Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] 22.07.2020р. звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що спільне життя з відповідачкою не склалось через часті сварки та конфлікти, тому в грудні 2019 р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають, що подальше збереження сім`ї неможливе, просив розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 09.11.2020р. подав заяву в якій покликається про припинення в грудні 2019р. подружніх стосунків з відповідачкою, що примирення між ними неможливе, настоює на розірванні шлюбу, просив про розгляд справи у його відсутності, від стягнення судових витрат з відповідачки відмовився. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 09.11.2020р. подала заяву, у якій не заперечує щодо розірвання шлюбу, просила справу розглядати у її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Із змісту\~позову,\~із свідоцтва\~про шлюб\~і копії\~свідоцтва про\~народження,\~із поданих\~сторонами до\~суду заяв\~від 09.11.2020р.\~(а.с.\~4,\~5)\~видно,\~що вони в шлюбі з 21.07.2017р., мають сина [PERSON] , [INFO] , в грудні 2019р. припинили подружні стосунки, проживають окремо. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивач, як видно із змісту позову та поданої до суду 09.11.2020р. заяви, настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що подальше примирення і збереження сім`ї з відповідачкою неможливе. Відповідачка, як убачається із поданої до суду 09.11.2020р. заяви, не заперечує у розірванні шлюбу з позивачем. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин суперечитиме їх інтересам та порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов. Наявність у сторін неповнолітньої дитини суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але з огляду на вищенаведене, не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved