Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні зазначеним будинком, шляхом зняття з реєстрації та звільнення житлового приміщення. В ході судового розгляду [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, остаточно просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS], зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні зазначеним будинком, шляхом зняття з реєстрації та звільнення житлового приміщення, стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. 28.11.1995 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, який було зареєстровано у Новомосковській державній нотаріальній конторі за № 1-4292. На даний момент у належному йому будинку зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], які добровільно відмовляються виселитися із належного йому будинку, чим порушують його права власника. Протиправними діями відповідачів, йому спричинена і моральна шкода, яку він оцінює в 10 000,00 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома, а тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28.11.1995 року (а.с.5, 50). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи зареєстрованими у спірному домоволодінні (а.с.11), добровільно виселитися відмовляються, хоча надавали розписку про зобов'язання виселитися із спірного домоволодіння до 01.09.2011 року (а.с.9). Відповідно до положень ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що факт проживання відповідачів у спірному будинку чинить перешкоди [PERSON], як власнику зазначеного домоволодіння у користуванні та розпорядженні ним. Крім того, реєстрація відповідачів у будинку позивача є порушенням прав позивача як власника житлового приміщення на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що є порушенням вимог ст.ст.319, 321, 383, 391 ЦК України, а тому відповідно до ст.391 ЦК України позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а відповідач не проживає у спірному будинку більше двох років, тобто понад встановлені ст.71 ЖК України строки. Таким чином, судом встановлено, що на день розгляду справи в суді відповідачі не є членами сім'ї власника даного житлового приміщення та чинять перешкоди [PERSON] у користуванні належним йому на праві приватної власності житловим приміщенням. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню і відповідачі підлягають виселенню з будинку [ADDRESS] без надання їм іншого житлового приміщення. Щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, то в ц і частині суд вважає за необхідне відмовити, оскільки в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди, як не доведені і витрати на правову допомогу, а тому в цій частині суд вважає за необхідне відмовити. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені нею судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, які складаються з судового збору у розмірі 107 гривень 30 копійок.

Outcome: partial