Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Тростянецький районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області про звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Позов мотивував тим, що він має заборгованоість по аліментах, які він повинен був сплачувати на утримання дочки [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що являється інвалідом ІІІ групи, ніде не працював, на сьогодні єдиним джерелом його доходів є соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, з якою стягують заборргованість і йому залишається на прожиття 700 гривень, у зв'язку з чим просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в користь [PERSON] Ухвалою Рахівського районного суду від 18.04.2018 року відкрито провадження за позовною заявою [PERSON], справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу був наданий строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву. Рекомендоване повідомлення з ухвалою Рахівського районного суду про відкриття провадження у даній справі від 18.04.2018 року та позовною заявою з доданими до неї документами було вручене Відповідачеві 21.04.2018 року, отже вона повідомлена про відкриття провадження у справі й час та місце розгляду справи належним чином. Відзиву у визначений судом строк Відповідач не надіслала. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. У ході розгляду справи встановлено, що Позивач, [PERSON], за рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2007 року зобов'язаний сплачувати в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 28.03.2007 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач на підтвердження заборгованості по аліментах надав розрахунок Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби №4264 від 24.08.2016 року, згідно з яким всього розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 30.06.2016 року становила 43130 гривень, а згідно з повідомленням Управління праці та соціального захисту населення Тростянецької РДА Вінницької області №05-337 від 19.02.2018 року станом на 01 березня 2018 року заборгованість по аліментах складає 31597,25 гривні. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади й органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Згідно зі ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як встановлено з матеріалів медичної документації, долучених до матеріалів справи, зокрема, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Департаменту охорони здоров'я Вінницької ОДА від 30.11.2017 року, індивідуальної програми реабілітації інваліда від 30.11.2017 року, довідкою поліклініки №47 від 22.01.2018 року [PERSON] визнаний інвалідом ІІІ групи загального захворювання - захворювання органу зору, інвалідність встановлена до 1 грудня 2018 року. [PERSON] протипоказана праця з можливістю поранення та напруженням очей, а також підняттям важких предметів. У зв'язку із захворюванням він потребує реабілітаційних заходів: відновної терапії, профілактичних заходів та медичного спостереження на рік. Згідно зі ст.1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» право на державну допомогу мають громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим законом, встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме», тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів. Тимчасова допомога призначається і виплачується за місцем проживання (перебування) одного з батьків, який утримує дитину, управлінням праці та соціального захисту населення. Залежно від підстав, на яких призначається тимчасова допомога, додатково подаються такі документи: рішення суду (виконавчий лист) про стягнення з одного з батьків аліментів на дитину; довідка державної виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів одним з батьків протягом шести місяців, що передують місяцю звернення. За клопотанням позивача було витребувано з Рахівського районного управління соціального захисту населення дані про отримання [PERSON] допомоги дитині за період з 2010 по 2016 роки. Згідно з довідкою №452, на була надана на виконання зазначеної ухвали суду, встановлено, що за період з січня 2010 по грудень 2016 року [PERSON] отримувала незначну допомогу в сумі по 358,92 гривні з квітня по вересень 2011 року, у той час прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становив 997 гривень. Отже, аналізуючи докази, надані позивачем, суд встановив, що [PERSON] станом на лютий 2013 року мав заборгованість по аліментах 28671,68 гривні, у 2013 році всього сплатив 1901 гривню аліментів, у 2014 році - 2000 гривень, у 2015 році - аліменти взагалі не сплачував, а у 2016 році сплатив 1000 гривень, таким чином допустив заборгованість, при цьому розмір аліментів, які він повинен був сплачувати становив незначну суму - у 2013 році 661 гривню у місяць, у 2014 та 2015 році 385 гривень у місяць, а у 2016 році по 436,50 гривні. Позивач надав суду докази про те, що він являється інвалідом, однак надані документи жодним чином не підтверджують те, що він являвся таким у період, коли мав сплачувати аліменти. Також посилання позивач на те, що [PERSON] отримувала допомогу на дитину фактично спростована довідками УСЗН Рахівської РДА, оскільки таку вона отримувала лише з квітня 2011 по вересень 2011 року, щомісяця по 358,92 гривні, отже отримана допомога є мізерною у порівнянні з прожитковим мінімум на дитину, який був установлений у той період. Крім того, позивач не надав суду належних доказів свого майнового стану, а інвалідність, яка йому встановлена, не позбавляє його можливості працювати, а лише обмежує виконання ним певної категорії робіт, з огляду на викладене, суд, не знайшовши підстав для задоволення вимог [PERSON], вважає за необхідне відмовити у його задоволенні. Судові витрати, у відповності до ст.141 ЦПК України слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed