Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просив: - розділити в натурі житловий будинок, загальною площею 227,6 кв.м. та господарські споруди, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що відповідають розміру 1/2 частки кожної із сторін у спільному майні; - виділити в натурі [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , площа якої складає 0,0402 га, кадастровий номер [NUMBER] , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно розміщений житловий будинок, що передається [PERSON] в результаті його поділу в натурі. Позов обґрунтовує тим, що 08 травня 1976 року він та відповідачка уклали шлюб, який було зареєстровано відділом РАЦСу м. Хуст. Рішенням Хустської міської ради № 124 від 18.04.1978 року їм було надано дозвіл на виконання будівельних робіт і вони почали будувати житловий будинок у [ADDRESS]. Також 11 січня 2006 року Хустським міським відділом земельних ресурсів на ім`я відповідачки було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , яким підтверджено виникнення у неї права спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0402 га, кадастровий номер [NUMBER] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у [ADDRESS] , де у списку співвласників земельної ділянки зазначено позивача. Після закінчення будівництва будинку, рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради № 256 від 29.05.2002 року їм було надано дозвіл на видачу правовстановлюючих документів на будинок і 26.11.2002 року видано свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] на 1/2 частку кожному. Земельна ділянка з розташованими на ній житловим будинком та надвірними господарськими спорудами за [ADDRESS] належить позивачу та відповідачці на праві спільної сумісної власності без визначення часток кожного із співвласників, які згідно закону є рівними. До складу житлового будинку входять надвірні споруди, які розміщені на земельній ділянці і становлять з ним одне ціле, а саме: свинарник, сарай, вбиральня, огорожа, яка міститься в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому 12.10.2016 року в результаті проведення його технічної інвентаризації Хустським ДПТІ. З моменту набуття позивачем та відповідачкою права спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку, вони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з усною пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки як об`єктів права спільної часткової та спільної сумісної власності, однак така пропозиція була залишена без розгляду відповідачкою, яка не виявила бажання укласти відповідний договір, погодити його умови або ж вчинити будь-які інші дії, що свідчили б про намір укласти відповідний правочин. Позивач вважає, що оскільки між ним та відповідачкою не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку та земельної ділянки, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ст. 372 ЦК України, він має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Позивач також зазначає, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, оскільки має місце технічна можливість переобладнання житлового будинку в ізольовані квартири, що звичайно повинно бути з`ясовано шляхом призначення відповідної будівельно-технічної експертизи, оскільки такі обставини потребують спеціальних знань у даній галузі. Вважає, що житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] необхідно поділити таким чином, щоб йому та відповідачці було виділено у власність відокремлену частину житлового будинку, яка б відповідала розміру їх 1/2 частки у праві спільної часткової власності. В тому випадку, якщо відповідно до ідеальної 1/2 частки кожного із співвласників поділити у натурі житловий будинок є не можливим, але при цьому виділ технічно допустимий з відхиленням від розміру часток кожного співвласника, поділ може бути здійснений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Виділ земельної ділянки базується за тими ж принципами та методичними підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за виключенням того правила, що у випадку виділу в натурі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється, надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику. Ухвалою суду від 23 травня 2017 року клопотання позивача [PERSON] задоволено, призначено по справі судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу. В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, просив суд розділити житловий будинок в [ADDRESS] відповідно до варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи, виділивши йому квартиру [ADDRESS] у житловому будинку літ. «2А» приміщення: у цокольному поверсі - гараж ІV площею 17.17 м2, господарське приміщення V площею 19.70 м2, технічне приміщення VІ площею 5.40 м2; на другому поверсі: тамбур 11 площею 1.92 м2, кладова 12 площею 1.66 м2, гардеробна 13 пдлощею7.54 м2, кімната 14 площею 18.32 м2, коридор 15 площею 9.02 м2, кімната 16 площею 22.15 м2, кухня 17 площею 10ю44 м2, ванна 18 площею 5.58 м2, господарське приміщення 19 площею 4.58 м2, балкон 21 площею 6.56 м2; всього загальною площею 121.14 м2. Стягнути з відповідачки на його користь: суму 14500 грн., оплачених за проведення експертизи; 2500 грн., оплачених за виготовлення технічного паспорту; 1100 грн., оплачених за топографо-геодезичні вишукування; 191911 грн. - вартість облаштування окремого входу до будинку після розподілу та 18000 грн. - вартість технічних умов за приєднання до електромережі частини будинку позивача. Стягнути з відповідачки на його корить судовий збір, оплачений ним при подачі позовної заяви до суду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засіданні не з`явилися. У заяві про збільшення позовних вимог просили суд розглянути справу у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини їх неявки суду невідомі. Подали до суду відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якому погодилися із запропонованим позивачем варіантом поділу (варіант № 2, [ADDRESS], [ADDRESS]) , за виключенням розподілу приміщень у цокольному поверсі. На їх думку, поділ приміщень цокольного поверху потрібно улаштувати по ширині будинку, а не по довжині (як запропоновано експертом), оскільки це дозволить обом сторонам зберегти в`їзд на свою частину з вулиці. Просять суд ухвалити рішення, яким: Позивачу [PERSON] виділити на праві власності у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , яка складається з: приміщення у цокольному поверсі - господарське приміщення V площею 19,70 м2, технічне приміщення VI площею 5,40 м2, підвал ІІІ площею 9,58 м2; на другому поверсі: тамбур 11 площею 1,92 м2, кладова 12 площею 1,66 м2, гардеробна 13 площею 7,54 м2, кімната 14 площею 18,32 м2, коридор 15 площею 9,02 м2, кімната 16 площею 22,15 м2, кухня 17 площею 10,44 м2, ванна 18 площею 5,58 м 2, господарське приміщення 19 площею 4,58 м2, балкон 21 площею 6,56 м2, всього загальною площею 122,45 м2. Інші будівлі і споруди: Господарський блок літ. Б, 1/2 частка огорожі № 2, 1/2 частка огорожі № 3, 1/2 частка огорожі № 4. Відповідачці [PERSON] виділити на праві власності у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , яка складається з: приміщення у цокольному поверсі - тамбур І площею 8,34 м 2, підвал ІІ площею 14,73 м2, гараж IV площею 17,7 м2; на першому поверсі: тамбур зі сходовим маршем 1 площею7,73 м 2, хол зі сходовою кліткою 2 площею 6,24 м2, коридор 3 площею 5,63 м2, кімната 4 площею 17,51 м2, кімната 5 площею 21,12 м2, кімната 6 площею 5,88 м2,, санвузол 7 площею 4.56 м2, їдальня 8 площею 9,12 м2, кухня 9 площею 6,09 м2, балкон 10 площею 3,91 м2, всього загальною площею 128,03 м2. Інші будівлі і споруди: Хлів літ. В, вбиральня літ. Б, ворота № 1, 1/2 частина огорожі № 2, 1/2 частина огорожі № 3, 1/2 частина огорожі № 4. Інші умови поділу: [PERSON] (або будь-який інший власник квартири [ADDRESS] ) забезпечує [PERSON] (або будь-якому іншому власнику квартири [ADDRESS] ) вільний доступ двічі на рік до горища будинку для чищення вентиляційних каналів та димоходів. Земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] розміром 0,0402 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, залишається у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] (ст. 89 ЗК України). Співвласники житлового будинку можуть визначити між собою порядок користування земельною ділянкою. Суми судових витрат сторонами один одному не відшкодовуються, залишаються за рахунок сторони, яка їх понесла; будівельні роботи, які необхідно виконати у зв`язку з окремими переоблаштуваннями поділених приміщень, сторони виконують власним коштом. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, укладеному 08 травня 1976 року у відділ РАЦСу м. Хуст Закарпатської області. 14 травня 2006 року шлюб між сторонами розірвано, про що відділом РАГСу Хустського РУЮ Закарпатської області зроблено актовий запис № 90. За період шлюбу сторонами придбано нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно матеріалів справи позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є власниками у рівних частках по 1/2 кожен житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 26 листопада 2002 року. Крім того, сторони є співвласниками без визначення часток земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вищевказаною адресою, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 11.01.2006 року. Згідно статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно із положеннями статей 364, 367 цього ж Кодексу, кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 Цивільного кодексу України, згідно з частиною першою якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Відповідно до статті 60, статті 69, частини 1 статті 70, статті 71 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Право спільної сумісної власності, порядок його здійснення та поділу законодавцем визначено також нормами статей 368-369, статті 372 ЦК України, згідно яких спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У відповідності до положень пунктів 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України, відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України) можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Крім того, під час вирішення зазначених цивільно-правових спорів слід виходити із положень статті 183, статті 364, статті 367 Цивільного кодексу України, а також Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року, відповідно до яких при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі житлового будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частину в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Разом з тим, відповідно до положень статті 88 Земельного кодексу України Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Частиною 4 статті 120 цього ж Кодексу передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно із положеннями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Цією ж Постановою Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що у випадках, передбачених статтями 86-89 Земельного кодексу України, учасник спільної власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки, що відповідає розміру його частки (пункт 18). Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані житловий будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала в користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суд при визначенні частини земельної ділянки, право на користування якою має позивач, має виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виконання останньої. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Звернення позивача до суду зумовлено відмовою відповідачки в добровільному порядку визначити порядок користування спільною частковою власністю та спільним сумісним майном подружжя. У висновку експерта № 215-1/02/2018 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 01 лютого 2018 року проведеної на підставі ухвали суду від 23 травня 2017 року, запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані по [ADDRESS] з відступом від розміру часток. Вказано різницю часток, а також визначено грошову компенсацію власнику, частка якого в натурі після поділу стала меншою за ідеальну. Схема розподілу надана в Додатку №1 до висновку. Також дослідженням встановлено, що земельна ділянка, яка розташована по [ADDRESS] має щільну забудову та насичена інженерними мережами водопостачання, водовідведення та газопостачання, які передбачається залишити в спільному користуванні, тому земельну ділянку пропонується залишити в спільному користуванні. Позивач просить виділити йому частину житлового будинку згідно варіанту № 2 висновку експерта від 01.02.2018 року, а саме квартиру [ADDRESS] : у житловому будинку літ. «2А» приміщення : у цокольному поверсі - гараж ІV площею 17.17 м2, господарське приміщення V площею 19.70 м2, технічне приміщення VІ площею 5.40 м2; на другому поверсі: тамбур 11 площею 1.92 м2, кладова 12 площею 1.66 м2, гардеробна 13 пдлощею7.54 м2, кімната 14 площею 18.32 м2, коридор 15 площею 9.02 м2, кімната 16 площею 22.15 м2, кухня 17 площею 10ю44 м2, ванна 18 площею 5.58 м2, господарське приміщення 19 площею 4.58 м2, балкон 21 площею 6.56 м2; всього загальною площею 121.14 м2. Відповідачка погодилась із обраним позивачем варіантом поділу житлового будинку (згідно висновку варіант № 2 [ADDRESS] , [ADDRESS]) , за виключенням розподілу приміщень у цокольному поверсі. Вивчивши висновок експерта, суд вважає, що буде доцільним розділити приміщення цокольного поверху між сторонами по ширині будинку, а не по довжині, як запропоновано експертом, оскільки таке улаштування поділу дозволить як позивачу так і відповідачці зберегти в`їзд у свою частину будинку з вулиці. Отже, у власність [PERSON] слід передати у складі квартири [ADDRESS] у цокольному поверсі господарське приміщення V площею 19,70 м2, технічне приміщення VI площею 5,40 м2, підвал ІІІ площею 9,58 м2 (разом по цокольному поверху 34,68 м2), а у власність [PERSON] слід передати у складі квартири [ADDRESS] у цокольному поверсі тамбур І площею 8,34 м 2, підвал ІІ площею 14,73 м2, гараж IV площею 17,7 м2 (разом по цокольному поверху 40,24 м2). По всім іншим приміщенням, у тому числі господарським будівлям і спорудам сторони дійшли згоди з поділом, запропонованим експертом у варіанті № 2. Різницю у вартості 5,56 м2 суд не бере до уваги як таку, що не впливає істотно на вартість поділених частин, тим більш, що горище залишається фактично у власності позивача [PERSON] і в розрахунках не задіяне. Також підставною є вимога відповідачки щодо забезпечення доступу до горища будинку для чищення вентиляційних каналів та димоходів. Що стосується земельної ділянки, то зважаючи на висновок експерта її слід залишити у спільній сумісній власності сторін. Співвласники житлового будинку можуть визначити між собою порядок користування земельною ділянкою. Враховуючи встановлені обставини, в розумінні зазначених вище правових норм, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] будучи співвласниками спірного нерухомого майна, мають відповідне, гарантоване Законом право на розподіл житлового будинку (квартири), встановлення порядку користування окремої частки спільної земельної ділянки для обслуговування цього жилого будинку (його частини) (квартири), пропорційних часток господарських будівель і споруд відповідно належної співвласникам частини житлового будинку (квартири) та нежитлового приміщення, суд вважає, що позовні вимоги щодо поділу нерухомого майна в натурі як об`єктів права спільної частково та сумісної власності подружжя підлягають до часткового задоволення. Крім того, позивачем у заяві про збільшення позовних вимог ставиться вимога про стягнення на його користь з відповідачки [PERSON] 14500 гривень, оплачених за проведення експертизи, 2500 гривень, оплачених за виготовлення технічного паспорту, 1100 гривень, оплачених за топографо-геодезичні вишукування, 191911 гривень вартості облаштування окремого входу до будинку після розподілу, 18000 гривень вартості технічних умов за приєднання до електромережі частини будинку позивача та судового збору у сумі 4134 гривень, сплаченого ним при подачі позовної заяви до суду. На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, що складаються із судового збору у сумі 2067,00 гривень та витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме проведенням експертизи, в сумі 7250 гривень. Щодо інших сум, які позивач просить стягнути з відповідачки на його користь, суд не вбачає підстав до їх стягнення, оскільки це витрати, які понесені та в майбутньому будуть понесені позивачем для облаштування належної йому після поділу частини спірного нерухомого майна і стягнення яких з відповідачки на думку суду є безпідставним та необґрунтованим. Виходячи з принципу справедливості суд не може допустити облаштування виділеної позивачу частки нерухомого майна за рахунок відповідачки, оскільки остання також понесене відповідні витрати на виготовлення технічної документації та облаштування виділеної їй частки у нерухомому майні. Крім того, судом береться до уваги той факт, що [PERSON] страждає на цукровий діабет та перенесла інсульт, що стверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.08.2018 року № 8852-1348-631/1377-673/1445 і присудження до стягнення з неї на користь позивача інших сум витрат, вказаних у заяві про збільшення позовних вимог буде додатковим обтяженням матеріального стану відповідачки та порушить принцип справедливості.

Outcome: partial