Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] є власником квартири № 51, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вулиця Партизанська, будинок № 32, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3150. Відповідач значиться зареєстрованою у квартирі позивача і відповідно до п. 7 договору купівлі-продажу квартири від 04 вересня 2017 року продавець [PERSON] зобовязалась зняти з реєстрації місця проживання усіх зареєстрованих у відчужуваній квартирі до 07.09.2017 року. Однак, зобовязання не виконала, у звязку із викладеним позивач змушений звернутись з даним позовом до суду в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою № 51 в будинку № 32 по вулиці Партизанська в м.Сєвєродонецьку Луганської області шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. При цьому відповідно до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира № 51, розташована за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вулиця Партизанська, будинок № 32, належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 04 вересня 2017 року, посвідченому приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3150. Право власності [PERSON] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.09.2017 року за № 96243669. Оскільки відповідно до чинного законодавства України припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла та членів його сім'ї має похідним втрату права користування даним житловим приміщенням колишнього власника житла та членів його сім'ї та припиняється разом з припиненням його права власності, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно визнання відповідача такою, що втратила право на вказане жиле приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved