Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 23 000 доларів США (а.с.1). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що відповідач у червні 2013 року позичив у [PERSON] 23000 доларів США до 01.08.2016 року за «Договором позики під процент від 19.06.2013 року». Вказані кошти відповідач отримав, про що свідчить його боргова розписка про отримання позики від 01.01.2014 року. Відповідач своїх зобовязань (п.2 за Договором позики під процент від 19.06.2013 року) в строк до 01.08.2016 року не виконав і кошти не повернув. Між [PERSON] та позивачем був укладений «Договір №08/12 про відступлення права вимоги від 08.12.2017 року», і надіслано відповідачу з вимогою про сплату боргу. Але станом на день подання позову до суду, сума заборгованості відповідачем не сплачена, тому позивач, посилаючись на ст. ст. 526, 610, 611, 1046, 1047 ЦК України, просить стягнути заборгованість в примусовому порядку. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі У судове засідання позивач, представник позивача не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника за наявними матеріалами справи, позов підтримують. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно і належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідно до п.4 ч.8 ст.128, ст.131 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. З урахуванням вищевикладеного судом 03.04.2018 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що згідно наданого договору позики під проценти від 19.06.2013 року (а.с.3) та розписки про отримання позики від 01.01.2014 року (а.с.5) [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 23 000 доларів США і зобовязався повернути разом з процентами готівкою тієї ж валюти в строк до 01.08.2016 року. Проте у встановлений строк відповідач не повернув грошові кошти, порушивши умови надання позики. Згідно договору № 08/12 про відступлення права вимоги від 08.12.2017 року [PERSON] відступив [PERSON] права вимоги від боржника фізичної особи [PERSON] боргу, який виник внаслідок неповернення коштів згідно «Договору позики під процент від 19.06.2013 року» і «Розписки про отримання позики від 01.01.2014 року» (а.с.6). [PERSON] повідомив [PERSON] листом від 09.12.2017 року про укладений договір № 08/12 про відступлення права вимоги від 08.12.2017 року і надіслав відповідачу вимогу про сплату боргу на свою користь (а.с.7). З боку відповідача відзиву на позов не надійшло і суд виходить з об'єму наданих позивачем доказів відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України. Отже, неповернута сума позики на момент винесення рішення становить 23 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 03 квітня 2018 року (26,1609) еквівалентно 601 700, 70 грн. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частина 1 ст.545 ЦК України встановлює, що прийнявши виконання зобов'язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до вимог п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Представником позивача було представлено суду оригінал розписки, за правилами ст. 545 ЦК України, вказана обставина свідчить про наявність у відповідача невиконаного у строк боргового зобов`язання перед [PERSON] Отже, [PERSON] надав суду оригінал договору позики під процент від 19 червня 2013 року та оригінал розписки про отримання позики від 01.01.2014 року, на яких відсутні відмітки про проведення оплат за цими зобовязаннями, а також враховуючи те, що суду не надані інші розписки щодо отримання коштів в рахунок погашення зобовязання, згідно ст.ст. 526, 1049 ЦК України, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення 23 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 03 квітня 2018 року (26,1609) еквівалентно 601 700, 70 грн є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов належить задовольнити. V. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно копій пенсійного посвідчення позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. З урахуванням положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 017 грн 00 коп (601 700, 70 х 1%). На підставі наведеного,

Outcome: approved