Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що їй та третій особі [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.11.2018. Зазначений житловий будинок був придбаний [PERSON] та [PERSON] у відповідача [PERSON] . Позивач вказує, що в вищезазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який після укладення договору купівлі-продажу будинку обіцяв знятись з реєстрації місця проживання. В будинку [PERSON] та [PERSON] відповідач не проживає з лютого 2018 року. Реєстрація відповідача у будинку позивача та третьої особи порушує їхні права як власників будинку. Позивач вважає, що оскільки відповідач у будинку не проживає з лютого 2018 року, то він втратив право користування цим житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, разом із позовом надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не заперечував проти заочного розгляду справи з ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законодавством порядку, заяв чи клопотань не надав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань не надав. \~ \~ \~ \~Суд ухвалою постановленою без виходу до нарадчої кімнати вирішив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що проживає по [ADDRESS] . Зазначив, що [PERSON] його знайомий. Свідок зазначив, що [PERSON] продав чоловіку та жінці належний йому будинок по [ADDRESS] , однак точний номер будинку він не знає. Продаж будинку відбувся приблизно восени 2018 року. Зі слів [PERSON] свідок знає, що [PERSON] не проживає у зазначеному будинку. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що він проживає по [ADDRESS] . Відповідача [PERSON] він знає близько 10-15 років. Номер будинку, в якому проживав [PERSON] , свідок не пам`ятає, та місце проживання відповідача на теперішній час свідку не відомо. Свідок зазначив, що [PERSON] та [PERSON] це його сусіди, які проживають у будинку навпроти. Зазначив, що [PERSON] продав належний йому будинок у листопаді 2018 року, свідок був присутнім, коли [PERSON] та [PERSON] передавалися гроші за будинок. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Позивачу [PERSON] \~та третій\~особі [PERSON] \~належить на\~праві власності\~житловий будинок,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16.11.2018. \~ Відповідно до підтвердження депутата округу № 5, [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою не проживає з лютого 2018 року. Згідно з копією довідки від 20.11.2019 № 02-43/3552, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Факт не проживання [PERSON] в будинку по [ADDRESS] , також підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~ мають у приватній власності\~ будинок\~ (частину будинку),\~ квартиру,\~ користуються\~ ним\~\~ (нею)\~\~ для\~\~ особистого проживання\~ і\~ проживання\~ членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб,\~\~ мають\~\~ право розпоряджатися\~ цією\~ власністю на\~ свій\~\~ розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. \~ \~ \~ \~Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16. \~ \~ Таким чином, суд вважає, що позивач має право вимагати від відповідача, який не є членом його сім`ї та з 2018 року не проживає в будинку, який належить позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] на праві власності, усунення порушень свого права власності, у тому числі шляхом визнання його судом таким, що втратив право користування\~ житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~ За таких обставин суд доходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням будинком по [ADDRESS] , а позов підлягає задоволенню повністю. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved