Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що за адресою: [ADDRESS] проживав його батько [PERSON] і йому, згідно свідоцтва про право власності на житий будинок, виданого 20.02.1989 року виконавчим комітетом Тлумацької районної ради народних депутатів на праві власності належало домоволодіння по вказаній адресі. Рішенням сесії Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за № 248 від 15.05.2014 року [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] без зміни поштових номерів житлових будинків та споруд. [INFO] [PERSON] . помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, яке він ще за життя заповів позивачу. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, так як на час її відкриття був зареєстрований та проживав із спадкодавцем. Брат [PERSON] (син спадкодавця) спадщину не прийняв та на неї не претендує. Матір [PERSON] на спадщину не претендує, так як з батьком вона шлюб розірвала ще 09.10.1997 року. Однак в нотаріальному порядку йому було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на нерухоме майно, а саме свідоцтво про право власності, видане 20.02.1989 року виконавчим комітетом Тлумацької районної ради народних депутатів на підставі рішення № 145 від 10.08.1988 року. Даний документ втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Злагода» № 44 від 31.10.2020 роу і він вважається недійсним. У зв`язку з вищевказаним, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду подали заяву, в якій вказали, що позов визнають, не заперечують щодо його задоволення та просили справу розглянути у його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 2 Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1989 року житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований до 05.08.1992 року, числиться як колгоспний двір і в ньому були зареєстровані: голова двору [PERSON] , 1951 р.н., дружина [PERSON] , 1959 р.н., син [PERSON] , 1976 р.н., син [PERSON] , 1984 р.н. (а.с. 50). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 15.07.2020 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами побудовані в період з 1984 року по 1992 рік (а.с. 13-14). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на жилий будинок від 20.02.1989 року, виданого виконавчим комітетом Тлумацької районної Радинародних депутатів на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів № 145 від 10.08.1988 року, [PERSON] (батько позивача) на праві особистої власності в цілому належав житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] (а.с. 3). Відповідно до довідки Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 262 від 20.07.2020 року, згідно рішення № 248 від 15.05.2014 року двадцять першої сесії шостого демократичного скликання [ADDRESS] було перейменовано на вулицю Шевченка без зміни поштових номерів житлових будинків та споруд (а.с. 6). Відповідно до довідки обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» № 00041 від 15.07.2020 року, згідно архівних даних в ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» за головою колгоспного двору [PERSON] було зареєстровано право власності на домоволодіння по [ADDRESS] . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтва про право власності від 20.02.1989 року, видане райвиконкомом Тлумацької ради згідно рішення виконкому Тлумацької районної ради № 145 від 10.08.1988 року. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 22.02.1989 року реєстровий запис № 314, книга № 2. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» не реєструвалося (а.с. 4). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] належало майно колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (відповідач), що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження (а.с. 18). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 19) шлюб між [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] (мати позивача, відповідач) 09.10.1997 року розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] (мати позивача, відповідач) присвоєно прізвище « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] (батько позивача) помер, що підтверджуєтьсякопією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Ще за життя [PERSON] (батько позивача)посвідчив заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право заповів позивачу [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 28.02.2008 року (а.с. 8). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , оскільки постійно проживав та був зареєстрований разом із ним на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 492 від 03.11.2020 року (а.с. 5), а також отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.2020 року, успадкувавши земельні ділянки, які не є предметом даного позову (а.с. 57, 61). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 93/2020 від 19.05.2020 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який прийняв та частково оформив спадщину (а.с. 37-62). Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] . Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по [ADDRESS] , а саме свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 20.02.1989 року райвиконкомом на підставі рішення № 145 від 10.08.1988 року, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. № 574/02-31 від 23.10.2020 року (а.с. 10). Як вбачається з оголошення в газеті «Злагода» № 44 від 31.10.2020 року слід вважати недійсним втрачений документ: Свідоцтво про право власності, видане 20.02.1989 року виконавчим комітетом Тлумацької районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Тлумацької районної ради народних депутатів № 145 від 10.08.1988 року на ім`я [PERSON] (батько позивача) на житловий будинок з госродарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 532,70 грн. (квитанція № ПН1775681 від 13.11.2020 року (а.с. 26). На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved