Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про виселення його з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будинок належать позивачу на праві власності. В будинку на даний час проживає його колишній зять [PERSON], так як після розірвання шлюбу із дочкою позивача він місця проживання не змінив. Відповідач продовжує вживати спиртні напої, вчиняти сварки, що негативно впливає на всіх членів сім'ї. [PERSON] жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. На прохання переїхати в інше житлове приміщення відповідач не реагує. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили. Суду вказали, що після перенесених травм відповідач постійно лікується та не може працювати, у зв'язку із чим став позивачу та колишній дружині непотрібним, а тому останні вирішили позбавити його єдиного житла. Відповідач приймає участь в утриманні будинку та сплачує комунальні послуги. Твердження про порушення ним правил співжиття не відповідають дійсності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 01.02.2016 року суду вказала що являється дочкою позивача та колишньою дружиною відповідача. [PERSON] постійно погрожує їй та [PERSON], крав гроші, конфліктує та вчиняє сварки, вивозить речі з будинку. Відповідач має можливість проживати у селі в батька, однак не переїжджає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 30.05.2016 року вказав що із [PERSON] знайомий, [PERSON] не знає. [PERSON] до хати що на вул. Є. Коновальця у м. Івано-Франківську не пускають, двері будинку зачиняють. Допомагав [PERSON] здійснювати ремонт автомобіля в його гаражі. Там бачив матрац, на якому відповідач спав. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Будинок [ADDRESS] та земельна ділянка на якій розташований будинок належать на праві власності [PERSON]. (а.с.6-10, 32) В будинку зареєстровано четверо осіб: [PERSON] (власник), [PERSON] (дочка власника), [PERSON] (внук власника) та відповідач [PERSON] (колишній зять власника), що підтверджується копією виписки з будинкової книги про реєстрацію та склад сім'ї. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 9) Позивач та його дочка [PERSON] звертались до міліції з приводу систематичних погроз з боку відповідача щодо застосування сили, образ нецензурною лайкою та вивезення з дому майна. (а.с. 11-13) За результатами розгляду цих звернень дільничним інспектором Івано-Франківського МВ УМВС України [PERSON] було винесено офіційне попередження щодо неприпустимості вчинення насильства у сім'ї. (а.с. 14-15, 97) Відповідач [PERSON] також звертався до органів внутрішніх справ із заявами на протиправні дії дружини [PERSON] та сина [PERSON] щодо нього. У зв'язку з чим із ними проводились профілактичні бесіди працівниками поліції щодо недопустимості протиправних дій щодо заявника (а.с. 59, 60, 61 114, 115). Згідно довідки територіального комітету мікрорайону Опришівці № 263 від 02.09.2015 року [PERSON] дійсно проживає по [ADDRESS], характеризується з позитивної сторони. Скарг від сусідів та інших осіб на нього в територіальний комітет не надходило (а.с. 65). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 317 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), розкриває зміст власності, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Стаття 9 Житлового кодексу УРСР (надалі ЖК УРСР) визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. [PERSON] було вселено добровільно, власником будинку на той час був позивач [PERSON]. Таким чином відповідач при вселенні до спірного житлового будинку набув прав, передбачених ст. 156 ЖК України До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Статтею 157 ЖК УРСР визначено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Із досліджених судом доказів та показань свідків встановлено що між жителями будинку [ADDRESS] існують конфлікти та неприязні відносини, однак тільки дана обставина не може бути покладена в основу рішення про виселення, оскільки виселити осіб на підставі статті 116 ЖК України, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, можливе лише при триваючій антигромадській поведінці. Виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Такими є заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів тощо. Позивач звертався до органів внутрішніх справ з приводу протиправної поведінки відповідача, однак доказів притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності, які б свідчили про порушення правил співжиття матеріали справи не містять, доказів руйнування житла суду не представлено. Таким чином систематичне порушення відповідачем правил співжиття, яке робить неможливим проживання позивача у вказаному будинку, не доведено. Окрім того доводи позивача про самоусунення відповідача від оплати комунальних послуг спростовуються долученою до матеріалів справи копією квитанції (а.с. 66) Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 317, 321, 383 Цивільного кодексу України, ст. ст. 9, 116, 150, 157 Житлового кодексу УРСР,

Outcome: dismissed