Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON] 18838,26 грн.- інфляційні нарахування на суму боргу за 2014-2016 року та 2395,69 грн.-3 проценти річних за 2013-2016 року, а всього 21233 гривень 95 коп. Позивачем подано заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задоволити та не заперував щодо заочного розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідачі в судове засідання повторно не зявилися, про причини неявки суду не сповістили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулися на адресу суду з вітміткою « за закінченням терміну зберігання». З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України та заяви представника Позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив про заочний розгляд справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Як випливає зі змісту позовної заяви, рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.01.2013р. стягнуто із [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь [PERSON] 23372,54 грн. збитків, завданих неповерненням в строк грошових внесків і відсотків згідно Договору №535/08 від 10.08.2008р. про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Проте, вказане рішення суду відповідачами не виконано. Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, Відповідачем суду надано не було, а Судом таких доказів не встановлено. У звязку з невиконанням [PERSON] та [PERSON] судового рішення щодо зобовязань по сплаті в строк грошових внесків і відсотків згідно Договору №535/08 від 10.08.2008р. про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох процентів річних. Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як зазначено в матеріалах позовної заяви, станом на 01 січня 2017 року, згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 23.01.2013р.,існує непогашена заборгованість відповідачів перед позивачем в розмірі 23 372,54 грн. Вказана обставина не спростована належними засобами доказування. За таких обставин позовна вимога щодо стягнення з відповідачів інфляційних втрат від суми боргу 23 372,54 грн. за 2014-2016роки , які складають 18 838,26 грн. є обґрунтована та підлягають до задоволення. В той же час, відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи зазначене, позивач також просив стягнути з відповідачів 3% річних від простроченої суми боргу 23 372, 54 грн. за 2013-2016 роки. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За розрахунком позивача, який не спростовано належними засобами доказування, сума 3% річних від простроченої суми становить 2 395,59 грн. За таких обставин позов у частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2 395,59 грн є обгрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved