Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом ,посилаючись при цьому на те,що 16 березня 2012 року був укладений письмовий договір позики в сумі 6300 доларів США між ним та [PERSON], який зобовязувався повернути отриману позику до 01.09.2012 року, розпочавши виплату з червня 2012 року і повертаючи до 10 числа кожного місяця суму,не менше 350 доларів США щомісячно.16.03.2012 року він передав [PERSON] кошти в сумі 6300 доларів США, останній свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконав. Офіційний курс гривні до долара США станом на 07.08.2015 року становить 2148,4086 гривень за 100 доларів США що становить 135\~349,80 гривень. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 167595,41 гривень із яких 135349,80 грн. заборгованість за розпискою та 32245,61 грн. заборгованість по процентах. В судовому засіданні позивач , представник позивача позов підтримали, уточнивши його та пояснили суду , що 16.03.2011 року він позичив [PERSON] гроші в сумі 6300 доларів США, які останній обіцяв повернути по 350 доларів США щомісячно до 10 числа починаючи з червня 2011 року по 01 вересня 2012 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду ,що він не позичав гроші у [PERSON].У нього дійсно є борг перед [PERSON] повязаний з використанням автомобіля останнього, він не сплачував йому кошти за користування автомобілем , а сплачував за [PERSON] кредит за вказаний автомобіль безпосередньо в банк. Деякий час він не міг сплачувати кредит,виник борг близько 3000 доларів США ,[PERSON] забрав автомобіль ,він ще три рази по 100 доларів США платив ,а потім перестав. Розписку писав власноручно в міліції 16.03.2013 року поскільки в його адресу звучали погрози. Договір позики в судовому порядку щодо його вчинення під впливом погроз,насильства не оскаржував. Заслухавши пояснення сторін ,свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким що підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено. 16 березня 2011 року був укладений письмовий договір позики в сумі 6300 доларів США між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до умов договору позики [PERSON] зобовязувався дані кошти повернути в повному обсязі до 01 вересня 2012 року,виплату розпочати до 10 числа кожного місяця починаючи з червня 2011 року, сума внесення буде не менше 350 долларів США. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] суду показав,що 16.03.2011 року він позичив [PERSON] доларів США. Написання розписки та передача грошей відбувалася біля будинку культури в м.Березань, при цьому була присутня [PERSON]. Його та [PERSON] викликали до Березанського відділення з інших правовідносин , оскільки він звертався із заявою відносно [PERSON] і проводилася перевірка працівниками міліції, останній писав пояснення, а не розписку. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред»явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред»явлення позикодавцемвимоги про це, якщоінше не встановлено договором. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка\~\~згідно зі\~\~ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою в тому числі для всіх судів України при застосуванні зазначених норм права у подібних правовідносинах, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Таким чином наявна в матеріалах справи копія розписки на підтвердження укладеного договору позики, містить зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] визначену суму грошей, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов'язання, передбаченого ч. 1 ст. 1046 ЦК України і є належним доказом укладення між сторонами позики вказаної грошової суми. Свідок [PERSON] суду показав,що в 2009 році вони з [PERSON] домовились з [PERSON] про оренду автомобіля ,оформили доручення на [PERSON] ,орендну плату не платили ,[PERSON] повинен був сплачувати кредит за автомобіль за [PERSON] Вони разом з [PERSON] в ремонт автомобіля вклали до 12000 гривень, через деякий час вони розійшлися і [PERSON] продовжував використовувати автомобіль самостійно. Він не був присутній при написані розписки. Свідок [PERSON] суду показала, що 16.03.2011 року її сина [PERSON] викликали до Березанського відділення міліції. Коли вона прийшла , почула крики в кабінеті начальника . Син розписку писав під тиском . Вона зайшла в кабінет ,син писав розписку і попросив її підписати. Щодо оскарження договору позики, укладеного під впливом насильства син не оскаржував. Син коштів не позичав, борг виник за рахунок попередніх домовленостей, а саме син взяв в користування у [PERSON] автомобіль за ,який мав погашати кредит у банку за останнього ,коли піднявся курс долара він не завжди міг своєчасно вносити плату за кредит , тому виникла заборгованість. Згідно правової позиції, викладеної у ухвалі Верховного Суду України від 26 січня 2011 року , яка\~\~згідно зі\~\~ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою в тому числі для всіх судів України при застосуванні зазначених норм права у подібних правовідносинах,правилом ст.1051 ЦК, при оспорюванні позичальником договору позики з підстави, що гроші не були ним одержані від позикодавця, якщо договір позики укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтоваться на показаннях свідків для підтвердження того, щогрошінасправді не були отримані позичальником. За змістом п.12 постанови Пленуму ВС від 6.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися показанням свідків виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК, зокрема у ч.2 ст.937 ЦК, ч.3 ст.949 ЦК. Зважуючи на вище викладене суд,не бере до уваги показання свідка [PERSON] в частині,що при написані розписки кошти не передавалися, оскільки в даному випадку не допускаються показання свідків , як засіб доказування вчинення правочину. Статею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). У відповідності до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчую чи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому однасторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошітощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином відповідно до ст.599 ЦК України. В силу ст.1048 ЦК України стягнення сум (проценти) є платою (винагородою) за користування грошовими коштами. Сума боргу за основним договором відповідно до офіційного курсу гривні до долару США станом на 07.08.2015 року становить - 135 349 гривень 80 копійок. Заборгованість по відсотках за користування коштами за період з 02 вересня 2012 року по 07.08.2015 року становить 32245,61 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крімвипадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Відповідач в силу ст.60 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів ,що вказана розписка видана у звязку з іншими правовідносинами, ґрунтуються лише на його поясненнях та свідка [PERSON], яка являється його матірю і обєктивними доказами не підтверджені.Свідок [PERSON] не був присутній при написанні розписки. Суд не бере до уваги заперечення відповідача проти позову,що договір позики був укладений під впливом погроз,насильства, оскільки вони ґрунтуються лише на його поясненнях та свідка [PERSON], яка являється його матірю, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Як встановлено в судовому засіданні відповідач з позовом про визнанням договору позикинедійсним з підстав вчинення його під впливом погроз ,насильства ,психічного тиску до суду не звертався. Доказів на підтвердження повернення вказаних коштів стороною відповідача суду не надано. Щодо заяви відповідача ,щодо порушення судом ст.119 ЦПК України, суд зауважує наступне. Згідно ч.3 с т.122 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві,поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа,що не є субєктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання(перебування) такої фізичної особи . Відповідно до відомостей адресно довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області [PERSON] зареєстрованим не значиться. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач , зареєстроване місце проживання(перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікованим оголошенням про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] викликався через оголошення в пресі , яке було розміщено в газеті «Урядовий Курєр» №216 від 19.11.2015 року. Крім того позивачем було подано клопотання про уточнення адреси місцезнаходження відповідача [PERSON], а саме [ADDRESS]. Відповідно до поштового повідомлення 21.11.2015 року [PERSON] особисто отримав судову повістку.

Outcome: approved