Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом відповідно до якого, прохала суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої 4.10.2001 року [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 3 по вулиці Молодіжній, с.Млинок, Онуфріївського району, Кіровоградської області. Позовні вимоги мотивували тим, що 7 серпня 1990 року на імя їх матері [PERSON], як власниці індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходився за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, с. Млинок, вул. Молодіжна,3 уповноваженою на той час установою Світловодським МБТІ був виданий технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду. 20 серпня 1990 року виконавчим комітетом Онуфріївської районної ради народних депутатів Кіровоградської області було прийняте рішення № 202 від 20.08.1990 року про первинну реєстрацію за їх матірю , [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходився за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, с.Млинок, вул. Молодіжна,3. 12.11.1990 року їх матері, [PERSON] виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради народних депутатів Онуфріївського району, Кіровоградської області було видане свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, с. Млинок, вул. Молодіжна,3. В цей ж день, тобто 12.11.1990 року Світловодським МБТІ вчинений реєстраційний напис в документі про право особистої власності домоволодіння № 3 по вулиці Молодіжній, с. Млинок, Онуфріївського району, Кіровоградської області, за їх матірю [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 12.11.1990 року і запис в реєстрову книгу № 139/1. Даний запис був підписаний уповноваженою особою Світловодського МБТІ та скріплено печаткою. 22.09.1998 року їх матірю [PERSON] був складений заповіт згідно якого вона заповідала своїм дочкам, тобто позивачам все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося взагалі. 4.01.2001 року мати позивачів померла. Після смерті матері і з моменту відкриття спадщини вони як спадкоємці першої черги за законом і за заповітом, прийняли спадщини , тобто житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, с.Млинок, вул. Молодіжна,3 і користуються цим майном по даний час. Прийняття ними спадщини за заповітом підтверджується зокрема і документами по сплаті спожитої електроенергії, постачання якої здійснюється на підставі договору укладеного з Онуфріївським РЕМ ПАТ «Кіровоградобленерго». 29 вересня 2016 року з метою оформлення спадщини позивачі звернулися до державного нотаріуса Онуфріївської державної нотаріальної контори [PERSON] 30.09.2016 року державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 3 по вулиці Молодіжній, с.Млинок, Онуфріївського району, Кіровоградської області, оскільки свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради народних депутатів Онуфріївського району 12.11.1990 року відсутній підпис голови виконкому та печатка. В судовому засіданні [PERSON] змінила позовні вимоги та прохала їх задовольнити. Позивач [PERSON] змінила позивні вимоги та прохала їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сількьої ради Онуфріївського району Кіровоградської області до судового засідання не з'явився, але завчасно надіслав заяву згідно якої прохав справу розглянути без його участі, стосовно позовних вимог визнає їх в повному обсязі. Третя особа державний нотаріус Онуфріївської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, але завчасно надіслала клопотання про винесення рішення на підставі наявних матеріалів справи. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, зясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши думку сторін по справі, приходить до наступного. 4.10.2001 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 5.10.2001 року серії І-ОЛ № 132281. Судом встановлено, що після померлої [PERSON]В відкрилась спадщина на належне померлій за життя майно, а саме: на з господарськими будівлями № 3 по вулиці Молодіжній, с.Млинок, Онуфріївського району, Кіровоградської області. За життя [PERSON] склала заповіт згідно якого заповідала на усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належить на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Згідно свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 302215 встановлено, що позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON] Свідоцтвом про народження серії ЯГ № 342400 встановлено, що позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON] [PERSON], [PERSON] звернулися з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] 30.09.2016 року державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори, винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відповідно до якої, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 3 по вулиці Молодіжній, с.Млинок, Онуфріївського району, Кіровоградської області, у звязку з тим, що у свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради народних депутатів Онуфріївського району 12.11.1990 року відсутній підпис голови виконкому та печатка. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння [PERSON] виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради народних депутатів Онуфріївського району, Кіровоградської області належить будинок, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, с.Млинок, вул. Молодіжна,3. В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки, спадкодавець померла 4.10.2001 року, то застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме: норми ЦК УРСР. Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не замінено заповітом. Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У Листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам звертається увага на те, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Згідно п.113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 185 від 14.06.1994р., яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувалися податки або страхові платежі по обовязковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після оформлення прав на нього. Матеріалами справи та фактом наявності у позивача правовстановлюючих документів на належне спадкодавцеві майно, в повній мірі доводиться факт вступу [PERSON], в управління та володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті [PERSON], а відтак позов в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким, чином враховуючи викладене суд вважає що змінені позовні вимоги позивачів ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Outcome: approved