Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гощанського районного суду з позовом до [PERSON] про витребування майна. Позивач посилається на те, що 25.07.2013р. між ним та [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON], було укладено договір позички транспортного засобу. Згідно п.1.1., п.1.2. цього договору, [PERSON] передала йому у безоплатне користування на строк 5 років транспортний засіб (трактор колісний ЮМЗ-6, 1992 року випуску, двигун [NUMBER], заводський [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]). Отримавши транспортний засіб, він за порадою [PERSON] та її чоловіка [PERSON], залишив його у селі Дроздів у домоволодінні [PERSON], який за словами [PERSON] згодився безоплатно зберігати транспортний засіб у себе на подвір'ї. Він планував розпочати використовувати транспортний засіб у сільськогосподарських роботах восени 2013 року. Орієнтовно, у вересні 2013 року він звернувся до [PERSON] з повідомленням, що хоче забрати транспортний засіб з с. Дроздів. Однак [PERSON] вказала йому, що вона, а також [PERSON] вирішили самостійно скористатися транспортним засобом для проведення польових робіт. На сьогодні відповідач продовжує зберігати транспортний засіб у с. Дроздів, постійно змінюючи місце його стоянки. Таким чином, його, всупереч положенням договору, було фактично позбавлено можливості використовувати транспортний засіб, одержаний за договором позички. Позивач посилається на ст. 509, 525, 629, вказує на те, що порядок повернення транспортного засобу позичкодавцю врегульовано п.3.2. договору позички. Підтвердженням повернення майна від нього до позичкодавця має бути акт приймання-передачі. Такий документ не складався, трактор він позичкодавцю не повертав. Однак [PERSON] одноособово вирішила розпочати використовувати транспортний засіб у власних інтересах, грубо порушуючи положення раніше укладеного договору позички. Позивач вказує на те, що у відповідності до п.3.2. договору він має право вільно володіти та користуватися транспортним засобом, у відповідності до п.3.3. договору йому належить право витребовувати транспортний засіб у будь-яких осіб, в тому числі і у позичкодавця. Позивач просить суд витребувати на його користь у [PERSON] трактор колісний, марки ЮМЗ-6,1992 року випуску, двигун [NUMBER], заводський [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених у ньому в повному обсязі, просить його задовольнити. Пояснив, що даний договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства України. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] визнала позов повністю, вважає його таким, що підлягає до задоволення, викладені представником позивача доводи є обґрунтованими. Суду показала, що у [PERSON] даний трактор вона з чоловіком придбали у користування за генеральною довіреністю, а зберігали у [PERSON] Пізніше [PERSON] не використовував його, тому уклали договір позики з [PERSON], однак потім чоловік з ним посварився і відмовився передавати йому трактор. Позов визнає повністю, не заперечує щодо його задоволення. В судове засідання [PERSON] не з'явилися, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Сторони не заперечували щодо розгляду справи без участі позивача та відповідача, оскільки їх інтереси представляють представники. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини сторін врегулювані ст.ст. 827-836 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 828 ЦК України, в редакції, чинної на час укладення договору - із змінами, внесеними згідно із Законом N 3565-VI ( 3565-17 ) від 05.07.2011, договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON], 25.07.2013 року, уклали договір позички, предметом договору є трактор колісний марки ЮМЗ-6, 1992 року, строк, на який передається об'єкт позички, становить 5 років, вартість об'єкту позички складає 30000 грн. Договір укладено в письмовій формі за підписом [PERSON] та [PERSON] Однак в порушення вимог ст. 828 ч.4 ЦК України, чинної на час укладення договору, даний договір нотаріально не посвідчений, що підтвердили в судовому засіданні сторони. Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 640 ч.3 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Частиною 2 ст. 215 ЦК України, передбачено, якщо недійсність правочину встановлена законом такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених ЦК України нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Оскільки момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст. 828 ЦК України, пов'язується з нотаріальним посвідченням договору, тому правочин є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків. За таких обставин позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed