Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики. У позові вказував, що 07.10.2017 року він надав у борг [PERSON] 20000,00 грн., які він зобов`язався повернути до 01.12.2017 року, на підтвердження чого останній надав йому розписку. Станом на день подачі позовної заяви [PERSON] борг не віддав, чим порушив виконання свого зобов`язання. На звернення з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору. Просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу 20000,00 грн. У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання секретаркою судових засідань отримано телефонограму про те, що позивач просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. Причини своєї неявки суду не повідомив та не подав у встановлений судом строк відзив на позов. З письмової згоди позивача Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію розписки від 07.10.2017 року, згідно якої [PERSON] , [NUMBER] , ІН [NUMBER] бере в борг у [PERSON] 20000,00 грн, які зобов`язується повернути до 01.12.2017 року. Також наявний напис про те, що [PERSON] підтверджує факт взяття грошей в борг. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про стягнення боргу за договором позики суд застосовує норми права. Норми Цивільного кодексу України, а саме ст.ст.1046, 1047, 1049, 1050 визначають таке. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Визначення поняття зобов`язання міститься у ст.509 ЦК України. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, договору. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З наданих позивачем та безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів судом установлено, що: укладений 07.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] договір позики у формі письмової розписки останнього, підтверджує його укладення та засвідчує отримання відповідачем від позивача позики у розмірі 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень) на строк до 01.12.2017 року; відповідач [PERSON] до 01.12.2017 року, тобто у встановлений договором позики від 07.10.2017 року строк, суму позики позивачу [PERSON] не повернув. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення в письмовій формі з відповідачем договору позики від 07.10.2017 року та отримання останнім коштів в сумі 20000,00 грн на строк до 01.12.2017 року. Оскільки відповідач [PERSON] до 01.12.2017 року, тобто у встановлений договором позики строк, не виконав свої зобов`язання перед позивачем [PERSON] за договором позики від 07.10.2017 року, тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного відповідачем суду не надано. На підставі викладеного, ст.ст.509, 525, 526, 530, 610, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved