Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаному житловому будинку, проте тривалий час, а саме з травня 2014 року за місцем реєстрації не проживає. Позивач самостійно здійснює догляд за житловим приміщенням, сплачує всі комунальні послуги та здійснює експлуатаційні витрати по його збереженню. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації з належного позивачу на праві приватної власності житлового будинку не погоджується, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищенаведеного, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.12), заперечень проти вирішення справи при заочному розгляді не надав. Відповідач - [PERSON] відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Новоайдарського районного суду Луганської області офіційного веб-порталу Судової влади України (а.с.26), заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 30.09.2009 року (а.с.5), копією Витягу з Державного реєстру правочинів № 7776383 від 30.09.2009 року (а.с.6); копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24510274 від 19.11.2009 (а.с. 8). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Смолянинівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області від 16 жовтня 2020 (а.с.20). З акту обстеження по факту складеного 08.09.2020 року комісією у складі депутата Смолянинівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області Левченко В.М. та мешканців с. Смолянинове - [PERSON] , [PERSON] , власника домоволодіння [PERSON] , вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак з травня 2014 року за адресою реєстрації не проживає. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації без поважних причин понад п`ять роки, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Оскільки позивач [PERSON] був звільнений від сплати судового збору, то судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України,

Outcome: approved