Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, просить стягнути з держави в особі Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області 50000 моральної шкоди та 8269 гривень матеріальної шкоди. Позов мотивовано тим, що 02 серпня 2019 року біля 20 год. 50 хв. в місті Тернополі поблизу будинку [ADDRESS] , невідома особа побила позивача, спричинивши йому середньої тяжкості тілесні ушкодження та інші ушкодження, що відносяться до легких. Поліцією було відразу встановлено, що ушкодження завдані [PERSON] , який визнав факт заподіяння нанесення ударів позивачу. За цим фактом слідчим відділом Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області проводилося розслідування кримінального провадження №12019210010002238 від 03.08.2019 року стосовно [PERSON] за частиною першою статті 122 КК України. Постановою слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 28 серпня 2020 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінчення строку досудового розслідування. Покликається на те, що надмірна тривалість досудового розслідування завдала йому моральних страждань, оскільки він змушений був писати скарги, перебував у напруженому психологічному стані через те, що особа, яка заподіяла йому тілесні ушкодження уникла покарання за свої дії. Також, йому заподіяно і матеріальної шкоди, яка полягала у витратах на лікування від заподіяних тілесних ушкоджень. Від головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшов відзив на позов, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Покликається на те, що слідчим відділом Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області проводилося розслідування кримінального провадження №12019210010002238 від 03.08.2019 року стосовно [PERSON] за частиною першою статті 122 КК України. Постановою слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 28 серпня 2020 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування оскільки слідчими діями та іншими процесуальними заходами не представилося можливим встановити особу, яка вчинила даний злочин, що унеможливлює складання письмового повідомлення про підозру. Зазначає, що управлінням ніякими діями не завдано позивачу матеріальних збитків. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які рішення уповноважених органів, які б встановлювали незаконність бездіяльності органів досудового розслідування, а факт заподіяння моральної шкоди є недоведеним. Від представника державної казначейської служби надійшло пояснення, в якому останній звертає увагу, що відшкодування шкоди з головного управління національної поліції України можливе лише у випадку встановлення незаконності його рішень, дій чи бездіяльності. Казначейство в межах своїх повноважень не може надати конкретної оцінки чи інформації що стосується спірних правовідносин, та за цими позовними вимогами може лише здійснити виконання судового рішення у разі його наявності. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав викладених в ньому. Представники відповідачів позов заперечили з підстав викладених у заявах по суті. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Слідчим відділом Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження №12019210010002238 від 03.08.2019 року за частиною першою статті 122 КК України за фактом того, що 02 серпня 2019 року біля 20 год. 50 хв. в місті Тернополі поблизу будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] в ході конфлікту спричинив тілесні ушкодження [PERSON] [INFO] . Згідно висновку експерта №830 від 11 10.2019 року, за результатами судово-медичної експертизи, яка призначена ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2019 року в рамках кримінального провадження №12019210010002238, встановлено, що у [PERSON] діагностовано закриту травму правої половини грудної клітки у вигляді закритих переломів 8-10 ребер, що супроводжувалося явищами пневмотораксу (накопичення повітря в грудній порожнині) та підшкірної емфіземи (накопичення повітря в підшкірній клітковині) із зовнішніми ушкодженнями - «забійне садно в ділянці грудної клітки справа та правій боковій ділянці». Крім того, лікарями відмічено гематому тьмяно-потиличної ділянки волосистої частини голови, (без уточнення анатомічної локалізації). В день поступлення в стаціонар [PERSON] під місцевим знечуленням було проведено оперативне втручання - торакоцентез. При судово-медичній експертизі 28.08.2019 року у [PERSON] виявлено рубець шкіри верхньої губи зліва, який є слідом загоєння поверхневої рани, про що свідчать незначні розміри рубцевих змін та відсутність відомостей про їх ушиття. Діагностована у [PERSON] закрита травма правої половини грудної клітки переломами ребер та зовнішніми ушкодженнями не була небезпечною для життя та по своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Інші ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень. З приводу бездіяльності органів досудового розслідування в кримінальному провадженні №12019210010002238 від 17 грудня 2019 року та 17 лютого 2020 року [PERSON] звертався в органи прокуратури. Постановою слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 28 серпня 2020 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінчення строку досудового розслідування. Згідно постанови, досудовим розслідуванням встановлено, що 02 серпня 2019 року біля 20 год. 50 хв. в місті Тернополі поблизу будинку [ADDRESS] , [PERSON] [INFO] в ході конфлікту спричинив тілесні ушкодження [PERSON] , [INFO] . Судом досліджено матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12019210010002238 за частиною першою статті 122 КК України. Як видно із наданих матеріалів про особу, яка заподіяла тілесні ушкодження [PERSON] органу досудовому розслідування було відомо 02.08.2019 року. Разом з тим, остання слідча дія значиться 12.12.2019 року (протокол допиту свідка [PERSON] ), та розслідування по справі не проводилося аж до моменту закриття кримінального провадження. В рамках кримінального провадження [PERSON] надав пояснення, в яких підтвердив заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] , однак слідчим не проведено слідчих дій та оперативних заходів для фіксування доказів, не прийнято процесуального рішення з приводу з приводу наявності в його діях складу кримінального правопорушення. Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду). Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. З огляду на статті 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна та/або орган державної влади. В даному випадку, відповідач ГУНП в Тернопільській області є юридичною особою, органом державної влади. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції). Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним зобов`язанням, держава має позитивні зобов`язання гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих зобов`язань є самостійною підставою відповідальності держави. Зокрема, такі позитивні обов`язки згідно з практикою ЄСПЛ можуть передбачати певні заходи, необхідні для захисту прав, а саме: у матеріальному аспекті держава має забезпечити у своїй правовій системі юридичні засоби правового захисту, за допомогою яких потерпілий від втручання у це право може його захистити, зокрема, вимагаючи відшкодування збитків за будь-яку втрату (компенсаційні обов`язки); у процесуальному аспектіз - існування позитивних обов`язків процесуального характеру щодо ефективного розслідування порушення права. Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Частиною другою статті 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Частиною першою статті 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Звертаючись до суду із позовом, позивач [PERSON] обґрунтував свої вимоги бездіяльності слідчих органів у межах кримінального провадження та неефективністю досудового розслідування в цілому Судом встановлено, що протягом часу з 03.08.2019 року (дата внесення відомостей до ЄРДР) і до 28.08.2020 року (дата закриття кримінального провадження), тривалий час (більше десяти місяців), не було вчинено жодної слідчої (розшукової) дії, направленої на встановлення об`єктивної істини за порушеним кримінальним провадженням, зважаючи на те, що особа, яка завдала удари [PERSON] була відома з початку досудового розслідування. Позивач повідомляв органи прокуратури про неефективність досудового розслідування, однак, належного реагування не було. Не вирішувалось питання про продовження строку досудового розслідування, враховуючи норми ст.ст. 219, 294 КПК України. У строк досудового розслідування слідчим не прийнято процесуальне рішення по наявних доказах про закриття провадження, або звернення до суду з обвинувальним актом, незважаючи на те, що особа, яка заподіяла тілесні ушкодження потерпілому була відома з початку розслідування. Отже, була допущена бездіяльність у частині нездійснення процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України термін. Встановлені судом факти можуть свідчити про надзвичайну тривалість досудового розслідування у справі, яка не є занадто складною. Суд не може дійти висновку, що слідчі органи зробили все від них залежне для того, щоб своєчасно та належним чином встановити обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Тобто, немає доказів про те, що держава провела об`єктивне та незалежне ефективне розслідування випадку заподіяння тілесних ушкоджень позивачу, та винні особи були притягнуті до кримінальної відповідальності, позивачу відшкодовано матеріальну шкоду (позитивний процесуальний обов`язок). Внаслідок такої ситуації кримінальне провадження було закрите у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, на підставі п.2 ч.1 ст. 219, ч.1 ст. 284 КПК України, які поновити чи продовжити вже неможливо. Таким чином, на думку суду, відповідачем через бездіяльність не були виконані завдання кримінального провадження, що передбачені статті 2 КПК України. Зміст та форма кримінального провадження не відповідають загальним засадам кримінального провадження, відповідно до статті 7 КПК України. Крім того, відповідачем не виконано одну із засад - законність, зважаючи на те, що за нормами частина друга статті 9 КПК, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Суд вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що позивачу [PERSON] вочевидь завдано моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю неодноразово звертатися до органів досудового розслідування, прокурора щодо зобов`язання посадових осіб виконати покладені на них КПК України обов`язки; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленні того, що винні особи покарані не будуть, розчарування, що його порушені права та інтереси захищені не будуть. Отже, наявні підстави для покладення на державу в особі органу державної влади - ГУНП в Тернопільській області обов`язку відшкодувати позивачу завдану йому моральну шкоду у зв`язку з неефективністю ведення досудового розслідування кримінального провадження, у якому позивач є потерпілим. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання своїх службових обов`язків. Слід зазначити, що у цій справі підставою відшкодування позивачу моральної шкоди є систематична протиправна бездіяльність відносно розслідування кримінального провадження, предметом якого, зокрема є завдання позивачу середньої тяжкості тілесних ушкоджень та тривалість досудового розслідування кримінального провадження, яка в кінцевому результаті призвела до його закриття у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, які відновити, продовжити чи поновити не можливо в силу закону. Враховано, що в остаточному висновку за результатами кримінального провадження, воно завершено у зв`язку зі спливом строку досудового розслідування. Такий результат став наслідком неефективного досудового розслідування, проведеного з порушенням розумних та об`єктивно необхідних строків. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, і вважає обґрунтованим розмір 8000 грн. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади Головне управління Національної поліції у Тернопільській області. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. При цьому, відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог, пред`явлених до Державної казначейської служби України, яка не є належним відповідачем при вирішенні цього спору. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме слід стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 8000 грн.. В іншій частині позову необхідно відмовити. При вирішенні спору, судом враховані висновки Верховного Суду, відповідно до яких держава є відповідальною за ефективність тієї системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції. Держава бере участь як у приватних, так і публічних відносинах. У правових відносинах держава розглядається як цілісний орган, усі структурні підрозділи якого мають ефективно функціонувати. Тяганина під час досудового розслідування є підставою для стягнення моральної шкоди на користь потерпілого (постанова ВС/КЦС у справі № 201/7621/17 від 04.11.2020. постанови ВС від 02.09.2020р. (справа №607/8203/18), від 27.05.2020р. (справа №585/724/19), ВС/КЦС у справі № 201/7621/17 від 04.11.2020. Суд не бере до уваги покликання представника відповідача про відсутність рішень судів, які підтверджували незаконність дій органів досудового розслідування, оскільки факт надмірної тривалості встановлено судом на підставі оцінки наданих сторонами доказів, в силу статей 81,85 ЦПК України. Щодо позовної вимоги про стягнення 8269 гривень витрат на лікування, суд доходить такого висновку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено висновок, що «держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Положення статті 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з частиною першою статті 1207 цього ж Кодексу шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Положення статті 1177 ЦК України встановлюють порядок відшкодування шкоди, завданої саме фізичній особі. Отже, держава Україна зобов`язалася компенсувати шкоду, спричинену злочином, перед фізичними особами відповідно до ЦК України та спеціального закону, тоді як відносно юридичних осіб держава Україна такого позитивного обов`язку не має. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), дослідивши приписи статті 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09 червня 2013 року, та статті 1207 цього Кодексу, у справах за заявами № 54904/08 і № 3958/13 (поданими потерпілими - фізичними особами, яким держава не компенсувала шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення) вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Отже, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом (стаття 1177 ЦК України). З огляду на відсутність Закону про визначення порядку та умов відшкодування державою шкоди внаслідок злочину у разі не встановлення особи, що вчинила злочин, позов не підлягає до задоволення. Разом з тим, слід зауважити таке. Згідно статті 1195 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. При цьому, позивач не позбавлений можливості звернутися із позовом про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я до особи, яка заподіяла йому тілесні ушкодження, оскільки таке відшкодування не залежить від факту притягнення чи не притягнення до кримінальної відповідальності. Судові витрати. При зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Враховуючи ціну позову - 58269 грн., позовні вимоги задоволені частково на суму 8000 грн., тобто 13,73 %, а тому з держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам - 13,73 % від 840,80 грн., що становить 115,44 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial