Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Ценівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 19.08.1997 року право власності на земельну частку (пай), розміром 1,41\~га. в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в межах Ценівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON], яка належала спадкодавцю [PERSON], як члену колгоспу «Золотий Колос», на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) від 12 лютого 1997 року серії ТР №0101251, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №250. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після смерті баби [PERSON] та батька [PERSON] в належному порядку та в строк прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини в с. Ценів по вул. Центральна №3 Козівського району. Крім цього, державною нотаріальною конторою 15.04.2005 року видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Після смерті баби було здійснено звернення до державного нотаріуса Козівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак державним нотаріусом позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу, а саме сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР №0101251 від 12.02.1997 року. В судове засідання [PERSON] та його представник не з'явилися, проте подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, згідно яких позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.36-37). Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно та просить справу розглядати без його участі (а.с.35). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, тому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 09.06.1997 року [PERSON], баба позивача, склала заповіт, який посвідчений секретарем Ценівської сільської ради Козівського району, зареєстрований в реєстрі за № 69, згідно змісту якого заповіла [PERSON] все своє майно, яке буде належати їй на день смерті (а.с.21). [PERSON] 19.07.1997 року померла у с.Ценів Козівського району Тернопільської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ИД №050805 від 20.08.1997 р. (а.с.23). 13.08.2003 року помер батько позивача [PERSON] у с.Ценів Козівського району Тернопільської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ИД №167653 від 14.08.2003 р. (а.с.22). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0101251 на імя [PERSON] був виданий Козівською районною державною адміністрацією. Після смерті баби та батька позивач в належному порядку та у строк прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини по вул.Центральна №3 в с.Ценів Козівського району, вступив в управління спадковим майном після смерті матері, що підтверджується довідками Ценівської сільської ради Козівського району Тернопільської області №369, 370 від 22.07.2016 р. (а.с.15-16). Вказаний вище сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Вільне слово» №33\~(7401) від 12.08.2016 року (а.с.25). Державним нотаріусом Козівської державної нотаріальної контори [PERSON] 22.08.2016 року позивачу відмовлено в оформленні спадкового майна у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, що належало спадкодавцю [PERSON] (а.с.13). Таким чином, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в суді. Відповідно до п.3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно з довідкою відділу Держгеокадастру у Козівському районі від 10.08.2016 року, станом на 2016 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки на території Ценівської сільської ради становить 35 828 грн. 42 коп. (а.с.14). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. На підставі ст. 525 ЦК УРСР (в ред.. 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього кодексу. Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем майна після смерті баби [PERSON], дійсно вступив у фактичне володіння і управління спадковим майном, таким чином прийняв спадщину відповідно до ст.549 ЦК УРСР, що підтверджується довідками Ценівської сільської ради Козівського району та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності зі ст.ст.1217, 1220, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в належному порядку, а також те, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає, ніхто не оскаржує його право на спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, суд вважає, що це право підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності. Відтак, за встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому такі підлягають до задоволення.

Outcome: approved