Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просить визнати за ним право на приватизацію кімнати № 145 в гуртожитку за адресою: [PERSON],62 в м.Рівне та зобов'язати відповідача вчинити належним чином усі необхідні дії щодо вирішення у встановленому законом порядку питання про передачу йому в порядку приватизації у приватну власність вказаної кімнати. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що 25 грудня 2012 року на підставі спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету №8 йому було виділено кімнату № 145 по вул. Ст. Бандери, 62 в гуртожитку м. Рівне. На підставі даного рішення 25 грудня 2012 року на вказану кімнату був виданий ордер за №21. З 25 грудня 2010 року він проживає у вказаній кімнаті. 26 грудня 2012 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області він був зареєстрований у даному гуртожитку. Відповідно до розпорядження Рівненського міського голови від 21 січня 2013 року №38-р даний гуртожиток переданий на баланс ЖКП «Галицьке». 11 лютого 2014 року рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради за №24 йому надано дозвіл на перепланування кімнати №145 та нежитлового приміщення в гуртожитку відповідно до погодженого проекту. Згідно розпорядження Рівненського міського голови за №869-р від 07 листопада 2014 року з ним укладено договір найму житлового приміщення та було відкриті особові рахунки. Маючи намір реалізувати своє право на приватизацію житла у зазначеному гуртожитку 07 червня 2016 року ним було написано заяву на ім»я начальника Управління житлово-комунального господарства про передачу в приватну власність кімнати в даному гуртожитку. В усній формі він отримав відповідь про те, що відповідно до вимог діючого законодавства реалізувати своє право на житло не може, в зв'язку з реєстрацією його проживання в кімнатах менше п'яти років. Вважає дії відповідача незаконними та протиправними. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з посиланням на обставини, зазначені в ньому. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. У поданій до суду заяві начальник управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради просить справу розглянути у відсутності представника на підставі наявних документів у справі. Позов не визнають. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. 25 грудня 2012 року на підставі спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету №8 [PERSON] було виділено кімнату № 145 по вул. Ст. Бандери, 62 в гуртожитку м. Рівне. На підставі даного рішення 25 грудня 2012 року на вказану кімнату був виданий ордер за №21. З 26 грудня 2012 року [PERSON] зареєстрований у гуртожитку в кімнаті №145 по вул. Ст.Бандери,62 в м.Рівне, що підтверджується відповідною відміткою у його паспорті. Основним квартиронаймачем зазначеного житлового приміщення є [PERSON], що підтверджується ордером № 21 від 25 грудня 2012 року та довідкою управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 15 липня 2015 року. Відповідно до розпорядження Рівненського міського голови від 21 січня 2013 року №38-р гуртожиток по вул. Ст.Бандери,62 в м.Рівне переданий на баланс ЖКП «Галицьке». За розпорядженням Рівненського міського голови № 869-Р від 07 листопада 2014 року з позивачем укладено договір найму жилого приміщення - кімнати № 145 в гуртожитку по вул. Ст.Бандери,62 в м.Рівне та відкрито особові рахунки. Відповідач заперечує право позивач на здійснення приватизації кімнат, покликаючись на реєстрацію його проживання в займаних кімнатах менше п'яти років. Як зазначив позивач, у вказаному житловому приміщенні він проживає з 25 грудня 2010 року. Проживання [PERSON] у гуртожитку по вул. Ст.Бандери,62 в м.Рівне з 2010 року підтвердила свідок [PERSON], яка працювала в даному гуртожитку завідуючою, її кабінет був поруч із сусідньою кімнатою де проживав позивач [PERSON] Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини\~\~і основоположних свобод закріплено право людини на житло. Конституцією України\~\~також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Зокрема,\~\~ст.47 Конституції України\~\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1\~\~ст.328 ЦК України\~\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1\~\~ст.345 ЦК України\~\~фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~\~встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч.1\~\~ст.2 вказаного Закону\~\~до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі-квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно положень ч.1, 3\~\~ст.8 Закону\~\~приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~\~передбачено, що громадяни, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках і фактично проживають у них, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках. Об'єктами приватизації можуть бути гуртожитки, які перебувають у власності територіальної громади,\~\~та є об'єктами державної та комунальної власності. Крім того, згідно ч.10\~\~ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2\~ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. За таких обставин та враховуючи, що позивач проживає у спірній кімнаті вже довготривалий час ( більше п'яти років ), відповідач не мав підстав відмовляти позивачу у здійсненні його законного права на приватизацію кімнати у гуртожитку, а тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved