Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до філії ПП «Сучасне Співробітництво» про визнання договору №003205 недійсним, стягнення коштів в сумі 8000 грн..та судових витрат. Ухвалою суду від 15.07.2015р. замінено неналежного відповідача на належного - Приватне підприємство «Сучасне Співробітництво», залучено до участі у справі співвідповідача - Приватне підприємство «Енергетична стратегія». Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач 1,2 в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що заперечення не подав до суду, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи за згодою позивача. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 15.04.2015 року між [PERSON] та ПП «Сучасне Співробітництво» було укладено договір №003205 (а.с.9-13), за умовами якого підприємство повинно було надати безвідсотково позику зазначену в додатку №1 до договору 150000грн. зі сплатою на 120 місяців та на умовах діяльності Програми «Кредит Маркет», здійснити інші дії згідно договору спрямовані на надання безвідсоткової позики. При цьому за умовами договору учасник зобовязувався сплачувати щомісячний платіж за рахунок якого підприємство і надає позику, а після отримання рішення про надання безвідсоткової позики укласти з підприємством договір позики. Статтею 8 договору також передбачалось можливість розірвання договору на вимогу однієї із сторін. Отже, сторони обумовили та погодили всі необхідні договірні зобовязання між собою. Судом також встановлено, з пояснень позивача, що між позивачем та ПП «Енергетична стратегія» жодних договірних відносин не укладалося, однак ПП «Сучасне Співробітництво» видало акт здачі-прийняття виконаних робіт на яку є печатка ПП «Енергетична стратегія», тобто юридичної особи з якою відсутні будь-які договірні відносини, на суму 8000грн., які позивач оплатив 16.04.2015р. (а.с.6), помиляюся щодо як платежу (при цьому номер договору той же самий) так і отримувача коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання договорів недійсними і повернення суми поАкту приймання-передачі, позивач зазначив, що при укладенні даного договору представник ПП «Сучасне Співробітництво» не розяснив умови договору, не ознайомив з текстом договору договір спрямований на можливість одержання позики за рахунок залучення коштів учасників фонду, а не фактичне отримання грошей, відповідач 1 ввів в оману позивача через пірамідальну схему, умови договорів є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється дисбаланс договірних відносин на шкоду позивачу, як споживачу. Щодо цього слід зазначити, що доповнюючи положення про те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у ст. 16 ЦК міститься досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів:, в т.ч. дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Посилаючись на те, що вказаний договір не відповідає вимогам України «Про захист прав споживачів», що забороняє нечесну підприємницьку практику, яка вводить споживача в оману, зокрема, таку як утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, позивач просив застосувати наслідки недійсності правочину. Суд зазначає, що у ст. 203 ЦК, визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Проте положення зазначених статей необхідно застосовувати з урахуванням ст. 4 ЦК. Виходячи з буквального тлумачення норм статей 4 та 203 ЦК, зміст правочину має відповідати: ЦК; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Поняття «пірамідальна схема» у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» має такі обовязкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Утворення та експлуатація пірамідальних схем забороняється як нечесна підприємницька практика, а правочин здійснений з використанням такої практики є недійсним. Водночас придбання товарів у групах передбачає надання споживачу товару в обмін на внесення ним коштів і за умови отримання відповідного дозволу є легітимною підприємницькою діяльністю. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України 11 вересня 2013 року. До виконання умов договору з ПП «Сучасне Співробітництво» позивач не приступив, внески по договору не сплачував, а питання розірвання договору обумовлено в самому договорі, а тому суд дійшов висновку що в цій частині доводи позивача не є вірними, оскільки сторони є вільні в укладенні таких договорів, щодо несправедливих на думку позивача, то вона вправі була не погоджуватись на умови можливого в подальшому фінансування при формуванні груп та належних внесків учасників групи. При цьому суд також вказує що оскільки сторони своїми підписами підтвердили досягнення обумовлених умов договору, то договір є укладеним на визначених сторонами умовах. Щодо повернення коштів оплачених по Акту здачі-прийняття виконаних робіт на вказану суму 8000грн., то враховуючи що договірні відносини з даним підприємством за договором №003205 не укладалися, то кошти сплачені позивачем підлягають поверненню, як доведено ним в суді та свідченнями свідка, роботи та послуги від ПП «Енергетична стратегія» він не отримував, договірні відносини відсутні, помилково оплачені кошти, інше не спростовано доводами протилежної сторони, а тому суд приходить що вимога в частині повернення цих коштів підлягає до задоволення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст.203, 215, 216 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial