Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач 1, [PERSON] ), [PERSON] (далі по тексту - позивач 2, [PERSON] ) звернулися до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про визнання батьківства дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2019 року [PERSON] , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , мала близькі стосунки з [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] . Позивачі звернулися до Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про державну реєстрацію народження дитини, однак їм було відмовлено, оскільки [PERSON] народила дитину до спливу 10 місяців з моменту розірвання шлюбу з [PERSON] . [PERSON] з 2018 року не підтримувала ніяких відносин з відповідачем, а тому у позивачів була відсутня можливість разом з відповідачем подати заяву до органів ВРАЦС щодо реєстрації дитини, в зв`язку з чим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було здійснено реєстрацію дитини, як [PERSON] , де батьком останнього записаний [PERSON] . Беручи до уваги вище вказане, позивачі просили суд визнати [PERSON] батьком дитини з метою внесення змін до актового запису про народження дитини. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. В судове засідання позивачі не з`явилися, однак надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Також просили суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи просив проводити за його відсутністю. Третя особа в судове засідання не з`явилася, однак представником подано заяву в якій просили розгляд справи здійснювати без їхнього представника. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, з 05 жовтня 2016 року по 19 вересня 2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували зареєстрованому шлюбі. Судом також встановлено, що з початку 2019 року [PERSON] проживає разом з [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] . [PERSON] разом з [PERSON] звернулися до Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про державну реєстрацію народження дитини, однак їм було відмовлено в реєстрації дитини, оскільки [PERSON] народила дитину до спливу 10 місяців з моменту розірвання шлюбу з [PERSON] . Статтею 122 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) визначено, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або взнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Відповідно до ст. 126 СК України, якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу або визнання шлюбу недійсним, але після реєстрації повторного шлюбу її матері з іншою особою, вважається, що батьком дитини є чоловік її матері у повторному шлюбі. Батьківство попереднього чоловіка може бути визначене на підставі його спільної заяви з чоловіком у повторному шлюбі або за рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було здійснено реєстрацію народження дитини, як [PERSON] , [INFO] , про що було зроблено актовий запис №3133 від 30 грудня 2020 року та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Так, згідно свідоцтва про народження, матір`ю [PERSON] є [PERSON] , а батько [PERSON] . Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. . У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-175-2021 від 23 липня 2021 року, який міститься в матеріалах справи, встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство практично доведено. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст.ст. 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що дії відповідача стосовно визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved