Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання доньки. В обґрунтування позову вона зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12.03.2001 було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка 22.07.2016 за власною ініціативою змінила прізвище на «[PERSON]». На даний час [PERSON] продовжує навчання у ДЗ «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» на першому курсі на контрактній основі, стипендії не отримує, працювати не має можливості, оскільки навчається на денній формі навчання. У зв'язку із навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Наразі її навчання, проїзд, проживання, харчування, одяг, знаряддя для навчання одноосібно оплачує позивач. В той же час, її батько [PERSON] будь-якої допомоги їй не надає, при цьому отримує пенсію, аліменти нікому не виплачує. У зв'язку з цим позивач просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на час навчання повнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення нею навчання або до досягнення двадцяти трьох років. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначила, що позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання також не з'явилися, останній надав заву про розгляд справи за їх відсутності. Також представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що відповідач визнає позов частково та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на час навчання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу щомісячно до закінчення нею навчання або досягнення донькою двадцяти трьох років. Представник зазначає, що надавати допомогу доньці у більшому розміру відповідач не має можливості, оскільки є пенсіонером та перебуває на обліку у невропатолога із захворюванням спини і суглобів, у зв'язку з чим потребує постійного медикаментозного лікування, так само, як і його дружина [PERSON], яка перебуває на диспансерному обліку із загальним захворюванням, при цьому остання також потребує санаторно-курортного лікування. В той же час, відповідач не має субсидії на сплату житлово-комунальних послуг і несе значні витрати на придбання дров для опалення будинку. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, а справа розглядалася на підставі наявних письмових матеріалів. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12.03.2001 (а.с. 12). Від цього шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка 22 липня 2016 року змінила прізвище на «[PERSON]». Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про зміну прізвища серії [NUMBER] (а.с. 10, 11). З довідки директора навчально-наукового інституту історії, міжнародних відносин і соціально-політичних наук № 197 від 03.09.2018 вбачається, що [PERSON] навчається на першому курсі денної форми у Навчально-науковому інституті історії, міжнародних відносин і соціально-політичних наук державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» за державним замовленням за спеціальністю «середня освіта (історія)». Також відповідно до довідки ректора цього державного закладу № 23 від 01.10.2018 [PERSON] з 01.09.2018 стипендію не отримує (а.с. 14, 16). Відповідно до довідки № 233 від 28.09.18 [PERSON] проживає у гуртожитку Луганського національного університету імені Тараса Шевченка (без реєстрації місця проживання) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 6049 від 25.09.2018, виданої адміністратором відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з позивачем за вказаною адресою також зареєстрована та, відповідно, перебуває на її утриманні її донька [PERSON], [INFO] (а.с. 13). На підтвердження того, що [PERSON] несе витрати у зв'язку із навчанням [PERSON], позивачем надано наступні підтверджуючі документи: накладну № 1 від 26.08.2018, яка свідчить про витрати на канцелярські товари в розмірі 500 грн; чек № 0.0.1120575217.1 від 27.09.2018 про сплату коштів за проживання у гуртожитку в розмірі 2065 грн; чек № 11670 від 10.09.2018 та чек № 12253 від 17.09.2018, що свідчать про витрати на проїзд [PERSON] до місця навчання на загальну суму 222,92 грн (а.с. 18, 19, 20, 21). Разом з тим, із доданих представником відповідача до відзиву документів судом встановлено, що [PERSON] є пенсіонером та перебуває на обліку у невропатолога із захворюванням спини і суглобів, у зв'язку з чим потребує постійного медикаментозного лікування, так само, як і його дружина [PERSON], яка перебуває на диспансерному обліку із загальним захворюванням, а також потребує санаторно-курортного лікування. В той же час, відповідач не має субсидії на сплату житлово-комунальних послуг і несе значні витрати на придбання дров для опалення будинку. На підтвердження зазначених обставин представником відповідача надано відповідні довідки, товарно-транспортні накладні та квитанції (а.с. 44, 45, 46, 47, 48, 49). В свою чергу, позивачем та її представником не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про можливість відповідача надавати ним допомогу повнолітній доньці на час її навчання саме у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 зазначається, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом було встановлено, що [PERSON], [INFO], яка є донькою позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], на даний час досягла віку 18 років (і в той же час їй не виповнилося 23 років), продовжує навчатися на контрактній основі у Луганському національному університеті імені Тараса Шевченка та потребує у зв'язку з цим матеріальної допомоги, зокрема на оплату навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, який знаходиться у м. Старобільськ Луганської області, проживання за місцем його знаходження у м. Старобільськ Луганської області, оскільки навчається на денній формі навчання тощо. В той же час, відповідач [PERSON] є пенсіонером і отримує дохід, а отже має можливість надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання і потребує такої допомоги, що було визнано самим відповідачем у наданому його представником відзиві. Позивач надає матеріальну допомогу доньці у зв'язку із продовженням навчання останньої, що було встановлено судом із позовної заяви та доданих до неї документів, однак зазначена обставина не звільняє відповідача від обов'язку як батька позивача брати участь у наданні такої допомоги доньці, оскільки судом було встановлено, що відповідач отримує дохід і має таку можливість. Разом з тим, відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов'язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов'язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. Навідміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6-1296цс15, який суд враховує під час розгляду цієї цивільної справи в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визначаючи розмір аліментів на час навчання, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з вартості витрат позивача на навчання доньки, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, також суд бере до уваги, що обов'язок надання такої допомоги покладається на обох батьків, у той час як така можливість у відповідача є обмеженою з огляду на його стан здоров'я, необхідність витрачати кошти на лікування та сплату житлово-комунальних послуг, в тому числі на опалення будинку. За таких обставин, враховуючи встановлені обставини справи, а також беручи до уваги принципи розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на час навчання [PERSON] у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу відповідача щомісяця, починаючи стягнення з 11 жовтня 2018 року і до припинення [PERSON]навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, а позивача при зверненні з позовом до суду було звільнено від його сплати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 479,26 грн. Також на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial