Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з 21.01.2000 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який зареєстровано у відділі записів актів громадянського стану Мірнинського улуса Республіки Саха (Якутія) Російської Федерації. Мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Позивач з 1994 року постійно проживає на території Російської Федерації, в 2003 р. отримав громадянство РФ, а відповідачка з 2005 року постійно проживає на території України, що фактично унеможливлює нормальне подружнє життя та ведення спільного господарства. Сімейне життя не склалося, почуття любові та поваги одне до одного втрачене. Мають несумісні характери, різні погляди на життя, між ними відсутні спільні інтереси, немає порозуміння з питань сімейного життя, склалися стосунки чужих людей. Спору про поділ спільного майна немає. Питання місця проживання неповнолітньої дитини та її утримання вирішено. Примирення вважає неможливим, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя та їх неповнолітньої дитини, тому просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на вищевказані обставини. Пояснив, що після укладення шлюбу фактично прожили з відповідачкою 1 рік, після чого вона завагітніла та поїхала до батьків на Україну, чому не заперечував. Після народження дитини приїхала до нього на 3 місяці, після чого повернулася на Україну, де постійно проживає по цей час, має громадянство України. За всі роки шлюбу допомагав відповідачці та дитині матеріально, коли приїжджав на Україну, разом їздили на відпочинок, але повертатися на проживання до Росії відповідачка не хотіла. Приїхав на Україну в травні цього року, від спільних знайомих дізнався, що у дружини є інший чоловік, що вона в послідуючому особисто підтвердила йому в розмові. З врахуванням стосунків, які склалися між ним та відповідачкою, збереження сімї вважає неможливим. Питання утримання неповнолітньої дитини між ним та відповідачкою вирішено, після розірвання шлюбу син буде проживати з відповідачкою, а він буде надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Спору про поділ спільного майна немає. Просить шлюб розірвати, судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору, віднести на його рахунок. Представник позивача [PERSON] позов також підтримала та просить його задовольнити у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмову заяву, згідно з якою просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить шлюб розірвати. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, факт знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.10), згідно з яким [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.01.2000 р., який зареєстровано у відділі записів актів громадянського стану Мірнинського улуса Республіки Саха (Якутія) Російської Федерації, актовий запис №09. Факт наявності у сторін неповнолітньої дитини підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с.11), згідно з яким батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Згідно з ч 1 ст. 63 вказаного Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 73 вказаного Закону та ч.1 ст. 410 ЦПК України, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно з п. 2 ст. 28 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993 р., якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.01.2000 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], з 2005 р. разом не проживають, спільне господарство не ведуть, спору про поділ спільного майна немає, питання місця проживання та утримання неповнолітньої дитини вирішено, що дає суду підстави для розірвання шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стало неможливим і буде суперечити інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, тому позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач наполягає на віднесенні судових витрат у вигляді сплаченого ним судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. на його рахунок, то вказані судові витрати стягненню з відповідачки не підлягають. На підставі ст. ст.104, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України , ст.ст. 60, 63, 73 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 28 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993 р.,

Outcome: approved