Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2500 Доларів США у рахунок повернення боргу за розпискою від 01.07.2019 року та 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.07.2019 року по 11.05.2021р в сумі - 139,73 доларів США. Позов мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, факт укладення якого підтверджений письмовою розпискою від 01.07.2019 року. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні представник відповідача позов підтримав з підстав, викладених в ньому, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, за відсутності заперечень представника позивача суд постановив проводити заочний розгляд справи. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 01 липня 2019 року [PERSON] ствердив про те, що він 01.07.2019 року позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 2500 доларів США, які зобов`язується повернути до 15 липня 2019 року. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, дослідивши надану позивачем розписку, суд доходить переконання, що вона підтверджують факт укладення договору позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав в [PERSON] 01 липня 2019 року 2500 доларів США та зобов`язується повернути позику до 15 липня 2019 року. Розписка містять всі істотні умови договору позики. Статтею 525\~ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно роз`яснень, які викладені у висновку в постанові Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, \~згідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Із змісту статті 12,13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що [PERSON] не надав будь яких доказів виконання своїх зобов`язань за договором позики повернення позичених грошей в сумі 2500 доларів США, тому права позивача підлягають судовому захисту, шляхом стягнення вказаних грошових кошів з відповідача. Також, зважаючи на те, що [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому за період прострочення з 15 липня 2019 року по 11 травня 2021 року (666 днів) з нього слід стягнути відповідно до статті 625 ЦК України три відсотки річних, що становить 136.64 долари США. Отже в цій частині позов також підлягає до задоволення. В задоволенні позову в частині позовних вимог щодо нарахування трьох процентів річних за період з 01 липня 2019 року по 15 липня 2019 року в сумі 03,09 долари США слід відмовити, оскільки порушення строку виконання зобов`язань за договором позики настав саме 15 липня 2019 року, та саме з цього дня слід рахувати прострочення виконання грошового зобов`язання на які нараховуються згідно статті 625 ЦК України три відсотки річних. В силу статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути сплачені позивачем 908 гривень судового збору.

Outcome: partial