Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання права власності на нерухоме майно, у якому просить: Визнати за [PERSON] право власності на офісне приміщення № 40, загальною площею 132,6 м2, яке розташоване в осях Г-Е:1-5 на 13-му поверсі незавершеного будівництвом багатофункціонального офісного центру з торгово-виставковими площами «Цивілізація», що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 19 та яке складається з приймальні, номер приміщення 1, площею 22,3 кв.м., кабінету, номер приміщення 2, площею 25,8 кв.м., офісу, номер приміщення 3, площею 72,6 кв.м., санвузла, номер приміщення 4, площею 4,0 кв.м., міні-кухні, номер приміщення 5, площею 4,6 кв.м. та балкону, приміщення І, площею 3,3 кв.м., для подальшої реєстрації в органах Державної реєстраційної служби України. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД» (95022, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Бородіна, 16, код ЄДРПОУ 20676633) судові витрати на користь [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог\~\~посилався на те, що незважаючи на виконання позивачем вимог договору, укладеного із відповідачем, ним свої зобовязання не було виконано, у зв'язку із чим позивач на теперішній час позбавлений права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися правомірно набутим ним майном. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене судом ухвалено проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та винести заочне рішення. Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Згідно із ст. 13 Основного Закону держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. У відповідності до ст. 41 [PERSON] України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В процесі розгляду справи судом було встановлено, що 04 вересня 2007 року між ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» та [PERSON] був укладений договір пайової участі в будівництві № 3482/304-39, у відповідності до п.1.1 якого учасники по даному договору без утворення юридичної особи на основі обєднаних пайових вкладів зобовязуються разом діяти для досягнення загальної мети: проектування, будування та введення в експлуатацію багатофункціонального офісного центру з торгово-виставковими площами «Цивілізація» на розі вул. Мечникова та вул. Сєрова у м. Дніпропетровську. 03 липня 2008 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Приватному підприємству «Плутон» було видано дозвіл на виконання будівельних робіт будівництво будівлі комерційного призначення по вул. Мечникова в районі буд. № 17 (Бабушкінський район), будівельні роботи по якій виконує ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД». 16 липня 2008 року розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 1092-р вище зазначеній будівлі комерційного призначення присвоєно адресу вул. Мечникова, 19. Згідно п. 1.3 договору пайової участі в будівництві № 3482/304-39 планований строк виділення долі в натурі I квартал 2008 року, планований строк закінчення будівництва II квартал 2008 року. Відповідно до п. 3.1 договору пайової участі в будівництві № 3482/304-39, позивач, як пайовик зобовязався в якості свого вкладу по даному договору внести грошові кошти, загальна сума яких складає еквівалент 294 400,00 дол. США, у гривнях по офіційному курсу НБУ на момент оплати у строк до 07 вересня 2007 року. Відповідно до п. 3.2 договору пайової участі в будівництві № 3482/304-39, відповідач зобовязався в якості свого вкладу по даному договору своїми та залученими силами, власними та залученими трудовими ресурсами, що володіють професійними навичками, кваліфікацією, діловою репутацією та діловими звязками, на основі наявних у неї ліцензій, дозвільних документів, з використанням власних механізмів, обладнання, а також дольових і позичкових засобів юридичних і фізичних осіб, залучених фірмою на основі укладених нею договорів із третіми особами у межах долі фірми у загальній дольовій власності учасників у відповідності до ст. 361 ЦК України, завершити будівництво Обєкту у відповідності із проектом та вимогами ДБН. Відповідно до п. 3.6.1 договору пайової участі в будівництві № 3482/304-39, [PERSON] по закінченню будівництва Об'єкта зі створеної Учасниками загальної дольової власності виділяється його доля в натурі у вигляді офісного приміщення № 40 в осях Г-Е:1-5 на 13-му поверсі, загальною проектною площею 132,59 м2. 06 вересня 2007 року позивач [PERSON] сплатив відповідачу пайовий вклад у розмірі 950\~000,00 (девятсот пятдесят тисяч) грн., що підтверджується відповідною квитанцією серії 02 БХ № 878068. 07 вересня 2007 року [PERSON] сплатив відповідачу пайовий вклад у розмірі 536\~720,00 (пятсот тридцять шість тисяч сімсот двадцять) грн., що підтверджується відповідною квитанцією серії 02 БХ № 878071. 28 вересня 2007 року відповідач видав позивачу довідку про те, що [PERSON] було повністю внесено пайовий вклад у відповідності до договору у розмірі 1\~486\~720,00 (один мільйон чотириста вісімдесят шість тисяч сімсот двадцять) грн., що є еквівалентом 294\~400,00 (двісті девяносто чотири тисячі чотириста) дол. США. У відповідності до п. 3.11 договору пайової участі в будівництві № 3482/304-39, при умові належного виконання зобовязання, вказаного у п.3.1 даного договору, пайовик повністю набуває право на дольову участь у будівництві та майнове право на отримання у свою приватну власність після вводу Об'єкта в експлуатацію «[PERSON] пайовика», а Фірма втрачає право розпоряджатися вказаною у даному договорі «[PERSON] пайовика» інакше, як у інтересах та зі згоди [PERSON]. Згідно п. 3.12 договору пайової участі в будівництві № 3482/304-39, достатнім підтвердженням участі пайовика у будівництві Обєкту та наявності у нього майнових прав на [PERSON] являються: даний Договір, підписаний сторонами та скріплений печатками обох сторін (для юридичних осіб), та первинні документи (платіжні доручення, приходно-касові ордери, акти приймання-передачі або накладні), що підтверджують внесення паю у повному обсязі в межах строків, встановлених у даному договорі. Таким чином, Позивач виконав своє зобовязання у повному обсязі та у строки, встановлені Договором. Отже, позивач на підставі договору та документів, що підтверджують сплату пайового внеску, має право на пайову участь в будівництві Об'єкта, і саме ним має прийматися рішення щодо розпорядження належною йому часткою. Однак, по сьогоднішній день відповідач свої зобовязання не виконав та від їх виконання ухиляється, на звернення відносно будівництва обєкту не реагує, належну позивачеві частку разом із документами, необхідними для проведення державної реєстрації права власності, не передає. У зв'язку із цим, позивач звернувся до КП «Томаківське бюро технічної інвентаризації «ДОР» з метою проведення технічної інвентаризації належного їй нерухомого майна, за результатом чого було видано Технічний паспорт від 24 листопада 2014 року на офісне приміщення № 40, загальною площею 132,6 м2, яке розташоване в осях Г-Е:1-5 на 13-му поверсі незавершеного будівництвом багатофункціонального офісного центру з торгово-виставковими площами «Цивілізація», що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 19 та яке складається з приймальні, номер приміщення 1, площею 22,3 кв.м., кабінету, номер приміщення 2, площею 25,8 кв.м., офісу, номер приміщення 3, площею 72,6 кв.м., санвузла, номер приміщення 4, площею 4,0 кв.м., міні-кухні, номер приміщення 5, площею 4,6 кв.м. та балкону, приміщення І, площею 3,3 кв.м. 02 грудня 2014 року позивач звернувся до реєстраційної служби із заявою про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 40, що розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 19. Однак, 19 грудня 2014 року позивач отримав відмову у державній реєстрації права власності на вказане приміщення. 06 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача із вимогою щодо виконання у семиденний термін з моменту пред'явлення вимоги зобов'язань, передбачених укладеним договором, але незважаючи на отримання відповідачем зазначеної вимоги, на теперішній час об'єкт в експлуатацію не введено, і частка, яка належить позивачу, разом із документами, необхідними для проведення державної реєстрації права власності, позивачеві не передана. Згідно довідки ПП «Плутон» від 21.11.2012\~\~р., загальний ступінь готовності багатофункціонального офісного центру з торгівельно-виставковими площами «Цивілізація», що знаходиться за адресою м.\~\~Дніпропетровськ, вул. Мечникова,19, складає 88 %. До цього часу позивач не має можливості користуватися офісними приміщеннями, оскільки відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, а офісне приміщення до теперішнього часу позивачу не передане. Відповідно до ч.\~\~1 ст.\~\~509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.\~\~526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч.\~\~1, 2 ст.\~\~331 Цивільного кодексу України вказано, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до п.\~\~2 ч.\~\~1 ст.\~\~16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку. Законом України «Про інвестиційну діяльність» визначено загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України. Він спрямований на забезпечення рівного захисту прав, інтересів і майна суб'єктів інвестиційної діяльності незалежно від форм власності, а також на ефективне інвестування економіки України, розвитку міжнародного економічного співробітництва та інтеграції. Згідно ч.\~\~1, 2 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів); рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих («ноу-хау»); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права;\~\~інші цінності. Відповідно до ч.\~\~1, 2 ст.\~\~9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності. Як вбачається із ч.\~\~1-5 ст.\~\~7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», всі суб'єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Розміщення інвестицій у будь-яких об'єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід'ємним правом інвестора і охороняється законом. Інвестор самостійно визначає цілі, напрями, види й обсяги інвестицій, залучає для їх реалізації на договірній основі будь-яких учасників інвестиційної діяльності, у тому числі шляхом організації конкурсів і торгів. За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Для інвестування можуть бути залучені фінансові кошти у вигляді кредитів, випуску в установленому законодавством порядку цінних паперів і позик. Майно інвестора може бути використано ним для забезпечення його зобов'язань. У заставу приймається тільки таке майно, яке перебуває у власності позичальника або належить йому на праві повного господарського відання, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Заставлене майно при порушенні заставних зобов'язань може бути реалізовано відповідно до чинного законодавства. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Положеннями ст.\~\~876 Цивільного кодексу України встановлено, що власником об'єкта будівництва або результату будівельних робіт, є замовник, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до ст.\~\~392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.\~\~1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на викладене, за [PERSON] має бути визнано право власності на офісне приміщення № 40, загальною площею 132,6 м2, яке розташоване в осях Г-Е:1-5 на 13-му поверсі незавершеного будівництвом багатофункціонального офісного центру з торгово-виставковими площами «Цивілізація», що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 19, літ.А, та яке складається з приймальні, номер приміщення 1, площею 22,3 кв.м., кабінету, номер приміщення 2, площею 25,8 кв.м., офісу, номер приміщення 3, площею 72,6 кв.м., санвузла, номер приміщення 4, площею 4,0 кв.м., міні-кухні, номер приміщення 5, площею 4,6 кв.м. та балкону, приміщення І, площею 3,3 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved