Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), вказуючи на те, що 31 травня 2009 року о 14:30 годині, на 417 км а/д «Київ-Одеса», [PERSON], керуючи автомобілем марки «Тойота», д/н [NUMBER], порушила п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Джилі» д/н [NUMBER], який належить позивачу. Згідно висновку №029/09 від 21 серпня 2009 року, транспортний засіб Позивача зазнав механічних пошкоджень на суму 49.987 (сорок дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок та його відновлення економічно невигідне. Вина [PERSON] у вказаному вище ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2011 року Одночасно до суми відшкодування позивач додає витрати на експертні послуги, які склали 450,00 грн. Згідно виписки-епікриз з історії хвороби №1263/370, [PERSON] внаслідок ДТП був встановлений клінічний діагноз: Основний - ЗЧМТ, струс головного мозку, закритий перелом V ребра зліва, без зміщення, забій м'яких тканин, пошкодження обличчя, в наслідок чого було призначено лікування та рекомендований перелік необхідних ліків на загальну суму 5 000,00 (п'ять тисяч) гривень. Таким чином, позивач просив суд стягнути загальну суму матеріальних збитків у розмірі 55 437,20 грн. Заподіяну моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 30.000,00 гривень, яка обґрунтована наступним: він самостійно шукав гроші на ремонт автомобіля, що призвело до значних нервових переживань, непорозумінь у сім'ї, неможливості виїзду на відпочинок. В свою чергу, 14.11.2011 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] (уточнений 21.11.2013 року) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який ухвалою від 08.05.2012 року було прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] В обґрунтування свої вимог, [PERSON] зазначила наступне. 31 травня 2009 року на 417 км автошляху «Київ-Одеса» сталося зіткнення автомобілів «Джилі МR-7151А», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Тойота Фортунер», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі двох учасників ДТП [PERSON] та [PERSON] зазнали механічних пошкоджень. Вина [PERSON] у заподіянні шкоди автомобілю «Тойота Фортунер», д/н [NUMBER], що належить [PERSON], підтверджується наступними доказами: постановою апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2011 року, якою [PERSON] визнаний винним в порушенні п.п. 12.3, 12.6ґ Правил дорожнього руху України, оскільки допустив перевищення встановленої швидкості руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП. Згідно висновку № 3955 від 11 липня 2009 року вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Тойота Фортунер» д/з [NUMBER], який належить [PERSON], склала 96 348 (дев'яносто шість тисяч триста сорок вісім) гривень 57 (п'ятдесят сім) копійок, в тому числі величина втрати товарної вартості - 9818,32 грн. Таким чином, позивач за зустрічним позовом просила суд стягнути різницю між завданою внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкодою, у розмірі 46.361,37 грн. Заподіяну моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 50.000,00 гривень, яка обґрунтована наступним: починаючи з моменту ДТП та до теперішнього часу, на протязі більше чотирьох років, вона періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні із важкими діагнозами, які є наслідком саме дорожньо-транспортної пригоди від 31.05.2009 року, перенесла важку хірургічну операцію на коліні, витрачає на лікування більшу частину своєї й без того малої пенсії, втрачаючи можливість на гідне життя, безпечне харчування та одяг. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували, представник відповідача за зустрічним позовом проти задоволення позову [PERSON] заперечував, зустрічний позов, уточнений 21.11.2013 року підтримав та просив суд його задовольнити. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, судом було встановлено наступне. 31 травня 2009 року о 14:30 годині, на 417 км автодороги «Київ-Одеса», [PERSON], керуючи автомобілем марки «Тойота», д/н [NUMBER], порушила п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Джилі МR-7151А», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.9). Даний факт підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2011 року, по справі № 3-2216/11 (а.с.6), відповідно до якої винним у скоєні ДТП визнано [PERSON], водія автомобіля марки «Тойота», д/н [NUMBER], право власності на який підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.53), а також висновком спеціаліста № 11/А-293 від 03.08.2009 року та додатковим висновком спеціаліста № 11/А-498 від 26.08.2010 року старшого експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] Відповідно до п.п. 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України, перед початком руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку №029/09 від 21 серпня 2009 року про проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню величини матеріальної шкоди, завданої [PERSON] - власнику автомобіля GEELY MR-7151A, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, в результаті ДТП станом на 19.08.2009 року (а.с.13), транспортний засіб Позивача зазнав механічних пошкоджень на суму 49.987 (сорок дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок та його відновлення економічно невигідне. За надання вищевказаного висновку, позивачем за первісним позовом було сплачено 450,00 гривень (квитанція № 3 від 27.08.2009 року, а.с.8) Відповідно до виписки-епікризу з історії хвороби №1263/370 (а.с.10), [PERSON] внаслідок ДТП був встановлений клінічний діагноз: Основний - ЗЧМТ, струс головного мозку, закритий перелом V ребра зліва, без зміщення, забій м'яких тканин, пошкодження обличчя, в наслідок чого було призначено лікування. Швидкість руху автомобіля «Джилі МR-7151А», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] перед зіткненням з автомобілем марки «Тойота», д/н [NUMBER] складала 105 км/год., що підтверджується висновком спеціаліста № 11/А-293 від 03.08.2009 старшого експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] та відповідає вимогами п. 12.6 ґ Правил дорожнього руху України з урахуванням змін у Правила, уведені постановою Кабінету Міністрів України №395 від 22.04.2009 року, опубліковані в Офіційному віснику України від 05.05.2009 - 2009 р., № 31, стор. 67, стаття 1053, Урядовий кур'єр від 07.05.2009 - № 80), згідно з якими іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою дозволяється рух із швидкістю не більше 110 км/год. (висновок № 473/482 від 20.05.2013 року). Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, розділювальна смуга - виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.1 або 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини. Оскільки ДТП мало місце 31.05.2009 (після виходу даної постанови), а дорога в місці ДТП має окремі проїзні частини, розділені розділювальною смугою, виділеною за допомогою ліній дорожньої розмітки (згідно протоколу огляду місця ДТП від 31.05.2009 року, а.с. 7 (відмовний матеріал № 285), - є розділювальний газон), рух автомобіля «Джилі МR-7151А», д/н [NUMBER] перед ДТП зі швидкістю 105 км/год не суперечив п. 12.6 ґ ПДР, які діяли на момент ДТП. Також, згідно висновку № 473/482 від 20.05.2013 року комісійної судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобілів Тойота та Джілі, водій [PERSON] не мав у своєму розпорядженні технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем Тойота, а також дії [PERSON] перебувають в причинно-наслідковому зв'язку з ДТП, яке сталося 31.05.2009 року, та вона мала технічну можливість уникнути ДТП. Враховуючи вищевикладене, суд критично відноситься до постанови апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2011 року, якою [PERSON] визнаний винним в порушенні п.п. 12.3, 12.6ґ Правил дорожнього руху України, оскільки допустив перевищення встановленої швидкості руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП, яка ухвалена на підставі листа Служби автомобільних доріг Одеській області № 01/790 від 18.04.2011 року, згідно якого в районі 417 км автодороги М-05 Київ-Одеса, ділянка дороги відноситься до категорії інші дороги, швидкість руху по якій обмежена 90 км/год, що суперечить матеріалам справи. Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стосовно стягнення з Відповідача за первісним позовом вартості автотоварознавчої експертизи у сумі 450,00 грн., то відповідно до ч.ч. 34.2., 34.3. статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів (враховуючи день отримання письмового повідомлення про страховий випадок), зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо у визначений строк аварійний комісар або експерт не з'явився, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому випадку страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. Однак, факт страхування [PERSON] своєї цивільно-правової відповідальності [PERSON] на час проведення дослідження не був відомий. Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.03.1992 р., № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Також, Позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) гривень. Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача за первісним позовом щодо відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, так як, на думку суду, в діях [PERSON] наявна вина в пошкодженні автомобіля GEELY MR-7151A, що спричинило страждання та майнові втрати [PERSON] На підставі викладених вище обставин та нормах діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов [PERSON] - відмові, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] вини у ДТП, яке сталося 31.05.2009 року на 417 км автодороги «Київ-Одеса». Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача за первісним позовом по справі підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем за первісним позовом, а саме: судовий збір у розмірі 534 (п'ятсот тридцять чотири) гривні 37 (тридцять сім) копійок. На підставі ст. ст. 15, 22-23, 1166-1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 3-4, 10, 15, 59-61, 79, 88, 109, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial