Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зарічненського районного суду Рівненської області із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 2309,36 грн. матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 121 КК України. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2014 року відповідача було засуджено за те, що він 02 вересня 2013 року заподіяв позивачу тілесні ушкодження у вигляді травматичного ушкодження лівого ока, які відносяться до тяжкого ступеня тілесних ушкоджень по критерію стійкої втрати працездатності. Після винесення вироку продовжує лікуватися, та поніс матеріальні витрати на лікування в сумі 2309,36 грн. Зазначені кошти витратив на поїздки у лікарні міста Рівне та Одеси та придбання медикаментів. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що з 05 грудня 2014 року по 12 грудня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в інституті очних хвороб і тканинної терапії імені [PERSON] міста Одеси, та просив суд позов задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, лише в частині витрат безпосередньо повязаних з лікуванням позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав. Вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2014 року доведена винність [PERSON] в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень [PERSON], які призвели до стійких наслідків у вигляді різкого зниження зору на ліве око до світло чуття. Вказані наслідки травми викликають розлад здоровя, повязаний зі стійкою втратою працездатності в розмірі 35%, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Зі змісту ч. 1 ст. 1195 ЦК України вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто на користь потерпілого відшкодовуються витрати, які повязані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоровя. Частиною 1 ст. 1202 ЦК України встановлено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. З 05 грудня 2014 року по 12 грудня 2014 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в інституті очних хвороб і тканинної терапії імені [PERSON] в м. Одеса, що стверджується медичним висновком (а.с. 22). Під час стаціонарного лікування та рекомендацій після його завершення [PERSON] поніс витрати на суму 1761,30 грн., що стверджується фіскальними чеками: від 05.12.2014 р. на суму 369,04 грн., від 09.12.2014 р. на суму 223,52 грн., від 05.12.2014 р. на суму 120,00 грн. (а.с. 4), від 12.12.2014 р. на суму 178,93 грн., від 12.12.2014 р. на суму 79,33 грн., від 12.12.2014 р. на суму 494,30 грн., від 12.12.2014 р. на суму 2,20 грн., від 12.12.2014 р. на суму 150,78 грн., від 11.12.2014 р. на суму 43,20 грн., квитанцією № 17 від. 05.12.2014 р. на суму 100,00 грн. (а.с. 6). З фіскального чека від 05.12.2014 року на суму 369,04 грн., за погодженням сторін, судом не враховується вартість придбаних позивачем плитки гематогену на суму 5,70 грн., та пакету Майка на суму 1,00 грн. Суд не погоджується із запереченнями відповідача про невизнання ним позову в частині відсутності підстав для стягнення вартості проїзду з смт. Зарічне до м. Одеси. Згідно досліджених в судовому засіданні квитків на проїзд з смт. Зарічне до м. Одеси та у зворотному напрямку, позивачем сплачено 261,83 грн. Такі витрати перебувають у безпосередньому звязку з лікуванням позивача, співпадають з датами початку та закінчення лікування, а тому підлягають стягненню з відповідача. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути 2016,43 грн. (1761,30 6,70 + 261,83 = 2016,43). В решті в позові слід відмовити за недоведеністю, оскільки позивачем на надано належних доказів понесених ним витрат на поїздки у м. Рівне саме у звязку з необхідністю лікування з 03.02.2015 р. по 04.02.2015 року. Зокрема, з досліджених в судовому засіданні квитків на автобус Зарічне-Рівне від 03.02.2015 р. на суму 60,00 грн. (а.с. 5), від 04.02.2014 р. Рівне-Зарічне, на суму 34,83 грн. (а.с. 3), та проживання в гуртожитку на суму 53,00 грн. (а.с. 4) не вбачається, що такі витрати перебувають у безпосередньому звязку з лікуванням позивача. Не доведено також позивачем, що сплачені ним згідно квитанції РД УДППЗ Укрпошта 150,56 грн. (а.с. 3) були спрямовані саме за вартість квитка від 03.12.2014 р. на потяг Рівне-Одеса Головна. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судові витрати слід розподілити відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 1195, 1202 ЦК України,

Outcome: partial