overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов до [PERSON] про стягнення по 500 грн. щомісячно на час навчання їхньої повнолітньої дочки [PERSON] на денній державній формі в Сарненському педагогічному коледжі до 30.06.2016 р., оскільки відповідач матеріально допомагає не в повній мірі, а дочка потребує такої допомоги. Сторони в судовий розгляд не з»явились, подали письмові заяви про слухання справи за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач позовні вимоги визнав. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дочка сторін, [PERSON], [INFO] навчається з 1.09.2012 р. на денній державній формі навчання з отриманням стипендії в Сарненському педагогічному коледжі до 30.06.2016 р., про що свідчить довідка керівництва вузу; у зв»язку з навчанням вона потребує додаткової матеріальної допомоги і відповідач може надавати таку допомогу, проти чого не заперечив. Тому, суд вважає, що є підстави для стягнення коштів. На підставі ст.ст. 199-201 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов до [PERSON] та [PERSON] про виділення частки землі із спільної сумісної власності на земельну ділянку відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку в 0.0887 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та будівель в [ADDRESS], визнавши за ним право власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] Позовні вимоги позивач підтримав в судовому розгляді. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали повністю, оскільки позивач успадкував частку на землю від співвласника землі [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивач надав суду докази права спільної сумісної власності померлого [PERSON] та відповідачів на земельну ділянку розміром 0. 0887 га в [ADDRESS], якими є Державний акт на право власності на земельні ділянки, виданий 23.06.2011 р. Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України співвласники мають право вимагати виділення їм частки у спільній сумісній власності на землю за умови визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом, або не встановлено судом. Відповідач надав свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.11.2013 р., з якого вбачається, що він успадкував квартиру [NUMBER] у вказаному житлі площею 24.8 кв.м. частин жилого будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS], однак державний нотаріус відмовила видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки померлому не виділена частка землі. Також позивач надав ситуаційну схему та виноску земельної ділянки, з якої вбачається, що йому виділяється земля розміром 0.0259 га, на що він погодився. Таким чином, оскільки позивач успадкував частину житла, він має право на частку в спільній сумісній власності на землю, що становить 0.0259 га. На підставі ст. 89, 120 ЗК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов до [PERSON] та [PERSON] про визначення йому розміру земельної частки в 0.0458 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та про виділення йому цієї частки землі із спільної сумісної власності на земельну ділянку його та померлих [PERSON] і [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК № 207714 від 23.11.2011 р. в 0.0887 га для будівництва і обслуговування жилого будинку в [ADDRESS], оскільки він має у власності жилий будинок розміром 74100 всього житла по [ADDRESS], що відповідає його частці в землі. Позовні вимоги позивач підтримав в судовому розгляді. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями співвласників земельної ділянки, позов в судовому засіданні визнали. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивач надав суду докази права спільної сумісної власності його,т [PERSON] і [PERSON] на земельну ділянку розміром 0. 0887 га в [ADDRESS], яким є Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 23.11.2011 р. Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України співвласники мають право вимагати виділення їм частки у спільній сумісній власності на землю за умови визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом, або не встановлено судом. Відповідач надав договір дарування йому 74100 частини житла в [ADDRESS], який зареєстрований в ОБТІ і позивач набув право власності на цю частку з 22.11.2002 р. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, частка позивача у земельній ділянці розміром 0.0458 га відповідає його частці в житлі. На підставі ст. 89, 120 ЗК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов до своєї дочки, [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо її дочки [PERSON], [INFO], його онуки та стягнення з неї щомісяця по 1500 грн. аліментів на утримання дитини, оскільки відповідачка повністю ухиляється від утримання та виховання дитини, не проживає разом з нею, не відвідує дочку, отримує допомогу, як одинока мати, однак кошти витрачає лише на себе. Позивач в судовому розгляді зменшив позовні вимоги і просив лише позбавити відповідачку батьківських прав, не стягуючи аліменти. Відповідачка [PERSON] жодного разу в судове засідання не з»явилась, належним чином повідомлена про слухання справи оголошенням в газеті «Вісті Рівненщини» № 12 від 27.03.2015 р., заяви про причини неявки та заперечень проти позову не подала. Вислухавши позивача, прокурора, представника третьої особи органу опіки та піклування [PERSON], яка вважала, що є підстави для позбавлення відповідачку батьківських прав та підтримала про це висновок, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], її матір»ю є [PERSON], батько вказаний у свідоцтві за її заявою. З наданих суду акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини, довідки про проведення бесід, повідомлень начальника служби у справах дітей Рівненської міської ради, управління праці та соціального захисту населення вбачається, що [PERSON] проживає разом з сім»єю діда, позивача у справі в задовільних умовах, мати дитини з її народження з дитиною не живе та її не утримує, не виховує її, усім щодо дитини займається її дід, відповідачка отримує допомогу , як одинока матір, однак коштів дитині не передає, на неодноразові виклики в службу у справах дітей Рівненської міської ради за місцем проживання відповідачка не з»являється, має закордонний паспорт і виїжджає за кордон; відповідачка має також дочку [PERSON], яка проживає з батьком і відповідачка також байдуже ставиться до неї. За висновком орану опіки та піклування Сарненської райдержадміністрації є доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] у зв»язку з її ухилення від обов»язків матері по вихованню та утриманню дитини. Дослідження судом наданих доказів вказує на ухилення матері [PERSON] від своїх обов»язків по її вихованню та утриманню, що дає підстави для позбавлення батьківських прав. На підставі ст.ст. 164-166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов до ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ» про стягнення 7622 грн. заробітної плати, не виплаченої йому протягом роботи бетонником та при звільненні з роботи 30.11.2013 р., оскільки відповідач відмовляється виплатити кошти та не надає довідку про заборгованість заробітної плати. В судовому розгляді позивач підтримав позовні вимоги, збільшивши позов і просив стягнути 7731 грн. відповідно до відомості про суми виплачених доходів. Представник відповідача в судовий розгляд не з»явився, належним чином повідомлений про слухання справи 31.03.2014 р., про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення судової повістки, заяви про причини неявки та заперечення проти позову не подав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у відповідача з 1.09.1995 р. по 31.12.2012 р. та з 5.06.2013 р. по 30.11.2013 р. і йому не виплачена повністю заробітна плата, про що свідчать відомісті з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів. Так, в 2013 р. в другому кварталі позивачу ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ» було нараховано і не виплачено 4006 грн. зарплати, в третьому кварталі 2013 р. нараховано 4433 грн., з них виплачено 708 грн. і не виплаченими є 3725 грн. Оскільки на вимогу позивача та на вимогу суду ТОВ не надало довідки про заборгованість по заробітній платі, суд взяв до уваги саме дані з вказаних відомостей і вважає, що стягненню підлягає на користь позивача 7731 грн. заборгованості по заробітній платі. Також стягненню підлягає судовий збір в розмірі 243.60 грн. На підставі ст. 115 КЗпП України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов до ТОВ «Селищанський гранітний кар»єр» про стягнення 1360.04 грн. середнього заробітку за період з 14.04. по 19.05.2014 р. у зв»язку з невиконанням рішення апеляційного суду Рівненської обл.. від 14.04.2014 р. про поновлення на роботі. В судовому розгляді 18.06.2014 р. позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача 2596.44 грн. з15.04.2014 р. по 18.06.2014 р. вказаних коштів, оскільки рішення суду не виконано. В судовий розгляд 16.07.2014 р. [PERSON] не з»явився, належним чином в судовому засіданні 2.07.2014 р. повідомлений про розгляд справи, про що свідчить його розписка, заяви про причини неявки не подав, тому суд вважає правильним розгляд справи у його відсутність, так як позивач надав суду пояснення щодо позову. Представник відповідача Кулініч А.О. позов визнав частково, вважає, що стягненню підлягають кошти по день поновлення позивача на роботі, яким є 30.05.2014 р., однак суму він назвати не може, тому просить відмовити в позові повністю; оскільки [PERSON] до роботи після 30.05.2014 р. не приступив, про що свідчить табель робочого часу, кошти після дня поновлення на роботі стягненню не підлягають. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Рішенням апеляційного суду Рівненської обл. від 14.04.2014 р. [PERSON] поновлений на роботі на посаді юриста в ТОВ «Селищанський гранітний кар»єр», наказ про що відповідач видав лише 30.05.2014 р., отже, виконання рішення суду затримано до цієї дати, що, відповідно до ст. 236 КЗпП України, передбачає виплату позивачу вимушеного прогулу в розмірі середнього заробітку. Представник відповідача надав суду табель обліку робочого часу за червень, з якого вбачається, що [PERSON] в період з 2.06. по 30.06.2014 р. був відсутній на роботі, хоча повідомлення про його поновлення на роботу було відправлено йому 30.05.2014 р. рекомендованим повідомленням, а 31.05.2014 р. він документи отримав. Наведене вказує, що позивач не приступив до роботи, на яку був поновлений, а тому стягненню підлягають кошти в період з 14.04. по 29.05.2014 р., що, враховуючи середньоденний заробіток в 61.82 грн. та 32 робочі дні, становить 1978.24 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. 236 КЗпП України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов змінити розмір аліментів, які він виплачує за рішенням суду в розмірі 14 частини заробітку на сина [PERSON] від першого шлюбу, визначивши аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 20 грн. щомісячно, оскільки він не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка народилась від другого шлюбу, працює лише дружина. Позовні вимоги позивач підтримав в судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, оскільки вважає, що позивач має змогу виплачувати аліменти відповідно до рішення суду в 14 частині заробітку. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до рішення Сарненського районного суду від 15.03.2010 р. [PERSON] зобов»язаний до сплати аліментів в розмірі 14 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] За даними Володимирецького районного управління праці… [PERSON] не працює і отримує допомогу по догляду за дитиною до трьох років в розмірі 130 грн. за сином [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження та перебуває у шлюбі з [PERSON] Оскільки позивач в даний час не працює, самостійного заробітку не має, є підстави визначити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі, однак в розмірі 100 грн., що буде відповідати інтересам усіх сторін та дитини. На підставі ст.184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов про стягнення 3047.30 грн. розрахунку при звільненні 26.09.2011 р. з посади машиніста ТОВ «Томашгородський кар»єр «Розовий», оскільки заробітну плату під час його роботи повністю не виплатили. Позовні вимоги в судовому розгляді підтримали позивач та його представник [PERSON] Представник відповідача в судовий розгляд не з»явився, належним чином повідомлений про слухання справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення 28.01.2014 р. судової повістки, заяви про причини неявки та заперечень проти позову не подав. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Позивач надав трудову книжку, із записів в якій вбачається, що він з 24.05.2011 р. працював у відповідача машиністом навантажувача і наказом від 26.09.2011 р. звільнений з роботи за власним бажанням; згідно індивідуальних відомостей з УПФУ в Рокитнівському районі, на території якого розташоване ТОВ, [PERSON] працював у відповідача, йому нараховувалась заробітна плата з травня по вересень 2011 р. Вимога суду надати довідку про заборгованість ТОВ перед позивачем по заробітній платі не виконана, а тому суд приймає до уваги суму в розмірі 3047.30 грн., вказану в не підписаній директором ТОВ Гордійчуком В.В. довідці про заборгованість в такій сумі станом на 26.11.2013 р. Таким чином, є підстави вважати, що при звільненні позивачу не виплачена заробітна плата у вказаній сумі, яка підлягають стягненню відповідно до ст.116 КЗпП України. На підставі ст. ст.115, 116 КЗпП України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов про стягнення з [PERSON] 2398.18 грн. незаконно отриманих коштів на поховання матері, [PERSON] та 1199.09 грн. пенсії матері, які відповідач використав на свої потреби, оскільки він за свої кошти поховав матір, а відповідач на підставі документів, які отримав у відповідних органах, незаконно отримав гроші на поховання, не витратившись на поховання. Позивач позовні вимоги підтримав в судовому розгляді та дав пояснення по їх суті, вказавши. Відповідач [PERSON] позов не визнав, так як до дня смерті за матір»ю позивача, [PERSON], доглядав не син, а він зі своєю матір»ю, тому вважає, що він заслужив отримати кошти на поховання; пенсію, яку отримала мати позивача за кілька днів до смерті, він витратив на ліки та продукти для хворої; також відповідач не заперечив, що похована була [PERSON] за кошти сина. Представник третьої особи управління ПФУ в Сарненському районі [PERSON] вважала, що в управлінні були усі підстави для виплати відповідачу коштів на поховання, так як він надав відповідні для цього документи, оскільки такі кошти вони виплачують не тільки близьким родичам, а іншим особам, які надають такі документи. Судом допитані свідки позивача [PERSON] та [PERSON], яким відомо, що за хворою [PERSON] доглядала соціальна служба, до цього доглядав позивач, однак між ними виник конфлікт і син за тиждень до смерті, не доглядав за хворою; свідок [PERSON] отримав пенсію [PERSON] в розмірі більше 1000 грн. та залишив її в житлі хворої. На те, що мати позивача, [PERSON], прихильно ставилась до сина, вказує залишений нею 26.02.2015 р. заповіт. Позивач також надав накладні про придбання ним предметів для поховання. З письмової відповіді управління ПФУ в Сарненському районі вбачається, що [PERSON], на підставі довідки про смерть та свідоцтва про смерть [PERSON], отримав 2398.18 грн. допомоги на її поховання. Таким чином, суд вважає, що, оскільки позивач витратив кошти на поховання матері, а відповідач скориставшись його зайнятістю, зумів отримати документи про смерть та отримати кошти на поховання, [PERSON] зобов»язаний сплатити позивачу вказану суму. Що стосується повернення пенсії, то суд встановив, що пенсію відповідач витратив для потреб хворої [PERSON], іншого не встановлено і його пояснення з цього приводу нічим не спростовані. На підставі Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 22,1166 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов про стягнення з [PERSON] 4539 грн. майнової шкоди, заподіяної злочином, за який він вироком суду від 2.06.2015 р. засуджений за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, оскільки він не відшкодував йому шкоду, заподіяну крадіжкою бензопили «Штіль-18», вартість якої у вироку вказана 1500 грн., а на час розгляду цивільного позову вартість складає 4539 грн. згідно довідки приватного підприємця; також просив стягнути 3000 грн. моральної шкоди, заподіяної йому злочинними діями відповідача, так як внаслідок втрати майна бензопили та мопеда, він зазнав душевних страждань, майно не можливо було використати в господарстві, що завдало додаткових зусиль для організації ведення господарства. В судовому розгляді позивач підтримав позовні вимоги та дав пояснення по їх суті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про слухання справи оголошенням в газеті «Вісті Рівненщини» № 12 від 25.03.2016 р., заяви про причини неявки та заперечень проти позову не подав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Вироком Сарненського районного суду від 2.06.2015 р. [PERSON] засуджений за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком в два роки за крадіжку у [PERSON] бензопили «Штіль-18» вартістю 1500 грн. та незаконне заволодіння мопедом марки «Альфа МОТО» вартістю 3820 грн.; з вироку вбачається, що мопед позивачу повернуто, а бензопила ні. В підтвердження вартості бензопили «Штіль-18» на час розгляду цивільного позову [PERSON] надав довідку приватного підприємця [PERSON] про те, що бензопила MS 180 станом на 14.10.2015 р. коштує 4539 грн. Однак, суд вважає, що вказана довідка є неналежним доказом, оскільки в ній вказана інша марка бензопили, ніж встановлена судом у вироку, а тому суд вважає правильним стягнути з відповідача 1500 грн. шкоди, заподіяної крадіжкою цього майна, так як інших доказів в підтвердження вартості майна позивач не надав. Суд також вважає, що позивачу з вини відповідача заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв»язку з протиправною поведінкою щодо нього [PERSON] Враховуючи характер правопорушення, вчиненого відповідачем, глибину душевних страждань, вимоги розумності і справедливості, суд вважає правильним стягнути 1000 грн. моральної шкоди. Оскільки [PERSON] сплатив 90 грн. для поміщення оголошення в газеті про виклик [PERSON] в судове засідання, на що вказує квитанція, стягненню з останнього підлягає також ця сума. На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON]. заявив цивільний позов про стягнення з батька, [PERSON] аліментів в розмірі 17% заробітку на час його навчання в Київському електромеханічному коледжі дня звернення до суду до 30.06.2017 р., оскільки він перебуває не на повному державному утриманні, потребує матеріальної допомоги, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовий розгляд не з»явився, належним чином 17.05.2016 р. повідомлений про справу, заперечень проти позову не подав, надавши письмові документи та заяву від імені [PERSON] про залишення позову без розгляду. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Позивач надав довідку про його навчання в Державному вищому навчальному закладі «Київський електромеханічний коледж» з 23.10.2015 р. по 30.06.2017 р.; його батьками, згідно свідоцтва про народження, є відповідач у справі та [PERSON].; згідно виконавчого листа, виданого Сарненським районним судом 15.07.2015 р. відповідач до 24.07.2015 р. виплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина-позивача та зобов»язаний виплачувати аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; згідно довідки ВП «Здолбунівська дистанція сигналізації і зв»язку», де працює відповідач, з його заробітної плати станом на березень 2016 р. з нього утримуються аліменти в розмірі 50% заробітної плати; згідно довідки цієї ж організації, з 1.04.2016 р. за заявою відповідача будуть стягуватись 17% на користь [PERSON]. Однак, суд не може взяти до уваги дану довідку про стягнення коштів у майбутньому, крім того, від позивача не надійшло належної заяви про вирішення спору мирним шляхом, а надана суду заява відповідачем від імені позивача про залишення позову без розгляду не може бути судом прийнята, як така, що подана позивачем. Однак, враховуючи, що відповідач зобов»язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає правильним зменшити розмір аліментів на навчання позивача і стягувати по 13% зарплати відповідача, а також мати позивача зобов»язана утримувати сина. На підставі ст.ст. 182, 199-201 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] заявив цивільний позов розірвати шлюб з [PERSON], оскільки між ними припинені шлюбні відносини, спільне проживання та примирення не можливе. В судовому розгляді позивач [PERSON] позов про розірвання шлюбу підтримав, однак не надав пояснення, що є причиною його звернення до суду, причиною, чому сторони не підтримують подружні відносини і чому не можливо їм примиритись, він відмовився надати будь-які з цього приводу пояснення. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, оскільки ніяких причин для розірвання шлюбу немає, все у них добре, вона не бажає розлучатись з позивачем. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України суд при розгляді позову про розірвання шлюбу з»ясовує взаємини подружжя, дійсні причини такого позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей. Сторони перебувають у шлюбі з 15.10.1999 р., мають двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] З»ясувавши фактичні взаємини сторін, суд знаходить, що причин для розірвання шлюбу немає, позивач не вказав на них в позовній заяві та в судовому засіданні, відповідачка вказала, що в сім»ї все добре, сторони мають двох малолітніх дітей, що вказує на доцільність збереження сім»ї. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed