Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ВАТ «БІГ Енергія» (далі відповідач) про визнання факту невиконання відповідачем умов кредитного договору від 07.09.2005р. № 11/01-09-2005 з додатками у формі невидачі 2129 доларів США кредитних коштів та видачі 10871 доларів США з порушенням строків видачі кредитних коштів зазначених у договорі; визнання недійсним п.6.4 кредитного договору від 07.09.2014, пп.2.3.6, 3.3, 4.1-4.3, 5.1, 5.2, 6.1, 9.1 договору іпотеки від 07.09.2005р. за винятком можливості звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 07.09.2005р. було укладено кредитний договір № 11/01-09-2005 (далі кредитний договір) про надання споживчого кредиту та тієї ж дати - договір іпотеки № 2646 (далі договір іпотеки) за яким предметом іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що 21.08.2008р. між ним та відповідачем укладено додаткову угоду № 3 за якою розмір кредиту був збільшений на 20000доларів США до 70000 доларів США. В порушення умов договору позивачу було видано тільки 7000доларів США. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою належного виконання вимог договору, Проте 02.04.009р. позивачу було видано 5185долраів США та 5686 доларів США07.09.2009р. Позивач вказує, що у відповідності до ст..610, 611 ЦК України, внаслідок порушення виконання взятих на себе зобов'язань відповідачем настають правові наслідки, а саме припинення зобов'язання або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків. Крім цього, у відповідності до положень Закону України «Про захист прав споживачів» продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Враховуючи викладене, з метою захисту порушених прав позивач звернувся із даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату час та місце проведення судового засідання, причини неявки суд не повідомив. За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положення ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 07 вересня 2005року між позивачем та відповідачем було укладено договір кредитний договір згідно якого відповідач надає позивачу споживчий кредит у сумі 35000доларів США до 30 серпня 2007 року. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання взятих на себе зобов'язань, 07.09.2005р. між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки , згідно якого позивач передає в іпотеку відповідачу належну на праві власності позивачу квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно із ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки обставини стосовно того, що на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки сторони порушили вимоги закону, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його вимоги щодо визнання недійсним п.6.4 кредитного договору від 07.09.2014, пп, пп.2.3.6, 3.3, 4.1-4.3, 5.1, 5.2, 6.1, 9.1 договору іпотеки від 07.09.2005р. за винятком можливості звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Щодо вимог про визнання факту невиконання відповідачем умов кредитного договору та видачі кредитних коштів з порушенням строків видачі суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім цього, суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень ЦПК України, зокрема Розділу ІV «Окреме провадження» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення, а не визнання, фактів, що мають юридичне значення у відповідності до вимог ст.ст.256-259 цього ж кодексу. Вимоги щодо визнання факту невиконання умов договору та видачі кредитних коштів з порушенням строків не підлягають задоволенню, оскільки позивачем вибрано спосіб захисту своїх прав, який не передбачено діючим законодавством. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed