Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] \~звернувся в\~суд із\~позовною заявою\~до відповідачів,\~в якій\~просить стягнути\~з ПАТ\~КБ «ПриватБанк»\~кошти в\~розмірі 15\~936,75\~грн.,\~а з районного\~відділу виконавчої\~служби Ужгородського\~міськрайонного управління\~юстиції Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції кошти в сумі 1796,65 грн, як такі що отримано з підстав що згодом відпали, та стягнути солідарно з відповідачів суму судових витрат, в розмірі 4340,00 грн. (судовий збір 840,00 грн., правова допомога 3500,00 грн.) В обґрунтування вимог покликається на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.02.2020 року в справі 308/4031/19 визнано таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11.04.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за №2406 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, що виникла з кредитного договору №МКС7SЕ00000093 від 14.12.2005 року на загальну суму 169329, 53 грн. Проте, за час дії виконавчого напису, такий ПАТ КБ «ПриватБанк» було звернуто до виконання і в межах ВП №54446968 державним виконавцем Білинець В.О. районного відділу виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції районного відділу на виконання такого частково стягнуто борг в сумі 17 733,40 грн., з яких суму 15 936,75 грн. перераховано на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»; суму 1594,22 грн. перераховано як виконавчий збір до бюджету та 202,43 грн. витрати з організації виконавчих дій. Крім того, під час виконання вказаного виконавчого провадження він був працевлаштований в ТОВ «Закарпатська продовольча компанія», і інформацією ТОВ також підтверджується відрахування боргу Ужгородському РВ ДВС згідно постанови ВП №54446968 на суму 13580,00 грн., які були перераховані ПАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк», без належних на то підстав, отримало від нього кошти в сумі 15 936,75 грн., які на підставі ст. 1212 ЦК України просить стягнути на його користь. Також, просить стягнути на його користь кошти стягнуті із нього районним відділом виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в розмірі 1594,22 грн., які стягнуті як виконавчий збір та 202,43 грн. витрати з організації виконавчих дій. Окрім того, просить про стягнення судових витрат, які складаються із судового збору в розмірі 840,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 02.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявний в матеріалах справи, копію вказаної ухвали про відкриття провадження у справі АТ КБ «ПриватБанк» отримало 15 вересня 2020 року. 06.10.2020 року через канцелярію суду представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» -Дурдинець Р., яка діє на підставі довіреності №4730-К-О від 18.09.2019 р., подала відзив на позовну заяву, до якого долучено фіскальний чек ПАТ «Укрпошти» про надіслання копії такого [PERSON] . Вказаний відзив долучено до матеріалів справи, при цьому, суд враховує, що такий надано вже після спливу встановленого судом строку, у такому не зазначено про поважність причин ненадання відзиву у встановлений строк, також, в порушення вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, до відзиву не долучено доказів, що його копія була надіслана відповідачу - Ужгородському районному відділу державної виконавчої служби Південно-західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Івано-Франківськ),\~відтак такий не приймається судом до уваги при вирішенні даної справи. Суд ухвалив справу розглядати без участі позивача, який в судове засідання не з`явився, при цьому, на адресу суду від представника позивача адвоката Талапи Я.В., який діє на підставі ордера серія ЗР №38695 від 19.03.2019 р., поступила заява, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача, проти заочного рішення не заперечує, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні проти позову заперечила, пояснила, що виконавчий напис нотаріуса є способом позасудового захисту цивільних прав нотаріусом, а не підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В даному випадку підставою виникнення прав та обов`язків сторін, підставою набуття ПАТ «ПриватБанк» коштів [PERSON] у сумі 15936,75 грн. є укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір №МКС7SЕ00000093 від 14.12.2005 року, який встановлює заборгованість та на якому був вчинений виконавчий напис нотаріуса, визнаний в подальшому в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання умов зазначеного кредитного договору. Зазначила, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Вказана позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 02.01.2013 р. у справі №6-88цс13, від 10.09.2018р. у справі №638/11807/15-ц, від 12.09.2018р. у справі №154/948/16. Надалі. За результатами перегляду судових рішень щодо неоднакового застосування ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, ВСУ неодноразово зазначав, що вказані норми застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Отже кредитний договір діє, правовідносини тривають, відтак кошти, що було стягнуто в межах виконавчого провадження, правомірно спрямовано на погашення кредитної заборгованості. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, заперечила щодо вимог [PERSON] про стягнення витрат на правничу допомогу, подала письмове клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та просила відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» судових витрат, які включають витрати на правову допомогу. Представник відповідача Ужгородського районного ВДВС у судовому засіданні проти позову в частині вимог до Ужгородського районного ВДВС заперечив. Під час судового засідання подав письмовий відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. Разом з тим, враховуючи, що такий подано після встановленого судом строку та з порушенням вимог ч.4 ст. 178 УПК України (не долучено доказів, що його копія була надіслана іншим учасникам справи) даний відзив не приймається судом до уваги при вирішенні справи. Крім того, представник відповідача Ужгородського районного ВДВС у судовому засіданні зазначив, що позов в частині вимог до Ужгородського районного ВДВС вважає безпідставним, оскільки повернення помилково та надмірно зарахованого до бюджету виконавчого збору, відбувається в позасудовому порядку відповідно до положень «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» затвердженого\~наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 р. Позивач не звертався до них про підготовку та видачу подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету, тому в задоволенні вимог до Ужгородського районного ВДВС просив відмовити в повному обсязі, а щодо вимог до АТ КБ «ПриватБанк» вирішення залишив на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить на наступних висновків. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.02.2020 року в справі 308/4031/19 визнано таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11.04.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за №2406 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, що виникла з кредитного договору №МКС7SЕ00000093 від 14.12.2005 року на загальну суму 169329, 53 грн. Вказане рішення набрало законної сили 19.03.2020 року. У відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, судом встановлено, що державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 04.08.2017 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54446968 з примусового виконання виконавчого напису №2406 виданого 11.04.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу 169 329, 53 грн. 07.05.2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та направлено до виконання на ТОВ «Закарпатська продовольча компанія». Постановою головного державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Беляков М.І. від 08.04.2020 року у ВП №54446968 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №2406 виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу 169 329, 53 грн. закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Згідно довідки ТзОВ «Закарпатська продовольча компанія» №79 від 24 червня 2020 року [PERSON] дійсно працював у ТОВ «Закарпатська продовольча компанія» на посаді агента торговельного з 07 липня 2017 року по 30.09.2019 року. За період з 01.05.2018р. по 30.09.2019р. з [PERSON] було утримано боргу і здійснено відрахування одержувачу Ужгородський РВ ДВС, згідно постанови ВП № 54446968 від 07.05.2018 р. на суму 13580,00 грн. З копії відповіді начальника відділу Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Плиски А.С. від 17.08.2020 року на адвокатський запит вбачається, що по примусовому виконанні виконавчого провадження АСВП №54446968 по виконанні виконавчого напису №2406 виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. з боржника [PERSON] стягнуто грошові кошти в сумі 17733,4 грн., з яких суму 15936,75 грн. перераховано на користь стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк», суму 1594,22 грн. перераховано як виконавчий збір, суму 202,43 грн. перераховано як витрати на організацію та проведення виконавчих дій. Додатково повідомлено, що з місця праці боржника стягнуто грошові кошти в сумі 15110,4 грн., а суму 2623 грн. стягнуто з рахунків боржника. Зазначене свідчить про безпідставне стягнення з позивача коштів в розмірі 17 733,40 грн., з яких суму - 15 936,75 грн. перераховано на користь АТ КБ «ПриватБанк», суму - 1594,22 грн. перераховано як виконавчий збір до бюджету та 202,43 грн. витрати з організації виконавчих дій, які також перераховано до бюджету. З огляду на вказане, аналізуючи наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку, що правові підстави набуття АТ КБ «ПриватБанк» коштів в розмірі 15\~936,75 грн. на виконання зазначеного вище виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню\~стаття 1212 ЦК України. Доводи представника АТ КБ «ПриватБанк» щодо наявної заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором судом до уваги не приймаються, оскільки, питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Крім того, представником АТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних доказів на підтвердження посилань, що на даний час кредитний договір між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» діє, правовідносини тривають, що у позивача наявна перед АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість. Вище викладені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.03.2019 р. по справі № 910/1531/18. За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис №2406 від 11.04.2017 року вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач АТ КБ «ПриватБанк», стягнув з позивача кошти у розмірі 15\~936,75 гривень відсутня, тому суд приходить до висновку, про задоволення позову в цій частині та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 15\~936,75 гривень. Щодо вимоги про стягнення з Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 1796,65 гривень (виконавчий збір та витрати з організації виконавчих дій), як такі що отримано з підстав що згодом відпали, то така до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Повернення помилково та надмірно зарахованого до бюджету виконавчого збору, відбувається в позасудовому порядку відповідно до положень «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» затвердженого\~наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 р.. Пунктом 2 цього Порядку визначено, що вказаний Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі). Відповідно до п.5 Порядку, у разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі. Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба України. Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою. Тому у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України).\~ Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні виконавчого збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Як вбачається із позовної заяви позивач із вимогою про стягнення 1594,22 грн. виконавчого збору та 202,43 грн. витрат з організації виконавчих дій звернувся до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), при цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач в позасудовому порядку звертався до даного відповідача про підготовку та видачу подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету. Враховуючи наведене, в задоволенні вимог до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) слід відмовити. Між тим, позивач не позбавлений права у відповідності до положень «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» в позасудовому порядку звернутися до Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про підготовку та видачу подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету, а в подальшому із вказаним поданням та заявою звернутися до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України. Крім того, у позовній заяві позивач зазначив орієнтовний розрахунок судових витрат та просив про стягнення солідарно з відповідачів суми судових витрат, в розмірі 4340,00 грн. (судовий збір 840,00 грн., правова допомога 3500,00 грн.). До позовної заяви позивачем долучено лише копію договору про надання правової допомоги від 19 березня 2019 року, а жодних доказів на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем не подано, тому суд позбавлений можливості встановити такі та надати їм оцінку. У відповідності до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог (на 89,87%), тому з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 755,62 грн. При цьому,\~у відповідності\~до ч.8\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Outcome: partial