Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з даним позовом до відповідача, мотивуючи заявлені позовні вимоги тим, що з 16.05.2013 року по 31.10.2013 року він перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м`ясокомбінат», працюючи спочатку слюсарем-ремонтником, а згодом - машиністом компресорного та холодильного обладнання. 31.10.2013 року, за власним бажанням, звільнився з роботи. Але, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні не проведено виплату всіх належних позивачу сум. В с у д о в о м у з а с і д а н н і : позивач [PERSON] позов підтримав та не заперечував проти розгляду справи заочно. Також зазначив, що він повністю погоджується з наданим відповідачем розрахунком та розміром заборгованості по заробітній платі, вимога про стягнення якої є однією з вимог заявленого ним позову. При цьому пояснив, що адміністрація підприємства роботодавця на численні його заяви про проведення розрахунку висловлювала нахабні заяви про те, що він взагалі ніколи не отримає жодної копійки з коштів, що підлягають виплаті йому в якості заробітної плати за фактично відпрацьований час, як ігнорувала і його неодноразові звернення з приводу надання відомостей про розмір заборгованості із виплати заробітної плати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився та ніяких клопотань не заявив, хоча про час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та враховуючи встановлені фактичні обставини суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного: по справі судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м`ясокомбінат», працюючи слюсарем-ремонтником та машиністом компресорного та холодильного обладнання. 31.10.2013 року позивач, за власним бажанням, розірвав трудовий договір ( наказом від 31.10.2014 року № 286 позивача звільнено з роботи за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України). Згідно припису ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В порушення припису вказаної норми матеріального закону при звільненні позивача відповідачем не проведено виплату всіх належних позивачу сум. При звільненні позивача розрахунок проведено не було, розмір заборгованості по заробітній платі (не оспорюється сторонами) - становить 2 966 гривень 78 копійок. За вказаних доказів вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими. Обговорюючи питання обґрунтованості заявлених вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає вказані вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки судом беззастережно встановлено, що відповідачем, на протязі усього часу перебування позивача у трудових відносинах, взагалі не виплачувалась заробітна плата. Як не було виплачено і всіх належних позивачу на день звільнення сум в день його звільнення. Відповідачем ігнорувалися всі вимоги, в тому числі і письмова через канцелярію підприємства, щодо надання довідки про розмір заборгованості відповідача. Приймаючи рішення про повне задоволення заявлених вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач по справі. За таких доказів, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом винесення судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved