Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 29 січня 2018 року позивач звернувся до Краматорської місцевої прокуратури зі скаргами, зареєстрованими Краматорською місцевою прокуратурою за вхідними номерами 49, 50, 51 і 52, на недотримання слідчим розумних строків під час здійснення ним досудового розслідування кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 42017050390000085 та № 42017050390000086, № 12017050390000199, № 12017050390000200 й № 12014050390002670. Позивач зазначає, що оскільки наведені скарги у встановлені законодавством строки керівником Краматорської місцевої прокуратури розглянуті не були, останнього було зобов`язано їх розглянути ухвалою Краматорського міського суду Донецької області, постановленою 07 лютого 2018 року, яка прокурором також виконана не була. В зв`язку з цим, на підставі ухвали Краматорського міського суду, постановленої 01 червня 2018 року, Прокуратурою Донецької області 15 червня 2018 року було внесено до ЄРДР відомості за фактом невиконання керівником Краматорської місцевої прокуратури ухвали суду від 07 лютого 2018 року. Вказану бездіяльність керівника Краматорської місцевої прокуратури, а також невжиття Генеральною прокуратурою України заходів щодо організації діяльності органів прокуратури з питань нагляду за додержанням законів органами, які провадять досудове слідство, позивач розцінює як порушення його прав на здійснення управління державними справами, на поширення інформації та на отримання обґрунтованої відповіді на своє звернення у встановлені законодавством строки, прав на справедливий суд й мирне володіння своїм майном, а також як незабезпечення прокурором вищого рівня дотримання розумних строків досудового розслідування, що, у своїй сукупності призвело до душевних страждань, які відчував позивач через гнів та обурення ситуацією, що склалася, а також відчай та невпевненість, як наслідок цього, у своєму майбутньому. [PERSON] зазначає, що вищенаведене спричинило йому моральну шкоду, загальний розмір якої ним було визначено за допомогою методики О [PERSON] сумою 600\~912 грн. На підставі викладеного позивач просить суд заявлені ним позовні вимоги задовольнити та стягнути з Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області та Генеральної прокуратури України за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду у сумі 600\~912 грн. Позивач [PERSON] , допитаний у судовому засіданні, у тому числі, як свідок, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області та Генеральної прокуратури України Шалата С.С., яка діє на підставі довіреностей № 05/2-420вих-18 від 23 серпня 2018 року й № 05/3-36 від 14 червня 2019 року відповідно, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила наступне. Так, по-перше, сам по собі факт зобов`язання ухвалою суду розглянути скаргу чи внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу. Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей щодо умисного невиконання керівником Краматорської місцевої прокуратури ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 07 лютого 2018 року не є доказом вчинення останнім злочину, адже наразі досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а отже остаточного рішення щодо наявності в діях прокурора складу кримінального правопорушення не прийнято. По-друге, недотримання органами досудового розслідування розумних строків під час досудового розслідування, на яке посилається позивач у своєму позові як на обставину, внаслідок якої йому було завдано моральну шкоду, в силу приписів ч. 2 ст. 308 та п. 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України має бути підтверджено виключно рішенням прокурора вищого рівня про задоволення скарги на недотримання строків досудового розслідування або ухвалою слідчого судді про скасування рішення прокурора вищого рівня та задоволення скарги на недотримання строків досудового розслідування. В той же час, [PERSON] А [PERSON] не надано суду жодного з вищенаведених процесуальних рішень. Натомість надана позивачем ухвала суду від 07 лютого 2018 року не підтверджує порушення органами досудового розслідування розумних строків, адже вона відповідні рішення, дії чи бездіяльність прокурора протиправними не визнає, а лише зобов`язує його вчинити певні дії. По-третє, в силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 11, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» діяльність регіональної та місцевої прокуратуру організовується її керівниками. Пунктом дев`ятим частини першої статті 9 Закону України «Про прокуратуру» Генеральному прокурору надано саме право, а не закріплено обов`язок затверджувати загальні методичні рекомендації для прокурорів з метою забезпечення однакового застосування норм законодавства України під час здійснення прокурорської діяльності. За таких обставин, враховуючи, що доцільність розробки документів методичного спрямування з певних питань обумовлюється їх актуальністю, потребами практичної діяльності, відповідними пропозиціями працівників органів прокуратури, окремі накази Генеральною прокуратурою України щодо розгляду скарг прокурором вищого рівня під час досудового розслідування не видавалися. На підставі вищевикладеного, та приймаючи до уваги, що позивачем не наведено у чому саме полягає завдана йому моральна шкода, не доведено її розмір та не надано жодного доказу на підтвердження її проявів, представник відповідача просила суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Представник відповідача Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання позивача, допитаного як свідка, а також дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Зі скарг, зареєстрованих Краматорською місцевою прокуратурою за вхідними номерами 49, 50, 51 та 52, долучених позивачем до своєї позовної заяви, вбачається, що [PERSON] 29 січня 2018 року звертався до керівника Краматорської місцевої прокуратури зі скаргами, у яких просив останнього вжити заходи щодо дотримання розумних строків проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 42017050390000085, № 42017050390000086, № 12017050390000199, № 12017050390000200 й № 12014050390002670, встановити строки проведення слідчих дій у них та надати письмові вказівки процесуальним керівникам у цих кримінальних провадженнях. Листом заступника керівника Краматорської місцевої прокуратури вказані скарги задля їх розгляду були спрямовані до слідчого відділу Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області. В той же час, ухвала Краматорського міського суду, постановлена 07 лютого 2018 року у справі № 234/1456/18, провадження 1-кс/234/674/18 за скаргою [PERSON] , діючого в інтересах [PERSON] , на бездіяльність керівника Краматорської місцевої прокуратури, свідчить про те, що в порушення вимог діючого законодавства, вищенаведені скарги [PERSON] керівником Краматорської місцевої прокуратури розглянуті не були, в зв`язку з чим, останнього було зобов`язано їх розглянути в порядку ч. 2 ст. 308 КПК України. На виконання даної ухвали суду, з урахуванням ухвали Краматорського міського суду Донецької області про її роз`яснення, постановленої 16 березня 2018 року у справі № 234/1456/18, провадження № 1-в/234/162/18, вищенаведені скарги [PERSON] від 29 січня 2018 року було розглянуто заступником керівника Краматорської місцевої прокуратури Садовим М.Є., за результатами чого 08 травня 2018 року було винесено постанови про відмову у їх задоволенні (а.с. 14-18, 89-98). Проте, з витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 30, 103-105), а також ухвали Краматорського міського суду Донецької області, постановленої 01 червня 2018 року у справі № 234/7649/18, провадження № 1-кс/234/2774/18, вбачається, що 15 червня 2018 року за фактом невиконання керівником Краматорської місцевої прокуратури ухвали суду від 07 лютого 2018 року було зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомості за № 42018050000000352 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України. Наведене дає суду підстави для висновку, що однією з обставин, з якою позивач пов`язує моральну шкоду, яку він у своєму позові просить відшкодувати, є несвоєчасний, на його думку, розгляд його скарг керівником Краматорської місцевої прокуратури. Разом з\~тим,\~з приписів ч. 1 ст. 1176 ЦК України слідує, що державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду відшкодовується шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Згідно ч. 2 ст. 1, п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що кореспондується, у свою чергу, з нормами, закріпленими у п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, завдана особі шкода, у тому числі моральна, відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, якими є: 1) незаконне засудження, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконне накладення арешту на майно, незаконне відсторонення від роботи (посади) та інші процесуальні дії, що обмежують права громадян; 2) незаконне застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскація майна, незаконне накладення штрафу; 3) незаконне проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. З положень, закріплених у статті другій Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», слідує, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Отже вказаними нормами передбачені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, в тому числі моральну, завдану особі органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратурою або судом, які характеризуються особливим способом заподіяння такої шкоди та чітко визначеними доказами її заподіяння, які у своїй сукупності і визначають можливість застосування вищенаведених норм права. В той же час, позивач [PERSON] жодною з вищенаведених правових підстав свої вимоги з відшкодування моральної шкоди не обумовлює. