Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 19.11.2018 року між ним та [PERSON] був укладений Договір позики грошових коштів. На підтвердження укладення даного договору відповідачем особисто складена письмова розписка. За умовами укладеного між сторонами договору позики від 19.11.2018 року відповідач отримав від нього в борг грошові кошти в сумі 7000 доларів США, зі строком повернення до 01.03.2019 року. За укладеним договором позики відповідач зобов`язаний повернути йому грошові коши в доларах США. Свої зобов`язання за договором позики від 19.11.2018 року відповідач не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 7000,00 доларів США. Загальна сума 3 % річних за договором позики від 19.11.2018 року за період з 02.03.2019 по 01.02.2021 складає 404,47 доларів США. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 19.11.2018 року борг в сумі 7000 доларів США та 3 % річних в сумі 404,47 доларів США, а всього 7404,47 доларів США та судові витрати. Ухвалою суду від 23.02.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 09.03.2021 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на: земельну ділянку, площею 4,3994 га, кадастровий номер 6524784900:02:001:0098, розташовану на території Шевченківської сільської ради Скадовського району Херсонської області; частку (корпоративні права) в статутному капіталі ТОВ «Українська виробнича компанія «Енергія», код ЄДРПОУ 4318509, розташованого за адресою 04071, м. Київ, пров. Ярославський, буд 73, оф. 1, у розмірі, що становить 100% статутного капіталу, які належать [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в межах ціни позову в розмірі 7404.47 доларів США. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про виклик не надходило. Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до письмової розписки від 19.11.2018 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 доларів США, на строк до 01.03.2019 року. Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові №6-50цс 16 від 24.02.2016 року). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, дослідивши боргову розписку про отримання в борг грошових коштів, яка видавалася відповідачу (боржнику) - позивачу (позикодавцю), суд приходить до висновку, що між сторонами укладений письмовий договір позики, який в силу його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошових сум позичальнику, тому невиконання відповідачем грошових зобов`язань у встановлені строки, свідчить про порушення ними права позивача, яке підлягає судовому захисту. 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Отже, позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році). Отже, з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] 3% річних в розмірі 404,47 грн. за договором позики від 19.11.2018 року, за період із 02.03.2019 року по 01.02.2021 року. За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц / провадження № 14-446цс18 / від 16 січня 2019 року, відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Велика Палата прийшла до висновку, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Звертаючись до суду, позивачка просить стягнути суму позики в іноземній валюті. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача суми боргу в іноземній валюті - доларах США. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2083,06 грн. судового збору. Крім того, у відповідності до вимогч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Суд вважає, що на теперішній час відпала необхідність в застосуванні заходів забезпечення позову, а тому вони підлягають скасуванню. На підставі викладеного, ст.ст. 553, 625, 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: approved