Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 59464,41 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.05.2018 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно договору позики ним було дано в борг [PERSON] грошові кошти у сумі 500 000 грн., строком до 31.08.2018 року. Відповідно до п. 5 Договору передбачено стягнення відсотків в період з 01.07.2018 по 31.08.2018, у розмірі 1% на добу від непогашеної заборгованості, та у зв`язку з тим що було часткове погашення боргу 30.05.2018 року в сумі 260 000 грн. та 04.07.2018 року в сумі 210 000 гривень. Таким чином загальна заборгованість за договором складала згідно розрахунку позивача станом на 31.08.2018 року 30000,00 грн. основного боргу, 27000,00 грн. заборгованість за відсотками , тобто станом на 01.09.2018 року відповідач прострочив виконання зобов`язання. Згідно розрахунку загальна сума боргу становить 59 464,41 грн. - з них 30 000 грн. -основного боргу, 27 000 грн.- відсотки користування коштами згідно договору, 394 грн. - 3% річних, 2070, 41 грн. - інфляційні втрати. Розрахунок позивачем здійснено відповідно до Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 р. № 62-97р. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача адвоката Тищук К.П. до суду надійшла заява про відкладення судового засідання. У відповідності до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Представник позивача [PERSON] . [PERSON] просив розглядати справу у відсутність відповідача та його представника, оскільки з вини зазначених учасників судового засідання тричі відкладалися судові засідання. Так, ухвалою суду від 04.01.2019р. у справі відкрите спрощене позовне провадження , призначений розгляд справи без виклику сторін. За клопотанням відповідача [PERSON] ухвалою суду від 04.03.2019р. призначено справу в судове засідання на 15.00 год. 03.04.2019р. з викликом сторін. 03.04.2019р. судове засідання відкладене за клопотанням представника відповідача адвоката Тищук К.П. 16.05.2019р. судове засідання відкладене за клопотанням адвоката відповідача, який бажав особисто прийняти участь усудовому засіданні. 25.06.2019р. судове засідання відкладене у зв`язку з неявкою адвоката відповідача. Про судове засідання, призначене на 12.09.2019р. відповідач [PERSON] повідомлений під особистий підпис в суді. У судове засідання, призначене на 12.09.2019р. відповідач не з`явився. Адвокат відповідача Тищук К.П. подала заяву згідно якої просила відкласти судове засідання у зв`язку з відрядженням відповідача, проте копії наказу до суду не подано, та неможливістю її явки до суду за сімейними обставинами. Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подав. За наведених обставин, з врахуванням думки представника позивача, суд прийшов до висновку, про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, які будучи належним чином повідомленими про дату судового засідання не з`явилися до суду без поважної причини. Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно договору позиви від 11.05.2018р. позикодавець [PERSON] передав у власність Позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, строком до 31.08.2018 року. Відповідно до п. 5 Договору передбачено стягнення відсотків в період з 01.07.2018 по 31.08.2018, у розмірі 1 (один) відсоток на добу від непогашеної заборгованості. Факт отримання позики підтверджується оглянутим судом письмовим договором позики від 11.05.2018 року. Згідно нотаріально посвідченої заяви, зареєстрованої в реєстрі за № 3122 та за № 4119 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І., вбачається, що [PERSON] частково погасив боргу 30.05.2018 року в сумі 260 000 грн. та 04.07.2018 року в сумі 210 000 гривень. Отже сума боргу за договором позики станом на 05.07.2018р. становила - 30000,00 грн., доказів повернення зазначених коштів судом не встановлено. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виходячи з положень договору кредиту за невиконання договірних зобов`язань [PERSON] має сплатити проценти за користування кредитом: в сумі 9600,00 грн. за період з 01.07.2018р. по 04.07.2018р.; 2400,00 грн. за період з 05.07.2018р. по 12.07.2018р., та 15000,00 грн. за період з 13.07.2018р. по 31.08.2018р., а всього 27000,00 грн. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, період за який підлягають до стягнення інфляційні витрати та 3% річних становить з 01.09.2018р. по 12.09.2019р. по дату ухвалення рішення та становлять: 3999,00 грн. - інфляційні витрати та 929,59 грн. - 3% річних. За таких обставин, враховуючи достовірно встановлені судом докази, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає до стягнення - 61 328, 59 грн., виходячи з розрахунку: 30 000,00 грн. - основний борг + 27000,00 грн. - проценти за користування коштами згідно договору + 929,59 грн. -3% річних (станом на 12.09.2019 р.) +3399,00 грн. - інфляційні втрати (станом на 12.09.2019 р.)) . Відповідно до ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір в сумі 704,80 коп. На підставі наведеного ст.ст. 526, 527,530 ЦК України,

Outcome: approved