Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та [PERSON] (далі - відповідачі) про визнання незаконними та скасування рішень міської ради №440 та №441 від 13 вересня 2017 року про відмову їй та її дітям в передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,10 га, розташованої по [ADDRESS] і про передачу вказаної земельної ділянки у власність [PERSON], а також про скасування державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку. Свою позовну заяву мотивує тим, що у 1978 році [PERSON] придбав будинок площею 9,8 м.кв., розташований на вказаній земельній ділянці. З 1982 року вона уклала шлюб з [PERSON] і постійно користується даною земельною ділянкою, так само, як і їхні спільні з відповідачем діти. При цьому зазначений вище будинок було знесено, а на земельній ділянці збудовано новий будинок та господарські будівлі, що мають статус самочинного будівництва. У зв'язку з тривалим, понад п'ятнадцять років, користуванням вказаною вище земельною ділянкою, посилаючись на положення статті 119 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), вона та їхні спільні з відповідачем діти звернулися до Новгород-Сіверської міської ради із заявою про передачу їм цієї земельної ділянки у власність. Водночас з аналогічною заявою до міської ради звернувся і відповідач. За результатами розгляду вказаних заяв рішенням міської ради №440 їй та її дітям у передачі вказаної земельної ділянки у власність було відмовлено, при цьому рішенням цієї ж ради №441 зазначена земельна ділянка передана у власність відповідача [PERSON] З прийнятими рішеннями позивачка не погоджується та вважає, що вона та її діти вправі набути право власності на вказану земельну ділянку відповідно до статті 119 ЗК України. Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області подано відзив на позов з якого вбачається, що позовні вимоги міською радою не визнаються, у відзиві зазначається, що згідно статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, можуть звернутися до відповідної ради з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у власність. При цьому порядок надання земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України. Рішенням міської ради №266 від 24 грудня 2016 року позивачці та її дітям разом, на рівні з відповідачем [PERSON], було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS]. Водночас, рішенням суду від 29 травня 2017 року вказане рішення міської ради щодо позивачки та її дітей було скасовано, у зв'язку з чим умови передачі земельної ділянки останнім у власність не були дотримані, що й стало підставою для ухвалення оспорюваного рішення міської ради №440 про відмову в передачі земельної ділянки. Відповідачем [PERSON] також подано відзив з якого вбачається, що позовні вимоги ним теж не визнаються, відповідач зазначає, що він є єдиним власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці по [ADDRESS], у зв'язку з чим позивачка не має права претендувати на цю земельну ділянку, оскільки не має права власності на будівлі, розташовані на ній. Позивачкою подано відповідь на відзиви в якій вказується, що придбаний у 1978 р. відповідачем [PERSON] будинок по [ADDRESS] свого часу було знесено, при цьому на земельній ділянці за вказаною вище адресою збудований новий житловий будинок, що є самочинним будівництвом, яким, крім відповідачка, користувалася також вона та їхні спільні діти. У зв'язку з цим вони мають рівні права з позивачем на отримання у приватну власність вказаної земельної ділянки. Однак дане право порушене оспорюваними рішеннями міської ради. Новгород-Сіверською міською радою на відповідь на відзив подано заперечення згідно яких рішення щодо приватизації земельної ділянки відповідно до статті 118 ЗК України приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. При цьому відсутність дозволу на виготовлення документів із землеустрою унеможливлює подання заявником вказаних документів та передачу у його власність відповідної земельної ділянки. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити його повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, при цьому пояснили, що у 1978 році відповідач [PERSON] придбав будинок по [ADDRESS]. У 1982 році між позивачкою та вказаним відповідачем було укладено шлюб в якому у них народилося двоє дітей. Згодом вказаний будинок було знесено, у зв'язку з чим використання відповідачем [PERSON] зазначеної земельної ділянки стало незаконним. Потім на цій земельній ділянці було збудовано новий житловий будинок та господарські будівлі, які є самочинним будівництвом. У зв'язку з тривалим користуванням зазначеною вище земельною ділянкою понад 15 років як позивачка, так і відповідач та їхні спільні діти мають право на отримання даної земельної ділянки у власність, у зв'язку з чим всі вони звернулися до Новгород-Сіверської міської ради з відповідними заявами про надання дозволу на розроблення технічної документації. Рішенням міської ради такі дозволи були надані, однак у подальшому відповідне рішення міської ради щодо надання дозволів позивачці та її дітям постановою суду було скасовано. Незважаючи на це оспорювані рішення міської ради, на думку позивачки та її представника, є незаконним. Представник відповідача - Новгород-Сіверської міської ради у судовому засіданні висловився проти задоволення позову з підстав, викладених у його відзиві та запереченнях. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні висловився проти задоволення позову з підстав, викладених у його відзиві та пояснив, що дійсно у 1978 році ним було придбано житловий будинок по [ADDRESS], у зв'язку з чим він правомірно користувався земельною ділянкою за вказаною вище адресою. У подальшому на земельній ділянці за цією ж адресою було збудовано новий будинок, який є самочинним будівництво, водночас раніше придбаний будинок не був знесений, а був перебудований в літню кухню. У 2016 році на підставі рішення Новгород-Сіверської міської ради ним було розроблено технічну документацію на вказану вище земельну ділянку після чого остання передана у його власність. Відповідач зазначив, що він є єдиним законним власником майна, розташованого на земельній ділянці по [ADDRESS], а відповідачка, яка є його колишньою дружиною, не має жодного права на цю земельну ділянку, зокрема й за набувальною давністю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 06 липня 1978 року відповідач [PERSON] придбав за договором купівлі - продажу у [PERSON] належний останній житловий будинок площею 9,8 м. кв., розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25, 26, 59). Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2016 року, винесеним у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, яке набрало законної сили, встановлено, що у 1979 році за адресою: [ADDRESS], поряд з придбаним житловим будинок, відповідач [PERSON] розпочав будівництво нового житлового будинку, яке завершено у 1985 році. 15 травня 1982 року позивачка та відповідач одружилися. У подальшому в них народилося двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] Також судом встановлено, що за вказаною вище адресою зареєстрований лише житловий будинок, який був придбаний відповідачем [PERSON] у [PERSON], водночас будинок, будівництво якого було завершено у 1985 році, не зареєстрований. В порушення чинного на той час законодавства будівництво даного будинку здійснювалося без встановленого дозволу, належно затвердженого проекту, він не приймався в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, у зв'язку з чим даний будинок є самочинним будівництвом. Зазначені обставини, встановлені відносно позивачки та відповідача рішенням суду у справі, в якій вони брали участь, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Рішенням Новгород-Сіверської міської ради №144 від 02 червня 2016 року відповідачу [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 24). 21 липня 2016 року позивачка та її діти [PERSON] і [PERSON] звернулися до Новгород-Сіверської міської ради із заявою про внесення змін до рішення ради №144 та поширення на них дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.73). Рішенням Новгород-Сіверської міської ради №266 від 24 грудня 2016 року було внесено зміни до рішення ради від 02 червня 2016 року та надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по [ADDRESS], крім [PERSON], також [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 42). Постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції, рішення Новгород-Сіверської міської ради №266 від 24 грудня 2016 року скасовано (а.с. 44-46). У зв'язку з цим, рішенням Новгород-Сіверської міської ради №440 від 13 вересня 2016 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено у передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. На виконання рішення міської ради №144 відповідачем [PERSON] у 2016 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], якій присвоєно кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 22-27). Рішенням Новгород-Сіверської міської ради №441 від 13 вересня 2017 року затверджено вказану вище технічну документацію із землеустрою та безкоштовно передано відповідачу [PERSON] у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно статті 119 ЗК України, на положення якої посилається позивачка, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Зі змісту наведеного вище законодавчого положення висновується, що набуття особою права власності на земельну ділянку за набувальною давністю можливе за наявності таких умов: особа добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою; таке користування здійснюється не менше, ніж 15 років; у особи відсутні документи, які свідчать про наявність у неї будь-яких прав на цю земельну ділянку. Лише наявність всі вказаних вище умов породжує у громадянина право на звернення до уповноваженого органу з клопотанням про передачу відповідної земельної ділянки у власність або надання у користування. Як з'ясовано в ході судового розгляду земельна ділянка по [ADDRESS] з 1978 року на законних підставах перебуває у користуванні відповідача [PERSON] згідно договору купівлі - продажу від 06 липня 1978 року, відповідно до якого останній придбав у [PERSON] будинок житловою площею 9,8 м.кв., розташований на цій земельній ділянці. У подальшому відповідач [PERSON] уклав шлюб з позивачкою, у зв'язку з чим у остання, як член сім'ї відповідача [PERSON], також на законних підставах користувалася вказаною вище земельною ділянкою. Доводи позивачки та її представника про те, що придбаний відповідачем [PERSON] житловий будинок площею 9,8 м.кв. по [ADDRESS] було знесено і користування відповідачем земельною ділянкою, розташованою за вказаною вище адресою, стало незаконним, жодними належними доказами не підтверджені, сам відповідач [PERSON] це заперечив, зазначивши, що вказаний будинок було реконструйовано в літню кухню. Також суд враховує, що рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2016 року встановлено, що житловий будинок, який був придбаний відповідачем [PERSON] у [PERSON], зареєстрований і значиться як власність відповідача [PERSON] Все викладене вище свідчить про законність прийнятих Новгород-Сіверською міською радою рішень щодо передачі земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], з кадастровим номером [NUMBER], у власність відповідача [PERSON], як єдиного власника нерухомого майна, розташованого на вказаній земельній ділянці, та про відмову в передачі цієї ж земельної ділянки позивачці і її спільним з відповідачем дітям. У зв'язку з цим законною є також державна реєстрація права власності на вказаному земельну ділянку за відповідачем [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed