Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до ТОВ «Росвен Інвест Україна», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивував тим, що 23 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис за № 11790, за яким було запропоновано звернути з нього стягнення на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором № 009-99959-271113 від 27 листопада 2013 року, укладеного між ним та ПАТ «Дельта Банк», в сумі 23534 гривні 97 копійок. Зазначає, що 27 листопада 2013 року ним було підписано заяву № 009-99959-271113 з ПАТ «Дельта Банк» про відкриття кредитної лінії. Проте, у подальшому кредитний договір банк з ним не укладав та він не отримував кредит від ПАТ «Дельта Банк». Вказує, що жодних письмових вимог від ТОВ «Росвен Інвест Україна» він не отримував. У виконавчому написі зазначено, що прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 14977 гривень 47 копійок. ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підтвердження цієї банківської операції будь-яких документів не надав. У поданий нотаріусу додатках відсутній документ, який би підтверджував факт перерахування будь-яких коштів. Таким чином, виконавчий напис вчинено з порушенням, оскільки не дотримано принципу безспірності. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 23 травня 2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 11790, про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості в сумі 23534 гривні 97 копійок. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачі позовну заяву з додатками отримали (а.с. 46, 47), відзив на позовну заяву не подали. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. подала до суду клопотання, в якому просить розглядати справу у її відсутність (а.с. 52). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис за № 11790, за яким було запропоновано звернути з [PERSON] стягнення на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором № 009-99959-271113 від 27 листопада 2013 року, укладеного між ним та ПАТ «Дельта Банк», в сумі 23534 гривні 97 копійок (а.с. 54). 17 травня 2019 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. з заявою про вчинення виконавчого напису. До заяви були додані наступні документи: оригінал кредитного договору № 009-99959-271113 від 27 листопада 2013 року; належним чином засвідчений розрахунок суми заборгованості; установчі документи стягувача; договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 143/К від 26 січня 2018 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна»; витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 143/К від 26 січня 2018 року (а.с. 72). 23 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено оспорюваний виконавчий напис за № 11790 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 54). Звертаючись в суд з позовом [PERSON] посилався на те, що на дату вчинення виконавчого напису, заборгованість не була безспірною, оскільки 27 листопада 2013 року ним було підписано заяву № 009-99959-271113 з ПАТ «Дельта Банк» про відкриття кредитної лінії. Проте, у подальшому кредитний договір банк з ним не укладав та він не отримував кредит від ПАТ «Дельта Банк». У статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до пунктів 1, 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У постанові Верховного суду України від 05 липня 2017 року № 754/9711/14-ц зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З наданої суду позовної заяви вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Відповідачі відзиви на позовну заяву не подали. З позову вбачається, що [PERSON] 27 листопада 2013 року підписав заяву № 009-99959-271113 з ПАТ «Дельта Банк» про відкриття кредитної лінії. Проте, у подальшому кредитний договір банк з ним не укладав та він не отримував кредит від ПАТ «Дельта Банк». За таких обставин, між сторонами існував та існує не вирішений судом спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 768 гривень 40 копійок судового збору. Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407,424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: approved