Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей . Позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачкою 04.11.2006 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з ним. Спільне життя між ним та відповідачкою не склалося, через різні погляди на життя, шлюбних відносин не підтримують, втратили один до одного почуття любові та поваги, шлюб існує лише формально, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Вважає, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Просить суд, шлюб, укладений між ними розірвати, дітей залишити проживати разом з ним. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд, шлюб між ним та відповідачкою розірвати, дітей залишити проживати разом з ним. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з»явилася, однак надала суду нотаріально посвідчену заяву, згідно якої позовні вимоги заявлені позивачем визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу та проти визначення місця проживання дійтей разом з батьком позивачем [PERSON] Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У відповідності до ч.1\~ст. 224 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали\~справи,\~заслухавши пояснення\~позивача,\~представника позивача,\~оцінивши зібрані\~у справі\~докази,\~виходячи з\~їх належності\~та допустимості,\~суд приходить\~до наступнихвисновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 021702 виданого 04.11.2006 року, між [PERSON] та [PERSON] 04 листопада 2006 року був зареєстрований шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області складено відповідний актовий запис за № 731. Від даного шлюбу у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження Серії 1-ФМ № 107528 від 11 серпня 2008 року та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження Серії І ФМ 298952 від 13 серпня 2014 року. Судом встановлено, що подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають окремо і їх шлюб існує лише формально. [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком позивачем по справі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповіднодо ст.\~112\~ч.2\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому згідно вимог ч.3 ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати. Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За змістом ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року , дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення»не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Судом встановлено, що батько та мати дітей проживають окремо. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, а також те, що відповідачка не заперечує проти залишення дітей проживати разом з батьком позивачем по справі, суд погоджується з доводами позивача про те, що визначення місця проживання дітей за місцем його проживання буде відповідати інтересам дітей, позбавить їх стресових випадків, а тому суд вважає можливим визначити місце проживання неповнолітніх дітей за місцем проживання їх батька [PERSON] Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved