Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], приватний нотаріус Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], державний нотаріус Сокирянської державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON] про визначення частки у спільному сумісному майні бувшого подружжя, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на частку спадкового майна. Посилався на те, що 11.04.2014 року помер його батько [PERSON] Спадщину після його смерті він прийняв шляхом подання до Сокирянської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк з дня його смерті. Чи подавала таку заяву його сестра [PERSON], йому не відомо. Також спадкоємцями за законом після смерті батька є його сестра [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини та його мати [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання з батьком на день його смерті. Мати померла 04.05.2014 року. До складу спадщини батька входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в м.Сокиряни вул.Ватутіна,29 Чернівецької області, який перебував у спільній сумісній власності подружжя. За життя частки подружжя у спільному майні не виділялися. З метою отримати свою частку у спадковому майні батька, він звернувся до Сокирянської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, проте отримав відмову у вчиненні такої нотаріальної дій у формі постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Як йому стало відомо, відповідачка [PERSON], володіючи правовстановлюючими документами на спадкове майно, без виділення частки батька у спільному майні подружжя, оформила одноособово весь будинок на себе на підставі заповіту, складеного за життя їх матірю [PERSON] Згідно довідки про укладення шлюбу від 14.08.2014 року, виданої відділом організації роботи по реєстрації актів цивільного стану та апостилювання Департаменту юстиції Алматинської області, згідно актового запису про шлюб за №28 від 15.07.1955 року його батько та мати зареєстрували шлюб. За час перебування в шлюбі батьком та матірю було побудоване майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в м.Сокиряни, вул.Ватутіна,29 Чернівецької області та оформлений на мати на підставі свідоцтва про право особистої власності від 02.03.1965 року, виданого на підставі рішення виконкому Сокирянської селищної ради від 18.02.1965 року №6/4. Оскільки будинок був побудований батьками в період шлюбу, вважає, що відповідно до ст.22 КпШС УРСР на дане майно поширюється режим спільного сумісного майна подружжя, частки яких у відповідності до ст.28 КпШС УРСР у даному майні є рівними, тобто по 1/2 частці майна. Враховуючи наведене, а також положення ст.ст.1216, 1218, 1225, 1267, 1268 ЦК України, вважає, що розмір його частки в спадковому майні померлого батька складає 1/2 частку (його 1/2 частка та матері 1/2 частка), а тому розмір його частки у домоволодінні по вул.Ватутіна,29 в м.Сокиряни Чернівецької області складає 1/4 частку даного домоволодіння з відповідною часткою надвірних будівель та споруд. При цьому, з наведених підстав вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя відповідачки [PERSON] було видане приватним нотаріусом [PERSON] з порушенням вимог п.п.4.14, 4.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 року №296/5, а тому відповідно до ст.1301 ЦК України має бути визнано недійсним в частині розміру його частки в спадковому майні батька. Із урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог від 13.01.2016 року, позивач [PERSON] просив встановити розмір частки померлого 11.04.2014 року [PERSON] в спільному сумісному майні подружжя - житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул.Ватутіна,29 в м.Сокиряни Чернівецької області в розмірі 1/2 частки даного майна; визнати частково недійним на 1/6 частку спадкового майна - житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд по вул.Ватутіна,29 в м.Сокиряни Чернівецької області, свідоцтво про право не спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON]; визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 11.04.2014 року, право власності на ідеальну долю в розмірі 1/6 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд по вул.Ватутіна,29 в м.Сокиряни Чернівецької області. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов із урахуванням зменшених позовних вимог та уточнених підстав позову підтримали в повному обємі та з наведених у позовній заяві підстав просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, оскільки вважає, що вона, будучи спадкоємицею за заповітом, на законних підставах набула право власності на спадкове нерухоме майно, яке належало її матері [PERSON] та яке остання за життя заповіла на її користь. У звязку з цим вважає, що підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання за позивачем права власності на 1/6 частину спірного спадкового нерухомого майна немає. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом відповідачці [PERSON] ним було видано у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 року №296/5. При цьому суду пояснив, що враховуючи наявність заповіту померлої [PERSON] та правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, наданих йому відповідачкою, а також \~встановивши відсутність у спадкодавця того з подружжя, який його пережив, у нього не було підстав не видавати відповідачці [PERSON] вказане свідоцтво. Вважає, що видане відповідачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом є законним, у звязку з чим відсутні підстави для визнання його частково недійсним. Треті особи [PERSON] та державний нотаріус [PERSON], який підтримав доводи про законність виданого відповідачці свідоцтва, в судовому засіданні вирішення існуючого між сторонами спору залишили на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно довідки відділу організації роботи по реєстрації актів цивільного стану та апостилюванню Департаменту юстиції Алматинської області Республіки Казахстан №3593 від 15.08.2014 року встановлено, що батьки позивача [PERSON], відповідачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з 15.07.1955 року перебували у шлюбі, який між ними було зареєстровано Кизил-Агачською сільською радою Капальського району Талди-Курганської області, про що 15.07.1955 року зроблено відповідний актовий запис про укладення шлюбу за №28 (а.с.10). На підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 02.03.1965 року, виданого згідно рішення виконкому Сокирянської селищної ради №6/4 від 15.02.1965 року, [PERSON], будучи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], набула у власність в цілому домоволодіння №29 по вул.Ватутіна в с.Сокиряни, яке складалося з: житлового будинку літ. «А»; сарая літ. «Б»; вбиральні літ. «В» та огорожі (а.с.14-18). Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] знесено житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б» та вбиральню літ. «В», які знаходилися на території домоволодіння по вул.Ватутіна,29 в м.Сокиряни, та на їх місці побудовано: в 1969 році житловий будинок літ. «Г» загальною площею 61,70 кв.м., житловою площею 39,80 кв.м. та належні до нього господарські будівлі і споруди, зокрема в 1981 році літню кухню з підвалом літ. «Д» та сарай літ. «Е»; в 1982 році гараж літ. «Є» та сарай літ. «Ж», що підтверджується копією витребуваного судом технічного паспорта на вказане нерухоме майно (а.с.54-62). Відповідно до вимог ст.125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану Української РСР (в редакції 1926 року), який був чинним на час створення спірного житлового будинку, майно, нажите подружжям працею в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Розмір частини, яка належить кожному з подружжя, в разі спору, визначається судом. Інше майно становить окремо власність кожного з подружжя. Отже, виходячи із змісту наведеної норми закону, якщо майно було набуте подружжям за час шлюбу, передбачається, що таке майно, в разі відсутності спору щодо розміру часток у ньому, є спільним, тобто факт набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної власності подружжя.\~ З огляду на те, що житловий будинок літ. «Г», згідно технічного паспорта 1969 року забудови, розташований по вул.Ватутіна,29 в м.Сокиряни, був побудований спільною працею [PERSON] та [PERSON] під час їх зареєстрованого шлюбу, а також враховуючи відсутність між ними будь-якого спору щодо розміру часток у майні, суд, враховуючи, передбачену ст.125 вказаного Кодексу, презумпцію спільності майна, вважає, що зазначене вище нерухоме майно по вул.Ватутіна,29 в м.Сокиряни було обєктом права спільної власності подружжя. Відповідно [PERSON] та [PERSON] були його співвласниками в рівних частинах, тобто по 1/2 кожний. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.1218 зазначеного Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом, [PERSON] помер 11.04.2014 року (а.с.7), у звязку з чим, після його смерті, відкрилася спадщина на належну йому на праві спільної власності 1/2 частину нерухомого майна, розташованого по вул.Ватутіна,29 в м.Сокиряни Чернівецької області. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 3 та 5 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом померлого [PERSON] на час відкриття спадщини були: дружина [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; син [PERSON] і донька [PERSON], які прийняли спадщину шляхом подання нотаріусу заяв про прийняття спадщини відповідно 23.06.2014 року та 08.07.2014 року, а також донька [PERSON], яка в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, що підтверджується матеріалами витребуваної судом спадкової справи №39/2014 до майна померлого [PERSON], заведеної державним нотаріусом Сокирянської державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON] (а.с.64-72). Враховуючи наведене, а також виходячи із передбаченого ч.1 ст.1267 ЦК України, принципу рівності часток у спадщині кожного із спадкоємців за законом, суд вважає, що частка спадкоємців за законом померлого 11.04.2014 року [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину, на час її відкриття у спадковому майні складала по 1/6 частині кожному. Згідно дослідженої в судовому засіданні витребуваної спадкової справи №21/2014 до майна померлої [PERSON], заведеної приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] (а.с.13-52), встановлено, що померлою 04.05.2014 року [PERSON], за життя було складено заповіт, посвідчений 31.01.2008 року приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №186, згідно якого [PERSON] заповіла належний їй на праві власності житловий будинок №29 по вул.Ватутіна в м.Сокиряни Чернівецької області на користь [PERSON] У відповідності до вимог ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті [PERSON], подавши 14.05.2014 року приватному нотаріусу [PERSON] заяву про прийняття спадщини. Аналогічну заяву нотаріусу 30.10.2014 року також було подано [PERSON] На підставі вказаного вище заповіту, приватним нотаріусом [PERSON] 26.12.2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1250, яким посвідчено право [PERSON] за заповітом на спадкове майно після смерті 04.05.2014 року [PERSON], яке складається із житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 кв.м., в тому числі житловою площею 39,8 кв.м., а також господарських будівель і споруд: літня кухня з підвалом літ. «Д», сарай літ. «Е», гараж літ. «Є», сарай літ. «Ж», огорожа №1-2, які розташовані в м.Сокиряни, вул.Ватутіна,29 Чернівецької області. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно розяснень, які містяться в абз.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З огляду на встановлені вище обставини та вимоги закону, суд вважає, що видане відповідачці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.12.2014 року, порушує права позивача [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом на 1/6 частину спадкового майна, яке залишилося після смерті його батька [PERSON] Крім того, частково оспорюване свідоцтво було видане нотаріусом щодо спадкового майна, право власності спадкодавця на яке підтверджено свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 02.03.1965 року, виданого [PERSON] згідно рішення виконкому Сокирянської селищної ради №6/4 від 15.02.1965 року. При цьому, як встановлено судом, зазначене у вказаному свідоцтві майно, станом на час відкриття спадщини було знищено у звязку з його знесенням, а тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане з порушенням вимог п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.20012 року №296/5. У звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що вказане свідоцтво щодо 1/6 частини спадкового майна підлягає визнанню частково недійсним, а відповідно за позивачем слід визнати права власності на спадкове майно за законом після смерті [PERSON], яке складається із 1/6 частини нерухомого майна, розташованого в м.Сокиряни, вул.Ватутіна,29 Чернівецької області. Суд вважає, що у задоволення позовних вимог про визначення розміру частки померлого [PERSON] у спільному сумісному майні подружжя слід відмовити, оскільки відповідно до положень ст.16 ЦК України дана позовна вимога не є належним способом захисту порушеного цивільного права, так як є лише обставиною, яка підлягала доказуванню при визнанні частково недійсним оспорюваного свідоцтва та визнання права власності на частину спадкового майна. Оскільки відповідачкою не надано суду доказів наявності підстав для звільнення її від сплати судового збору, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у вигляді судового збору в розмірі 974,40 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 1800 грн. Крім цього, з відповідачки на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн., які недосплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: partial