Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених вимог позивача посилається на те, що 17 березня 2012 помер батько позивача [PERSON] в м. Перевальськ Луганської області, про що складено відповідний актовий запис № 97 від 20 березня 2012 року у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Перевальського районного управління юстиції у Луганській області. На день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належить померлому та позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 2007 року. На час відкриття спадщини позивач прийняв спадщину, так як постійно проживав та був зареєстрований разом з батьком за адресою [ADDRESS]. Інших спадкоємців немає. 26 травня 2015 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Алчевського міського нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 26 травня 2015 року приватний нотаріус відмовив вчинити нотаріальну дію. У позивача не залишилося оригіналу свідоцтва про право власності на житло. Після смерті батька позивач знайшов лише копію свідоцтва про право власності на житло та технічний паспорт на квартиру. Крім того, приватний нотаріус Алчевського міського нотаріального округу пояснив, що оформити спадщину неможливо, оскільки згідно наказу Міністерства юстиції України № 953/5 від 17.06.2014 року тимчасово припинено доступ користувачів до Єдиних та державного реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна та державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру. На підставі викладеного та після уточнення позовних вимог просив суд, визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після батька [PERSON], померлого 17 березня 2012 року. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю та за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача та позивач не заперечували проти розгляду справи за відсутності представника відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи встановлено, що з свідоцтвом про смерть, серії І-ЕД № 413087, виданого 15 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перевальського районного управління юстиції у Луганській області, 17 березня 2012 року помер [PERSON], про що зроблено актовий запис № 97. Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 05.01.2007 року, Перевальське державне комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 05.01.2007р. №3448. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13147077 від 05.01.2007 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON] 1/2 частка, [PERSON] 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності від 05.01.2007 року номер запису № 9355 в книзі № 19. Згідно з будинковою книгою для прописки громадян, які мешкають в будинку № 2 в квартирі № 1 по вулиці Жукова міста Перевальська, за вказаною адресою зареєстровані, а саме: [PERSON], [PERSON]. Згідно з розясненням приватного нотаріуса Алчевського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] від 26.05.2015 року, повідомлено, що 24.06.2014 року до нього звернувся [PERSON] з приводу оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру № 1 в будинку № 2, розташованого по вулиці Жукова в місті Перевальську Луганської області. З цього приводу пояснив, що на даний момент оформити та видати свідоцтво про право на спадщину або будь який інший договір про відчуження нерухомого майна неможливо, оскільки згідно наказу Міністерства юстиції України № 953/5 від 17.06.2014 року тимчасово припинено доступ користувачів до Єдиних та державного реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна та державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, а також втрачені правовстановлюючі документи на вищевказане майно. Таким чином, оскільки у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи, щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» доступ до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України у нотаріуса тимчасово припинений, позивач, який прийняв спадщину, позбавлений можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про спадщину в установленому законом порядку. Згідно з [PERSON] ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Водночас, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування № №189-VIII від 12.02.2015р., який набрав чинності 04.03.2015р. і відповідно до якого внесені зміни до Цивільного кодексу України, Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і передбачено, що місцем відкриття спадщини вважати місце подання першої заяви спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, кредиторів. На підставі отриманої першої заяви нотаріусом заводиться спадкова справа, яка підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі. Відтак, Закон сприяє забезпеченню реалізації прав громадян, які проживають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, в зоні антитерористичної операції або переселилися з зазначених територій щодо їх доступу до нотаріальних послуг, зокрема стосовно здійснення безперешкодного оформлення спадкових прав, без привязки до останнього місця проживання спадкодавця чи розташування нерухомого майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином\~главою 87 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, зазначеним\~Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Згідно з ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в країні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до ст. 34 цього Закону до повноважень нотаріусів належить: видача свідоцтва про права на спадщину в порядку передбаченому ст.ст. 66-69 цього Закону. Отже, позивач не скористався своїм правом, наданим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування № №189-VIII від 12.02.2015р., який набрав чинності 04.03.2015р., та не звернувся до нотаріуса, що знаходиться не в зоні антитерористичної операції, для отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого батька. Адже, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Окрім цього, позивачем не надано доказів щодо відсутності інших спадкоємців після смерті [PERSON], у звязку з чим, суд позбавлений можливості визначити чи є належним відповідачем [PERSON] міська рада у даній цивільній справі і чи не отримали спадщину інші спадкоємці, адже [PERSON] помер ще 17 березня 2012 року, тобто до початку проведення антитерористичної операції на території міста [PERSON] та міста Перевальська. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності на спадкове майно не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed