Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що в червні 2014 року [PERSON] звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] із замовленням на виготовлення двох вхідних дверей. З відповідачем було досягнуто згоди щодо вартості дверей, 4200 грн. та строку виконання замовлення - один місяць. 4 червня 2014 року позивач сплатив відповідачу 4200 грн., проте у встановленні строки замовлення відповідачем не було виконано. У зв'язку з чим позивач просив суд розірвати договір, укладений між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON]; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на його користь 4200 грн. та 2000 грн. завданої моральної шкоди, а також понесені ним витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач позові підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Також суду пояснив, що разів десять приїжджав до відповідача з вимогами повернути кошти, або виконати замовлення. Спочатку відповідач казав, що замовлення не виконано заводом виробником, проте, коли почав просити у нього надати номер телефону, за яким можна зв'язатися із заводом з метою з'ясування строків виконання замовлення, [PERSON] відповів, що він замовлення не робив взагалі і гроші йому не поверне. В нього на утриманні знаходиться дружина, яка не працює, та неповнолітня донька, а тому кошти, які він заплатив відповідачу для його родини є значними, а добитися справедливості через правоохоронні органи він не може, оскільки вони не проводили розслідування за його заявою. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 4 червня 2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про те, що [PERSON] (підрядник) зобов'язується виконати за замовленням [PERSON] (замовник) виготовлення двох металевих вхідних дверей, а [PERSON] зобов'язався прийняти виконану роботу та оплатити її. Відповідно до ч. 1 ст. 865 Цивільного кодексу України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч.1 ст. 866 Цивільного кодексу України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Виходячи з правовідносин, що склалися між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], між ними було укладено договір побутового підряду, що підтверджується товарним чеком № 2 від 4 червня 2014 року (а.с.5). За погодженням сторін вартість робіт була визначена в сумі 4200 грн., яку [PERSON] сплатив фізичній особі-підприємцю в повному обсязі при укладенні договору. Також за погодженням сторін було визначено строк виконання роботи - один місяць. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На час розгляду справи судом зобов'язання з боку підрядника, фізичної особи-підприємця [PERSON], не було виконано. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою вирішення питання про виконання замовлення або повернення сплачених грошових коштів як особисто так і письмово (а.с.6). Також [PERSON] звертався до Верхньодніпровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області із заявою про злочин, проте її було розглянуто в рамках Закону України «Про звернення громадян» (а.с.7). Відповідно до ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Уклавши із [PERSON] договір побутового підряду, фізична особа-підприємець [PERSON] допустив порушення зобов'язання та не виконав роботу по виготовленню двох металевих дверей за замовленням [PERSON] у строки, визначені договором. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору та відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 3 ст. 865 Цивільного кодексу України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Невиконання договору підряду у строк, визначений за домовленістю між сторонами, на думку суду, є істотним порушенням зобов'язання, а тому вимоги позивача про розірвання договору підряду, стягнення збитків в сумі 4200 грн. та моральної шкоди є законним та обґрунтованими. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань, яких [PERSON] зазнав через незаконну бездіяльність відповідача, ступінь вини відповідача, який навіть не прикладав зусиль щодо належного виконання зобов'язання, а також вимоги розумності та справедливості та приходить до висновку про законність та обґрунтованість розміру грошового відшкодування моральної шкоди, визначеною позивачем в сумі 2000 грн. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено витрати на правову допомогу в сумі 350 грн. (а.с.17), суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд приймає до уваги, що у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивача було звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (за ставками судового збору за позовні вимоги немайнового та майнового характеру) в дохід держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved