Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.12.2020 року реєстраційний №757 належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON] , який фактично там не проживає та не користується житлом з 2014 року. Позивач стверджує, що зазначена особа проживає у м. Луганськ, де має своє постійне місце проживання і не має наміру повертатись до смт. Станиця Луганська. Таким чином, [PERSON] , як власник, не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, жодних заяв чи клопотань від них не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подавав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 08.12.2020 реєстраційний № 757, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] У зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] , однак, фактично там не проживає з 2014 року, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов № 1483 від 23.12.2020 за підписом депутата Станично-Луганської селищної ради Іщенко В.І. Також, згідно копії довідки виданої виконавчим комітетом Станично-Луганської селищної ради від 28.12.2020 №2398 та домовою книгою на квартиру за адресою: [ADDRESS] у зазначеній квартирі зареєстрован: [PERSON] . Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач [PERSON] є особою, яка була зареєстрована у вказаній квартирі за згодою колишнього власника, до придбання позивачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та яка втратила право користування зазначеною квартирою, оскільки згідно з договором купівлі-продажу від 08.12.2020 року квартиру придбав позивач, а також на те, що відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з 2014 року. Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача такими, що втратили право користування квартирою. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові ВСУ по справі № 6-158цс14, згідно з якою право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, не є її власником та не є членам сім`ї позивача, а існування реєстрації відповідача в квартирі позивача обмежує його право власності, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідача на його користь судовий збі, а тому вважає судові витрати залишити за рахунок позивача.

Outcome: approved