Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення та визначення порядку користування спільним майном. Посилається на те, що у квітні 1964 року він із відповідачкою зареєстрували шлюб та проживали в [INFO]. В березні 1985 року він з дружиною придбали будинок в с. Іванківці Кіцманського району Чернівецької області, який оформили на імя дружини. 16 березня 2001 року він з [PERSON] розірвали шлюб, однак продовжували проживати однією сімєю. Зазначає, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2015 року було встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу його та його дружини та визнано за ними житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки обєктом спільної сумісної власності. Крім того, за кожним визначено по ? частці у спільному майні. Однак, після набрання рішенням суду законної сили, він неодноразово намагався як власник вселитися в житловий будинок, але відповідачка перешкоджає йому, погрожуючи фізичною розправою та знищенням майна, а тому на підставі викладеного просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному об'ємі та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідачка позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, оскільки позовні вимоги є незаконними та не обґрунтованими. При цьому, суду пояснила, що не збирається впускати позивача до будинку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Нормами статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Судом встановлено, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2015 року встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу. Визнано обєктом спільної сумісної власності: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Буковинській, 15 в с. Іванківці, Кіцманського району Чернівецької області; земельну ділянку площею 0,2500 га та земельну ділянку площею 0, 3543 га. Так, за [PERSON] та [PERSON] визначено по ? частці кожного у вищевказаному спільному майні. Однак, як встановлено судом, після набрання рішенням суду законної сили, позивач неодноразово намагався як власник вселитися в житловий будинок, але відповідачка перешкоджає йому, погрожуючи фізичною розправою та знищенням майна. Ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло та ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 311 ЦК України встановлює, що житло фізичної особи є недоторканим. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/, належить їм на праві спільної власності /спільне майно/. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов'язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» /зі змінами/, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд в праві за заявленим про це позовом встановити порядок користування під уособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, між співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами виникають спори щодо користування вказаним майном. Отже, співвласники не можуть дійти згоди щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України кожен співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі неможливості виділу в натурі кожен співвласник має право на визначення порядку користування спільним майном. Таким чином, суд, вважає за необхідне встановити порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані по вул. Буковинській, 15, в с. Іванківці Кіцманського району Чернівецької області, що відповідає висновку експертного дослідження №15012 від 20 квітня 2015 року. (а.с. 14- 52) Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні відповідачка без правових підстав перешкоджає позивачу користуватися своєю власністю. Таким чином, суд, вважає за необхідне зобов'язати відповідачку не чинити перешкод [PERSON] у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані по вул. Буковинській, 15, в с. Іванківці Кіцманського району Чернівецької області Як вбачається з матеріалів справи відповідачка в супереч вимогам ст.60 ЦПК України не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо заперечення позовних вимог. Виходячи з цього суд знаходить, що позивач має право користуватися вказаним житлом і вказане право йому гарантується як статтями 30 і 47 Конституції України і нормами Житлового кодексу України, так і статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із змінами внесеними протоколом № 11, які набрали чинності для України 11 вересня 1997 року. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved