Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] 08.01.2019 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , посвідчений державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Янковою І.В. 17.08.2018 року, номер в реєстрі 1-544; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та складається з квартири за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки в Садівничому товаристві «Колективний садівник» за адресою: м. Дніпро, вул. Листопадна, 1В. В обґрунтування\~позову посилалась\~на те,\~що вона\~є донькою\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який помер\~ [INFO] .\~Після смерті\~ [PERSON] \~відкрилась спадщина,\~яка складається\~з квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~та земельної\~ділянки в\~Садівничому товаристві\~«Колективний садівник»\~за адресою:\~м.\~Дніпро,\~вул.\~Листопадна,\~1В.\~В вересні\~2018\~року позивач\~подала приватному\~нотаріусу ДМНО\~Кокосадзе Л.В.\~заяву про\~прийняття спадщини.\~Того ж\~дня позивачу\~від нотаріуса\~стало відомо,\~що [PERSON] \~склав заповіт,\~посвідчений 17.08.2018\~року державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Янковою І.В., номер в реєстрі 1-544, яким заповів все своє майно іншій доньці, [PERSON] . При цьому, [PERSON] власноручно заповіт не підписував, за нього це зробив [PERSON] у присутності свідків. Позивач вважає, що її батько не міг скласти заповіт, перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, оскільки останній рік важко хворів, мав онкологічне захворювання головного мозку та постійно знаходився під дією сильнодіючих препаратів. Зокрема заповіт складено 17.08.2018 року, а помер [PERSON] 29.08.2018 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~18.12.2019\~року призначено\~у справі\~посмертну судово-психіатричну\~експертизу,\~проведення якої\~доручено експертам\~Центру судових\~психіатричних експертиз\~міжобласного клінічного\~психоневрологічного центру. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2020 року відновлено провадження по даній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року в задоволенні клопотання представника позивача про призначення по справі додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи відмовлено. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, натомість її представник адвокат Гордієвич А.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Іванова О.М. позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. У відзиві на позов зазначено, що відповідач увесь час хвороби [PERSON] була поруч із ним, доглядала за ним. Жодних сильнодіючих препаратів [PERSON] не приймав, до останнього дня знаходився у здоровому глузді, не втрачав здатності мислити раціонально. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. у судове засідання не з`явилась, письмово просила розглядати справу без її участі. Третя особа\~державний нотаріус\~Третьої державної\~нотаріальної контора\~Дніпропетровської області\~Янкова І.В. у судове засідання не з`явилась, письмово просила розглядати справу без її участі. Представник третьої особи садівничого товариства «Колективний садівник» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько сторін [PERSON] (а.с. 9, том 1), після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с 242-243, том 1), та земельну ділянку в Садівничому товаристві «Колективний садівник» за адресою: м. Дніпро, вул. Листопадна, 1В. Згідно з заповітом, посвідченим 17 серпня 2018 року державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Янковою І.В. за реєстровим № 1-544, усе належне спадкодавцю майно [PERSON] заповів [PERSON] . Заповіт складений зі слів заповідача. У зв`язку з тим, що [PERSON] не може сам прочитати і підписати текст заповіту, за його дорученням, за місцем його реєстрації, в його та присутності нотаріуса, заповіт був посвідчений у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , зачитаний вголос та підписаний [PERSON] у присутності нотаріуса (а.с. 166, том 1). У висновку судово-психіатричного експерта № 23 від 02.07.2020 року, складеного КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, зазначено, що визначити психічний стан і вирішити експертні питання щодо [PERSON] на момент посвідчення заповіту від 17.08.2020 року неможливо у зв`язку з відсутністю в матеріалах цивільної справи і медичної документації відомостей про його психічний стан в той період часу. Медична документація відзначається стислістю та лаконічністю записів, в яких відсутні дані про психічний стан [PERSON] на період часу, що цікавить суд (а.с. 49-51, том 2). Згідно довідки про причину смерті № 502 від 29.08.2018 року, виданої КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» [PERSON] помер [INFO] у віці 83 років, причина смерті: хронічна серцево-судинна недостатність; атеросклеротична хвороба серця (а.с. 10, том 1). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів, які б підтверджували, що [PERSON] під час складання 17.08.2020 року заповіту на користь [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій, їх правові наслідки та не міг керувати ними, позивач суду не надав. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За правилами частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, тобто може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.022012року № 6-9цс/12. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] підставами позову визначила те, що на момент складання оспорюваного заповіту спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому він є недійсним. Показання допитаних\~у судовому\~засіданні свідків\~достовірно не\~підтвердили психічний\~стан [PERSON] \~в період,\~про який\~йдеться у\~позові. Будь-яких доказів щодо хронічного стійкого психічного розладу або функціонального розладу психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі, чи інших хворобливих явищ, що могли викликати тимчасовий розлад психіки під час укладання заповіту 17.08.2018 року суду не надано, як і не доведено обставин відсутності волевиявлення заповідача [PERSON] щодо складання заповіту, тому підстави для визнання оскаржуваного заповіту відсутні, у зв`язку з чим і вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відсутні, оскільки вони є похідними від вимог про визнання заповіту недійсним. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідача не компенсуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed