Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS], що є підставою для скасування державної реєстрації зазначеної особи за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.03.1999 року та технічною документацією на нерухомість. Відповідно до довідки адресного бюро УМВД України в Запорізькій області у вищевказаній квартирі зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON], однак остання після припинення шлюбних відносин у квітні 2013 року, за адресою реєстрації не проживає, за користування жилим приміщенням та комунальні послуги не сплачує, особистих речей відповідача у квартирі не має. У звязку з тим, що реєстрація відповідача за вищевказаною адресою перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися власністю, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час тамісце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Відповідно до поданої її представником заяви, у звязку з вирішенням сторонами спору мирним шляхом, позов визнається у повному обсязі. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та винести рішення на розсуд суду. Відповідно до вимог ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України неявка представника третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, взявши до уваги заяви сторін, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.03.1999 року, зареєстрованому Товарною біржею за № 48365, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Запорізькій області [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] з 07.09.1999 року (а.с. 4). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним. Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11), відповідач за адресою реєстрації не проживає, у витратах на утримання квартири, на її ремонт участі не бере. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач на теперішній час не мешкає у спірній квартирі, не є її власником, не несе обовязків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаного відповідача, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved