Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа: районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття з реєстраційного обліку в житловому будинку, вказуючи на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] Миколаївської області. 15 квітня 2014 року позивач зареєстрував в своєму будинку відповідача [PERSON] як чоловіка доньки, через деякий час вони припинили сумісне проживання і відповідач забравши речі виїхав з будинку, з того часу він не веде спільне господарство з членами сім'ї, не сплачує комунальні платежі за житло, не веде будь-який догляд за будинком, тому змушений звернутися до суду за захистом свої прав. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, вказуючи, що для отримання житлової субсидії необхідно зняти з реєстрації власного будинку відповідача [PERSON], який в житловому будинку з травня 2014 року не проживає. В судове засідання відповідач двічі не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, причин неявки суду не вказав, про час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, що підтверджується оголошенням розміщеним в газеті «Рідне Прибужжя» № 33 від 13 серпня 2015 року та є підставою для ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду подав заяву, в якій просив справу слухати без його участі, проти позову не заперечував. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних копії свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району 15 травня 1973 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Миколаївської області. Згідно даних будинкової книги вказаного житлового будинку, [PERSON] з 15 квітня 2014 року дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] проживав в будинку позивача протягом одного місяця, але з травня 2014 року у вказаному житловому будинку не проживає. Згідно акту обстеження депутата Кривоозерської селищної ради від 16 червня 2015 року також підтверджується, що [PERSON] з травня 2014 року за вказаною адресою не проживає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дослідивши матеріали справи, суд вважає доведеним факт, що відповідач більше року за спірною адресою не проживає, відповідно не несе витрат на утримання житла, не веде спільне господарство, немає іншої домовленості на право користування житлом з власником житла, встановлено, що він не є ні наймачем, ні членом сім'ї власника, тому відсутні підстави для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім зареєстрованим мешканцем будинку, що передбачено ст. 71 Житлового кодексу Української РСР. Згідно ст.72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено,що відповідач правомірно, як член сім'ї власника, вселився в спірну квартиру, але на час розгляду справи в суді не є членом його сім'ї, тому в даному випадку факт його реєстрації у спірному будинку перешкоджає у користуванні позивачу правом його власності. Враховуючи, що цивільне законодавство України не передбачає збереження права користування житлом колишнього члена сім'ї, суд вважає що необхідно усунути перешкоди в користуванні власністю позивачу, шляхом визнання відповідачем таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, тому зазначити цю обставину в судовому рішенні не є необхідним. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] є законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved