Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

[PERSON] (далі\~- позивач) в особі адвоката [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» (далі\~- відповідач) на свою користь моральну шкоду у розмірі 60\~000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 05.03.2004, працюючи з 10.05.2018 гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті. 08.11.2018 звільнений на підставі ст.40 п.2 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоровя. 12.08.2018 при виконанні трудових обовязків по встановленню електровозу за допомогою ручної талі 6 т, розігнулося полукільце ланцюга, яким було закріплено ручну таль за основу конструкції талі, внаслідок чого ручна таль зірвалася з місця кріплення і вдарила позивача в область обличчя. В результаті нещасного випадку позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, садно лобної ділянки ліворуч. За результатами\~проведення розслідування\~нещасного випадку\~даний випадок\~було повязано\~з виробництвом\~та складені\~Акт розслідування\~нещасного випадку\~форми Н-5\~від06.09.2018 та Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від 06.09.2018. Відповідно до довідки МСЕК м.Покровська позивачу була встановлена 3 група інвалідності та 50% втрати працездатності, строк перегляду 08.11.2019; рекомендовано медикаментозне, санаторно-курортне лікування, спостерігання та лікування у невролога, стаціонарне лікування; протипоказано тяжку фізичну працю, підземні умови праці, на висоті, в нічний час, може працювати ІТР на поверхні. Після встановлення стійкої втрати працездатності Фондом соціального страхування позивачу були призначені страхові виплати. Позивач вважає, що втратою працездатності йому спричинена моральна шкода, яка полягає в наступному: після отриманої травми він відчував сильний фізичний біль, переніс шок. Після тривалого лікування і на сьогоднішній день відчуває постійні виражені болі в області голови, при кожному малозначному русі відчуває різкий біль. Потребує постійного медикаментозного лікування. До травмування працював гірничим майстром підземним та отримував достатньо високу заробітну плату, а після нещасного випадку за станом здоровя він не може працювати, був звільнений. Позивач має двох малолітніх дітей 2010 та [INFO], яким через постійні головні болі не має можливості приділяти належної уваги. Травма позбавила позивача можливості жити повноцінним життям, його турбує та обставина, що він у достатньо молодому віці - 34 роки є інвалідом. В судове засідання позивач не зявився, представництво його інтересів здійснювала адвокат [PERSON], яка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, про що поданий відзив на позов. Мотиви незгоди зводяться до такого. Однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача та його вини. Позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним 50% професійної працездатності та у звязку з цим до моральних страждань. Укладаючи трудовий договір, відповідно до ст.29\~КЗпП України позивачеві було розяснено під підпис його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Також відповідачем\~зазначено,\~що відповідного\~підтвердження рекомендованого\~лікування позивачем\~до матеріалів\~справи не\~долучено,\~що визиває\~сумнів,\~що позивач\~дотримується рекомендацій\~лікарів,\~немає також\~і висновку\~МСЕК або\~інших медичних\~органів про\~спричинення позивачу\~моральної шкоди,\~її глибини\~та негативних\~наслідків,\~які мали\~б бути\~підставою для\~відшкодування моральної\~шкоди.\~Також відповідач\~зазначає,\~що посилання\~позивача на\~зміну режиму\~та стану\~життя є\~безпідставними та\~не відповідають\~обставинам справи.\~Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування на час розгляду справи невідновного ушкодження його здоровя та повної втрати ним у зв'язку з цим працездатності, що спричиняють йому моральну шкоду та перешкоджають звичайній організації його життя, на думку відповідача, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, копією трудової книжки серії АС №667133 на ім'я позивача підтверджується, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 05.03.2004 по 08.11.2018; звільнений з посади гірничого майстра підземного з повним підземним робочим днем в шахті згідно з наказом від 08.11.2018 у звязку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоровя згідно п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.5-7). За результатами проведення розслідування нещасного випадку, що стався 13.08.2018 з позивачем, складено відповідний Акт, затверджений 06.09.2018 в.о. генерального директора відповідача (а.с.14-21), за висновками якого комісія з розслідування нещасного випадку оглянула місце нещасного випадку; провела опитування осіб, причетних до даного нещасного випадку, ознайомилася з поясненнями свідків нещасного випадку; вивчила нормативно-технічну і організаційно-розпорядчу документацію; ознайомилася з медичним висновком про характер травми потерпілого і дійшла висновку, що відповідно до п.15.2 «Порядку проведення розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 №1232, даний нещасний випадок повязаний з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві і по ньому необхідно скласти акт за формою Н-1. Комісія також дійшла висновку, що особами, дії яких так чи інакше призвели до нещасного випадку є: [PERSON] машиніст електровозу підземний дільниці ШТ-1 ДП «ВК «Краснолиманська»; [PERSON] в.о. помічника начальника дільниці ШТ-1 ДП «ВК «Краснолиманська». Відповідно до п.4 акту причинами настання нещасного випадку визнані: 1) організаційна, а саме, порушення вимог безпеки під час експлуатації транспортних засобів: застосування виконавцями робіт для постановки збуреного електровозу АМ-8Д інв. №45211 на рейкову колію ПК66 південного квершлагу горизонту 545 метрів 13.08.2018 о 05 годині 15 хвилин ручної талі 6 т за необхідності застосування ручного домкрату та комплекту самоставів; а також порушення технологічного процесу: застосування виконавцями робіт в процесі підйому ручною талю 6 т вантажу в якості елемента стропи розрізних полукілець кустарного виробництва; 2) супутня, а саме, невиконання посадових обовязків: порушення правил безпеки особою, яка здійснювала нагляд за безпечним виконанням робіт 12.08.2018 у четверту зміну на дільниці ШТ-1 щодо дотримання вимог нормативно-правових актів під час постановки електровозу АМ-8Д інв. №45211 на рейкову колію. Факт нещасного випадку, що мав місце з позивачем 13.08.2018, та причини такого нещасного випадку, аналогічні вищевикладеним, підтверджуються також Актом №14 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, за формою Н-1, затвердженим 06.09.2018 в.о. генерального директора відповідача (а.с.8-13). В період з 13.08.2018 по 04.09.2018 позивач знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні МЦМЛ з діагнозом: закрита сполучена краніовертебральна травма 13.08.2018; забій головного мозку І ст. з лівосторонньою пірамідною недостатністю, травматичною вегетативною дизфункцією з симпато-адриналовими кризами, синкопальним станом, вазомоторна цефалгія, вистбулопатія; забій, розтягнення мязово-звязувального апарату шийного відділу хребта з травматичною цервікальною С5 радикулопатією, больовим, мязово-тонічним синдромами; садно мяких тканин голови (а.с.23). За висновком головного нейрохірурга Департаменту охорони здоровя Донецької облдержадміністрації від 20.08.2018 позивачу встановлений діагноз: закрита поєднана краніовертебральна травма (13.08.2018); забій головного мозку І ст. з лівобічною пірамідною недостатністю (а.с.25). В період з 11.09.2018 по 20.09.2018 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ з діагнозом: закрита краніовертебральна виробнича травма (13.08.2018); забій головного мозку Іст. з лівобічною рефлекторною пірамідною недостатністю, посттравматичною ВСД з кризами симпато-адреналової спрямованості (криз 18.09.2018), синкопальними станами (12.09.2018), наполегливою цефалгією, астено-невротичним синдромом; забий, розтягування мязово-звязкового апарату шийного відділу з посттравматичною цервикальною радікулопатією з больовим, мязово-тонічним синдромами (а.с.24). 08.11.2018 позивач був оглянутий на МСЕК за трудовим каліцтвом та йому встановлено 50% втрати професійної працездатності первинно до 01.12.2019; протипоказана важка фізична праця, підземні умови праці, на висоті, в нічний час, рекомендоване спостереження, лікування у невролога, встановлена потреба у медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні (довідки №№051791, №067647, а.с.22). З Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №87-87 вбачається, позивач в період з 28.01.2019 по 06.02.2019 знаходився в Родинській міській лікарні на стаціонарному лікуванні з діагнозом: стан після перенесеної закритої краніо-вертебральної травми (13.08.2018), забій головного мозку І ст. з лівобічною рефлекторною пірамідною недостатністю, післятравматичною ВСД з кризами симпато-адреналової спрямованості, синкопальними станами, наполеглевою цефалгією, астено-невротичним синдромом; посттравматична церві кальна радиколопатія з вираженим больовим мязово-тонічним синдромами (виробнича 13.08.18) (а.с.49). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обовязки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~частин першої\~ третьої\~статті 23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров'я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім'ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Моральна\~шкода відшкодовується\~грішми,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.13 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В своєму Рішенні від 27.01.2004 №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що отримання позивачем трудового каліцтва, яке призвело до втрати його професійної працездатності на 50% та отримання інвалідності 3 групи, спричинило йому фізичний біль, вимусило неодноразово перебувати на стаціонарному лікуванні, звільнитись з роботи за станом здоровя, що само по собі вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, апріорі свідчить про спричинення останньому моральних страждань, заподіяння моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 50% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом та 3 групи інвалідності, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність подальшого медикаментозного лікування, відчуття незручності у повсякденному житті, необхідність докладання додаткових зусиль, та одночасно зважуючи на те, що трудове каліцтво отримане позивачем, в тому числі, з вини останнього, а також на те, що інвалідність станом на дату звернення до суду та розгляду справи встановлена не безстроково, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює спричинену позивачу моральну шкоду в 22\~500 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. При цьому суд враховує, що законодавець не ставить відповідне право особи на отримання відшкодування моральної шкоди в залежність від призначення та виплати органом соціального страхування такій особі одноразової та щомісячної допомоги в разі стійкої втрати працездатності. З приводу покликань відповідача щодо відсутності відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004 визначено, що за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Оскільки позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, до якої відноситься будь-яка її втрата (встановлення групи інвалідності, встановлення групи інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності, а також встановлення лише ступеня втрати професійної працездатності), визначена медико-соціальними експертними комісіями на обумовлений термін або безстроково, необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК відсутня. Інші доводи відповідача не спростовують наведених висновків суду. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Окремо суд відмічає, що за змістом ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 288,15 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог (37,5% від 768,40 грн.).

Outcome: partial