Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов до ДТГО «Львівська залізниця» про визнання частково недійсним Державного акту на право постійного користування землею 1-РВ № 001159, виданого 1.02.2001 року Львівській залізниці на право постійного користування землею, оскільки жилий будинок в [ADDRESS], який належить на праві спільної часткової власності йому та членам його сім»ї, знаходиться в межах землі за Державним актом, а він не може реалізувати своє право на приватизацію землі чи передачу її у власність іншим шляхом. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позов, вказавши, що площа землі, якою він користується є 0.21 га і саме в цій частині він просить задовольнити позов. Представник відповідача Зозуль О.Д. позовні вимоги не визнала, оскільки жилий будинок позивача та земельна ділянка, на якій він розташований, знаходяться в межах землі, що надана позивачу за Державним актом, а, відповідно до ст. 23 ЗУ «Про транспорт» та ст. 68 ЗК України, до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями та іншими будівлями; оскільки ширина смуги відведення визначена на підставі потреб технологічного комплексу залізничного транспорту, то в цю смугу увійшла земельна ділянка в частині землекористування присадибною ділянкою позивача; також на цій земельній ділянці проходить мережа водопостачання ВП «Рівненська дистанція водопостачання», магістральний зв»язок, що є на балансі дистанції сигналізації і зв»язку залізниці та на відстані 50 м. знаходиться переїзд, який охороняється та щодо експлуатації якого є відповідні вимоги, в тому числі забезпечення видимості. В судове засідання 13.10.2014 р. представник відповідача не з»явилась, належним чином повідомлена про справу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею 1-РВ № 001159, виданого 1.02.2001 р., Львівській залізниці надано право постійного користування 103.46 га та 82.60 га землі в межах згідно з планом землекористування для розташування будівель і для забезпечення експлуатації залізниці відповідно до рішень Сарненської міської ради та Сарненської районної ради. Квартира в [ADDRESS], в якій з 1994 року проживав позивач із сім»єю відповідно до наданого ордеру, до 22.05.2002 р. перебувала на балансі будинкоуправління залізничної ст. Сарни та була передана відповідно до договору від 22.05.2002 р. та акту на баланс будинкоуправління м. Сарни. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.12.2006 р. жилий будинок в [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та членів його сім»ї на підставі розпорядження органу приватизації. Посилаючись на розмір земельної ділянки в 0.21 га позивач не надав доказів, що в його розпорядженні є саме така земельна ділянка, однак надав запит міського голови від 24.09.2007 р. відповідачу про надання згоди на вилучення частини землі в 0.10 га для безоплатної передачі у власність [PERSON] відповідно до викопіровки з плану м. Сарни. Відповідач на неодноразові звернення [PERSON], інших органів про вилучення земельної ділянки різної площі, відмовив в цьому з причин, на які посилалась представник відповідача в суді та письмових запереченнях на позов. Посилання позивача на викопіровку з топографічної схеми, на якій є записи із підписами « не заперечую», як на згоду відповідних осіб вилучити його земельну ділянку, є безпідставним, оскільки є не зрозумілим, на що і хто дає згоду. Таким чином, позивач не довів, що в його користуванні перебуває земельна ділянка в 0.21 га., оскільки саме в такій кількості земельної ділянки він просить визнати частково недійсним Державний акт. Крім того, відповідно до ст. 68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать крім іншого призначення, землі під спорудами сигналізації та зв»язку, водопостачання, енергетичного зв»язку, землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням. Представник відповідача надала суду інвентарні картки основних засобів, з яких вбачається, що на обліку в Рівненській дистанції водопостачання та Сарненській дистанції сигналізації знаходяться водопровідна мережа та кабель магістральний зв»язок і, відповідно до акту обстеження від 26.06.2014 р. земельна ділянка по [ADDRESS] знаходиться на території ст. Сарни в смузі відводу залізниці та знаходження об»єктів інфраструктури; на даній земельній ділянці проходить магістральний зв»язок, мережа водопостачання з діаметром труб 150 мм., дерев»яна опора лінії електропостачання ПЛ 0.4 кВ. та на відстані 50 м. - переїзд 88 км., що охороняється. Посилання [PERSON] на положення ст. 120 ЗК України про перехід права власності на земельну ділянку, на якій розміщений жилий будинок, на який перейшло до особи право власності є також помилковим, так як він набув право власності на житло, яке розміщене на землі, що є в постійному користуванні відповідача. Також, відповідно до ч.4 ст. 84 ЗК України до земель, які не можуть передаватись у приватну власність, окрім інших, належать землі під державними залізницями. Крім того, [PERSON] звернувся з цивільним позовом до суду 19.05.2014 р., тоді, як про порушення свого права дізнався ще в 2006 році, коли набув право власності на житло, про що він вказав в судовому засіданні, а в 2007 році отримав відповіді з міської ради про те, що відповідач не дає згоди на вилучення земельної ділянки для подальшого вирішення питання її власності. Тому [PERSON] пропустив строк звернення до суду із вказаним позовом. На підставі ст.ст. 68, 84, 92, 120, 149 ЗК України, ст. 257 ЦК України,

Outcome: dismissed