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діє правило частини шостої цієї статті, якою визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Таким чином, даною нормою права закріплено правило, за яким фізичній або юридичній особі відшкодовується не вся без винятку шкода, завдана їй діями або бездіяльністю чи рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а лише та шкода, яка була спричинена їй незаконними діями або бездіяльністю чи рішеннями вищенаведених органів. Тобто обов`язковою передумовою відшкодування фізичній або юридичній особі шкоди на підставі ч. 6 ст. 1176 ЦК України є встановлення факту того, що дія або бездіяльність чи рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, якими особі було завдано моральної шкоди, є незаконними. Так, довідки, долучені Прокуратурою Донецької області до свого відзиву на позовну заяву (а.с. 106-107), свідчать, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом невиконання керівником Краматорської місцевої прокуратури ухвали суду від 07 лютого 2018 року, відомості за яким 15 червня 2018 року було зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомості за № 42018050000000352, наразі триває, тобто жодного рішення по суті, яким кримінальне провадження, відповідно до вимог КПК України, має бути завершено, станом на час судового розгляду цієї справи за позовом [PERSON] не прийнято. В той же час, з приписів ч.ч. 1, 2 ст. 214 КПК України слідує, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань це підстава для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, а не кінцевий результат такого розслідування; у свою чергу, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань це передбачене діючим кримінальним процесуальним законодавством підтвердження внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а не безальтернативний доказ незаконності дій або бездіяльності чи рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду. За таких обставин суд приходить до висновку, що наявна у матеріалах справи ухвала Краматорського міського суду Донецької області від 01 червня 2018 року, якою було зобов`язано перший слідчий відділ прокуратури Донецької області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, жодним чином не свідчить про визнання судом факту вчинення керівником Краматорської місцевої прокуратури будь-якого злочину, адже вказана ухвала за своєю правовою природою є формою, у якій виражено результат здійснення слідчим суддею повноважень з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та є лише підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Поряд з цим, долучені сторонами до матеріалів справи витяги Єдиного реєстру досудових розслідувань жодним чином не доводять факт вчинення керівником Краматорської місцевої прокуратури будь-якого злочину, адже частина перша статті 214 КПК України прямо визначає, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться всі без винятку повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, оскільки згідно ч. 3 ст. 214 КПК України будь-які перевірки відомостей, викладених у таких повідомленнях, здійснюються лише після внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, жодним чином не довів, що дії керівника Краматорської місцевої прокуратури, які він розцінює як причину своїх моральних страждань, є незаконними, а отже не довів один з обов`язкових елементів, необхідних для відшкодування моральної шкоди, а саме незаконність. Що стосується листа Краматорської місцевої прокуратури № 01-79-6861вих18 від 10 липня 2018 року (а.с. 19), вказівок по кримінальному провадженню № 12017050390000200, зареєстрованих 20 лютого 2017 року за № (05-88)1545вих-17, вказівок по кримінальному провадженню № 12014050390002670, зареєстрованих 27 червня 2017 року за № 94-5561вих-17, вказівок по кримінальному провадженню № 12017050390000200, зареєстрованих 28 лютого 2018 року за № 01-79-2322вих-18, вказівок по кримінальному провадженню № 12017050390000199, зареєстрованих 28 лютого 2017 року за № 01-79-2321вих-18 (а.с. 20-23), а також заяви про роз`яснення судового рішення № 01-79-2518вих-18 від 06 березня 2018 року (а.с. 24), листа Прокуратури Донецької області № 04/2/2-17/1/3-56-14 від 02 березня 2018 року (а.с. 11), Листа-зауваження Прокуратури Донецької області «Щодо неналежного процесуального керівництва та досудового розслідування у кримінальних провадженнях» № 04/2/2-17/1/3-56-14 від 25 червня 2018 року (а.с. 12) та листа Краматорської місцевої прокуратури № 01-84-3204-15(11172вих-18) від 10 грудня 2018 року, то суд сприймає їх у якості підтвердження бездіяльності керівника Краматорської місцевої прокуратури, яка виявилася у не розгляді ним скарг [PERSON] , зареєстрованих Краматорською місцевою прокуратурою 29 січня 2018 року, та невиконанні ним ухвали суду від 07 лютого 2018 року, критично, виходячи з такого. З листа № 01-79-6861вих18 від 10 липня 2018 року не слідує, що він будь-яким чином стосується виконання або невиконання цієї ухвали. Вищевказані вказівки по кримінальним провадженням № 12017050390000200, № 12014050390002670 та № 12017050390000199 Краматорською місцевою прокуратурою були надані ще до того, як заступником керівника Краматорської місцевої прокуратури на виконання ухвали суду від 07 лютого 2018 року було винесено постанови, якими [PERSON] було відмовлено, у тому числі, у задоволенні його вимог про надання органам досудового розслідування відповідних вказівок, а вказівки по кримінальним провадженням, зареєстровані за № (05-88)1545вих-17 й № 94-5561вих-17 взагалі ще до звернення [PERSON] 29 січня 2018 року з відповідними скаргами до керівника Краматорської місцевої прокуратури. Заява про роз`яснення судового рішення свідчить лише про те, що Краматорська місцева прокуратура потребує роз`яснення ухвали від 07 лютого 2018 року, проте потреба у роз`ясненні рішення суду не має наслідком його невиконання, необхідність роз`яснення свідчить лише про незрозумілість рішення суду для особи, яка звернулася з відповідною заявою до суду. Лист Прокуратури Донецької області № 04/2/2-17/1/3-56-14 від 02 березня 2018 року, Лист-зауваження Прокуратури Донецької області № 04/2/2-17/1/3-56-14 та лист Краматорської місцевої прокуратури № 01-84-3204-15(11172вих-18) від 10 грудня 2018 року також не містять у собі відомостей, що вони стосуються нездійснення керівником Краматорської місцевої прокуратури розгляду скарг [PERSON] саме від 29 січня 2018 року, або невиконання ухвали суду від 07 лютого 2018 року. Щодо вказівок по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 12015050510003380 від 31 грудня 2015 року (в порядку ч. 2 ст. 36 КПК України) № 27вн-19 від 12 березня 2019 року, № 01-37-2193вих19 від 12 березня 2019 року, вказівок по кримінальному провадженню ЄРДР № 12015050510003380 від 31 грудня 2015 року № 83-8018вих16 від 23 серпня 2016 року, листа Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області Міністерства доходів і зборів України № 8820/10/05-15-22-03 від 17 квітня 2015 року та листа Головного управління ДФС у Донецькій області Державної фіскальної служби України № 22255/10/05-99-23-04-13 від 24 травня 2018 року, то суд взагалі не приймає їх до уваги, адже вони в силу ст. 77 ЦПК України є неналежними доказами, оскільки жодним чином не стосуються тих правовідносин, з приводу яких позивач звернувся з цим позовом до суду, тобто не стосуються предмета доказування. Вирішуючи доводи [PERSON] щодо спричинення йому моральної шкоди внаслідок невжиття Генеральною прокуратурою України заходів щодо організації діяльності органів прокуратури з питань нагляду за додержанням законів органами, які провадять досудове слідство, та долучених позивачем на підтвердження своїх вимог листів Генеральної прокуратури України № 01/1/2/1-65-18 від 05 вересня 2018 року й № 01/1/2/2-102-18 від 05 вересня 2018 року, у яких зазначено, що ані окремих наказів щодо розгляду прокурором вищого рівня під час досудового розслідування скарг, ані будь-яких методичних документів з цього приводу Генеральною прокуратурою України не видавалось, то суд у цій частині погоджується з позицією представника відповідача, що відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 11, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» діяльність регіональної та місцевої прокуратуру організовується її керівниками, а п. 9 ч. 1 ст. 9 наведеного закону Генеральному прокурору надано саме право, а не закріплено обов`язок затверджувати загальні методичні рекомендації для прокурорів з метою забезпечення однакового застосування норм законодавства України під час здійснення прокурорської діяльності. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність будь-якого порушення Генеральною прокуратурою України прав [PERSON] у цій частині, а отже й про відсутність такого обов`язкового елементу, необхідного для відшкодування моральної шкоди, передбаченого ст. 23 ЦК України, як порушення прав позивача. За таких обставин, приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки [PERSON] на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, згідно вимог ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed