахована не була. При цьому, цивільно-правова відповідальність застрахована у ПрАТ СТ «Іллічівське». Так, позивач звернувся до Страхового товариства із заявою про виплату страхового відшкодування, разом з тим вказану заяву відповідач залишив поза увагою. Відповідно до Звіту про оцінку № 823 від 07.03.2017, розмір матеріального збитку (відновлюваного ремонту) автомобіля позивача становить 15 559, 08 грн., вартість проведення експертизи становить 800, 00 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виплатив позивачу страхове відшкодування, остання була змушена звернутись до адвоката з метою отримання правової допомоги та вирішення питання в судовому порядку. Витрати на правову допомогу позивача склали 3500, 00 грн. Крім того, просить стягнути на свою користь і пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань Страховиком, яку нараховує на суму 15 559, 08 за період з 17.12.2016 по 15.05.2018 в розмірі 6 162, 64 грн. У зв`язку з вище викладеним, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Від відповідача відзив не надходив. 20.12.2017 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків. 12.02.2018 ухвалою суду відкрито провадження по справі в загальному позовному порядку та призначено підготовче засідання, сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. 15.05.2018 від позивача надійшла заява про уточнення (збільшення) позовних вимог. 03.10.2018 ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 19.04.2019 від представника позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи. 30.05.2019 від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності заперечень проти розгляду справи в заочному порядку з наданим до матеріалів справи розрахунком пені станом на 30.05.2019, яку позивач просив стягнути по день ухвалення рішення суду. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явився. Як вже зазначалось вище, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, ухвала про відкриття провадження та судові повістки направлялись відповідачу за останнім відомим місце проживання. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, відзиву проти позовної заяви не надав, а також того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). В свою чергу, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Так, в судовому засіданні встановлено, що 16.09.2016 о 13 год. 35 хв. в м. Києві по вул. Дорогожицькій, 1 сталась ДТП за участю транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Fiat Punto» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2016, винним в порушенням ПДР України визнано [PERSON] та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Крім того, постановою встановлено, що в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постанова набрала законної сили, в апеляційному порядку скасована не була. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2016 встановлено вину водія [PERSON] у вчиненні зазначеного ДТП, а також факт завдання матеріальної шкоди автомобілю позивача. Так, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СТ «Іллічівське» (Поліс серії АЕ № 6384470). Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до Звіту з визначення № 823 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Fiat Punto» д.н.з. [NUMBER] , складеного 07.03.2017 ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку (вартість відновлюваного ремонту) становить 15 559, 08 грн. 16.11.2016 позивач звернувся до відповідача із Заявою потерпілого на виплату страхового відшкодування № 503205. Станом на день розгляду справи відповідач жодних дій з приводу виплати страхового відшкодування. При цьому, відповідач в судове засідання не з`явився, будь-яких доказів, які б спростовували розмір заявлених до стягнення сум, до суду не надав. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 15 559, 08 грн. Положеннями п. 36.5 ст. 36 Закону визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобов`язань Страховиком, нараховану на суму 15 559, 08 за період з 17.12.2016 по 15.05.2018 в розмірі 6 162, 64 грн., дійшов висновку, що вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок пені станом на 30.05.2019, оскільки казаним розрахунком позивач фактично збільшує розмір позовних вимог, при цьому відповідної заяви не надає, як не надає і доказів направлення такої відповідачу. Також з врахуванням тієї обставини, що страховик жодних дій з приводу визначення вартості завданого позивачу матеріального збитку не вжив, у зв`язку з чим позивач був змушений самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати останньому витрати на проведення оцінки збитків в розмірі 800, 00 грн. у відповідності до положень ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо розподілу судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) Згідно положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат надано копію Угоди про надання правової допомоги від 20.09.2017, укладеної з адвокатом Лукашенко Сергієм Павловичем. Відповідно до п. 4 Угоди, Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 3500, 00 грн. Оплата гонорару проводиться в день укладення Угоди. Крім того, на Угоді про надання правової допомоги адвокатом Лукашенко С.П. проставлено відмітка про те, що позивачем гонорар сплачено у розмірі 3500, 00 грн. в момент підписання договору. Також до матеріалів справи надано Розрахунок витрат на правову допомогу від 20.09.2017 та Акт прийому-передачі виконаних робіт від 30.05.2019 до Договору від 20.09.2017, з якого вбачається, що адвокат виконав зобов`язання щодо надання позивачу правової допомоги, в тому числі здійснено захист інтересів Клієнта у якості його представника в суді. Роботи виконані належним чином в повному обсязі, відповідають змісту Договору про надання правової допомоги та підлягають оплаті. Сторони до якості виконаних робіт претензій не мають. Відтак, при вирішенні питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що вказані витрати понесені позивачем у зв`язку із розглядом зазначеної справи, враховано обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, поведінку сторін під час розгляду справи, дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися, розмір задоволених судом позивних вимог, а також складність справи. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 3500, 00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Згідно ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640, 00 грн. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved