Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив розірвати договір оренди землі площею 1,6005 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Понінківської селищної ради, укладений 11 жовтня 2012 року між [PERSON] та Товариством строком на сім років, зареєстрований у відділі Держкомзему у Полонському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № [NUMBER], та скасувати його реєстрацію. В обґрунтування вимог позову зазначав, що 13 жовтня 2015 року його мати [PERSON] померла та він являється спадкоємцем майна померлої на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2016 року. Відповідач, в порушення істотних умов договору, протягом 2014-2017 років не виплачує оренду плату та не обробляє земельну ділянку, чим порушує право орендодавця на отримання орендної плати. Згідно ухвали судді від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу копії ухвали та позовної заяви з додатками направлено за адресою місцезнаходження юридичної особи, що зазначена у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштовий конверт з вказаними документами повернувся з причини - такої організації немає. Згідно з ч.2 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши позов та додані до нього докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що між Товариством та [PERSON] 11 жовтня 2012 року було укладено договір оренди землі, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Полонському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № [NUMBER]. [PERSON] являється спадкоємцем майна померлої на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2016 року . Згідно з ст.ст.13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний використовувати земельну ділянку у володінні і користуванні на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 21 цього ж Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві закористування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Згідно зі ст.ст.31, 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за рішенням суду в порядку установленому Законом. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того на що вона розраховувала при укладенні цього договору. Однією з підстав істотного порушення розірвання договору оренди земельної ділянки є несплата орендарем земельної ділянки. Із листа Понінківської селищної ради від 27.07.2018 року № 1668 вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], площею 1,6005 га на протязі 2014-2017 років орендарем ТОВ «Агро Центр 2012» не використовувалась і не оброблялася. Аналіз встановлених обставин дають суду підстави дійти висновку, що в даному випадку, відповідач не виконував свого зобов'язання по орендній платі у встановлений договором строки та використанню земельної ділянки, у зв'язку з цим позивач був позбавлений прибутку у вигляді орендної плати, на який він міг розраховувати укладаючи договір оренди земельної ділянки, що свідчить про істотність порушення його умов та є підставою для розірвання договору оренди. Зазначене, виходячи із положень ст.651 ЦК України та ст.41 Конституції України, про те, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» «проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховували позивачі, укладаючи договір оренди земельних ділянок, відповідачем порушені. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved