Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 37 700, 00 доларів США, а також 3 % річних за період з 24.11.2018 по 24.12.2019 у розмірі 1 227, 06 долари США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.03.2017 відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 37 700, 00 доларів США, які зобов`язався повернути після продажу об`єкта, на який він брав ці кошти. Вказані обставини підтверджуються власноруч написаною відповідачем розпискою. 18.10.2018 та 22.11.2018 позивач надсилав відповідачу вимоги про повернення коштів, однак відповідач вказані вимоги залишив поза увагою, кошти не повернув позивачу, у зв`язку з чим останній був змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Крім того, просив також стягнути на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних за весь період прострочення виконання взятих на себе відповідачем зобов`язань за договором позики та судові витрати. Відповідач у своєму відзиві проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що розписку не писав та не підписував, кошти у зазначеній в розписці сумі у позивача в борг не отримував. 31.01.2019 ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 13.02.2019 ухвалою суду по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. 25.02.2019 ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 08.07.2019 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. 07.11.2019 ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 26.12.2019 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. 04.08.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 07.06.2021 у судовому засіданні прийнято рішення про продовження розгляду справи в заочному порядку. 02.08.2021 у судовому засіданні прийнято рішення про продовження розгляду справи в загальному порядку. 02.08.2021 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання клопотання про призначення експертизи. 02.08.2021 ухвалою суду клопотання представника відповідача про призначення експертизи залишено без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до такого висновку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно Розписки від 14.03.2017, [PERSON] отримав суму у розмірі 37 700, 00 доларів США від [PERSON] за договором позики від 14.03.2017. Судом також встановлено, що у вказаній розписці не зазначено строк повернення коштів. Враховуючи все вище наведене, матеріалами справи встановлено факт складання відповідачем [PERSON] розписки про отримання у по грошових коштів у [PERSON] у сумі 37 700, 00 доларів США. Вказана розписка містить прізвище, ім`я, по батькові позичальника та позикодавця, суму позики, дату написання. Крім того, укладений між сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення самого договору, а й передачі позикодавцем грошових сум позичальнику, що свідчить про виникнення між сторонами боргових зобов`язань. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що вказану розписку він не писав та не підписував, а кошти у вказаній сумі не отримував, оскільки доказів, які підтверджували б вказані обставини, останній не надано до матеріалів справи, як не надано доказів і того, що вказаний договір був визнаний недійсним у встановленому законом порядку. У свою чергу, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), який було оглянуто у судовому засіданні, згідно ст.545 ЦК України свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 37 700, 00 доларів США є обґрунтованими та такими, що Щодо вимог про стягнення 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань за договором позики суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, договором позики не визнано строк повернення коштів та не погоджено іншого порядку пред`явлення відповідної вимоги щодо повернення коштів, а відтак суд дійшов висновку, що борг мав бути повернутий у порядку та строки, що встановлено частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 18.10.2018 та 22.11.2018 надсилав відповідачу вимогу та досудову вимогу про повернення коштів. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, коли саме відповідач отримав вказані вимоги та чи отримав взагалі. З огляду на зазначене позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають. Так кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума боргу за Договором позики від 14.03.2017 у розмірі 37 700, 00 доларів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 9 605, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial