Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовами про відшкодування їм майнової та моральної шкоди, спричиненої ДТП за наступних обставин: 19 серпня 2015 року приблизно о 05 годині 15 хвилин, у світлий час доби, водій [PERSON], керуючи автомобілем «Рено Дастер», реєстраційний номер [NUMBER], та здійснюючи рух по проїжджій частині пр. ім. газети «Правда» м. Дніпропетровська з боку вул. Спортивної в напрямку Центрального мосту, підїжджаючи до ресторану швидкого харчування «МакДональдс» на пішохідному переході почав виконувати маневр розвороту. В цей час в попутному напрямку по суміжній смузі ліворуч від автомобіля «Рено Дастер», реєстраційний номер [NUMBER], рухався автомобіль «Деу Ланос», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який, щоб уникнути зіткнення з автомобілем «Рено Дастер», різко відвернув ліворуч та у стані заносу виїхав на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення з автомобілем «Дайхатсу Териос», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] За твердженням позивачів, винуватим ДТП є водій [PERSON], який на час ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВЕТО» і цивільно-правова відповідальність якого, як водія забезпеченого транспортного засобу, за полісом № А1/6280661 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Країна». Ухвалою суду від 23 серпня 2016 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] обєднані в одне провадження. [PERSON] за позовом просить суд: - стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на його користь витрати на придбання ліків в сумі 13588 грн. - стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн. - стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на його користь витрати на санаторно-курортне лікування в сумі 28296 грн. - стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в сумі 45000 гривен. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовуються тим, що в результаті ДТП йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закрита тупа травма грудної клітини з переломами 1-го, 2-го, 3-го, 4-го та 10-го ребер ліворуч без зміщення уламків, переломи 5-го, 6-го, 7-го, 8-го та 11-го ребер ліворуч зі зміщенням уламків з явищами лівостороннього гемотораксу, забій обох легенів та підшкірна емфізема м'яких тканин грудної клітини ліворуч з переходом на шию, закрита тупа травма черева з розривом зовнішнього контуру правої долі печінки, розрив селезінки у її ніжки, забій лівої нирки, поза черевної гематоми ліворуч з явищами внутрішньочеревної кровотечі (1000 мл. крові в черевній порожнині). Власником автомобіля «RENAULT DUSTER», реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON], який 11 серпня 2015 року зазначений транспортний засіб на три роки, тобто до 11 серпня 2018 року, здав в оренду ТОВ «ВЕТО». Отже, нести матеріальну відповідальність за дії [PERSON] повинно ТОВ «ВЕТО» та ПАТ «Страхова компанія «Країна» (у межах лімітів, визначених полісом). У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями позивачеві необхідно пройти санаторно-курортне лікування в Моршині чи Трускавці. Вартість санаторно-курортного лікування в ТзОВ «Готельно-курортному комплексі КАРПАТИ» складає 28296 грн. У подальшому позивач був вимушений проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду, оброблення та перевязки ран. За період лікування на придбання лікарських засобів він витратив 13588 грн. [PERSON] стверджує, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень йому була спричинена й моральна шкода. Зокрема, в момент дорожньої-транспортної пригоди він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоровя, а головне страху за своє життя. Впродовж всього періоду лікування він почувався незручно, дискомфортно, був змушений пристосовуватися до негативних умов існування. Так, більше двох місяців він не міг спокійно сидіти та лежати, гігієнічні процедури не обходились без сторонньої допомоги. В період лікування він потребував зовнішньої допомоги з боку дружини та дітей, з приводу чого почував себе як джерело клопоту та обмежень для близьких. Дотепер продовжуються проблеми зі здоров'ям у вигляді періодичних болів, обмеження фізичної активності. Осягнути повною мірою рівень моральних страждань, пов'язаних із ушкодженням здоров'я під час ДТП, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну позивачеві моральну шкоду він оцінює в розмірі 50000 грн. [PERSON] за позовом просить суд: - стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на його користь майнову шкоду в сумі 50000 грн.; - стягнути з ТОВ «Вето» на його користь майнову шкоду в сумі 63291,66 грн., крім цього, стягнути витрати на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 2500 грн. та 1280 грн. за послуги зберігання автотранспорту на штраф майданчику, всього - 67071,66 грн. - стягнути з ТОВ «Вето» на його користь моральну шкоду в сумі 35000 грн.; - стягнути з [PERSON], на його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовуються тим, що він є власником автомобіля панічні «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER], який внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження. Відповідно до висновку субєкта оціночної діяльності [PERSON] за № 21091510-А про оцінку пошкодженого колісного транспортного засобу від 28 вересня 2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 121112 грн., а ринкова вартість автомобіля - 113291,66 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля більше його ринкової вартості на момент пошкодження, відновлення автомобіля позивача є економічно недоцільним і матеріальний збиток завданий позивачеві складає 113291,66 грн., з яких, з урахуванням лімітів відповідальності страховика, 50000 грн. має відшкодувати ПАТ «Страхова компанія «Країна», а 63291,66 грн. ТОВ «ВЕТО», як працедавець [PERSON] Крім того, позивач оплатив витрати на проведення незалежної авто технічної експертизи у розмірі 2500 грн., та 1280 грн. за послуги зберігання свого автомобіля на штрафмайданчику, які також підлягають стягненню з ТОВ «ВЕТО». Також, [PERSON] стверджує, що йому була спричинена моральна шкода. Внаслідок ДТП його автомобіль отримав чисельні технічні пошкодження, після яких відновленню не підлягає. Враховуючи те, він є пенсіонером, без автомобіля не можу вести повноцінне життя. Проживає разом із дружиною [PERSON], [INFO], інвалідом II групи з 2008 року, яка перенесла декілька інсультів, без сторонньої допомоги не може пересуватися, потребує постійного догляду та вартісного лікування. Діями відповідачів позивачеві завдані моральні страждання, які спричинили негативні зміни у його житті: негативні переживання та спогади, насторога, важкість виконання повсякденних обов'язків, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість. Крім того, за цілий календарний рік позивач, як власник фізично знищеного автомобіля, не одержав жодної копійки від жодного з відповідачів, у тому числі і від ТОВ «ВЕТО». Таким чином, вважає, що моральні страждання завдали йому не тільки відповідач [PERSON], а ще у більшій мірі - відповідачТОВ «ВЕТО». Осягнути повною мірою рівень моральних страждань, пов'язаних з ДТП, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду, яка завдана позивачеві, оцінює у розмірі 450000 грн., у тому числі відповідачем ТОВ «ВЕТО» - 35000 грн., та відповідачем [PERSON] - 10000 грн. [PERSON] та [PERSON] за своїм позовом просять суд: - стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 49500 грн.; - стягнути з ТОВ «ВЕТО» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 233913,12 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.; - стягнути з ТОВ «ВЕТО» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 3680 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що внаслідок ДТП [PERSON], як власнику транспортного засобу - автомобіля «Дайхатсу Териос», реєстраційний номер [NUMBER], а також [PERSON], який на момент ДТП керував цим автомобілем, завдано матеріальної та моральної шкоди. Згідно висновку експертного дослідження № 225/15 від 25 вересня 2015 року матеріальна шкода, завдана власнику транспортного засобу - автомобіля «Дайхатсу Териос», реєстраційний номер [NUMBER], тобто [PERSON], становить 283413,12грн., з яких 49500 грн. має відшкодувати ПАТ «Страхова компанія «Країна» у межах ліміту відповідальності за полісом, а 233913,12 грн. (різниця між страховою виплатою та повним відшкодуванням) ТОВ «ВЕТО», як особа, яка момент ДТП на відповідній правовій підставі (договір оренди) володіла джерелом підвищеної небезпеки автомобілем «Рено Дастер», реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, внаслідок ДТП [PERSON] та [PERSON] була спричинена також моральна шкода, Наявність моральної шкоди обґрунтовується: - душевними стражданнями пережитими у зв'язку із самим фактом знищення належного позивачам майна. За попередніми оцінками автомобіль відновлювати економічно не доцільно. Отже він повністю знищений і не може використовуватись за призначенням; - душевними стражданнями, повязаними з тим, що маючи у власності та розпорядженні автомобіль, позивачі не можуть користуватися всіма благами та перевагами, які дає транспортний засіб. Зокрема, оперативність у вирішенні всіх необхідних побутових потреб; - хвилюваннями у звязку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя. Адже безспірним є те, що користування таксі є доволі коштовним, а користування громадським транспортом потребує значно більших затрат зусиль і часу; - емоційним дискомфортом, повязаним з тим, що володіння та розпорядження зовсім не старим (2008 року випуску) автомобілем підкреслювало статус позивачів як самодостатніх і незалежних людей. Після ДТП позивачі відчувають себе залежними від громадського транспорту, що зовсім не вселяє оптимізму. Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, пов'язаних зі знищенням автомобіля та пережитого, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду позивачі оцінюють у загальному розмірі 100000,00 грн., яка підлягає стягненню рівними частками (по 50000 грн. на кожного позивача) з ТОВ «ВЕТО». В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник позивачів [PERSON] підтримали в повному обсязі вимоги за їх позовними заявами та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. При цьому, [PERSON] та [PERSON] заявили, що у разі відшкодування на користь [PERSON] та [PERSON] повної вартості знищених транспортних засобів не заперечують проти передачі придатних залишків від цих автомобілів особам, які здійснять таке відшкодування. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Країна» [PERSON] в суді підтвердив той факт, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Рено Дастер», реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована згідно відповідного полісу. Пояснив, що в разі доведеності вини [PERSON] в інкримінованому йому злочині, страхова компанія визнає обґрунтованими понесені [PERSON] та документально підтверджені витрати на лікування в розмірі 10044,89 грн. та 5 % від зазначеної суми в якості компенсації моральної шкоди 502,25 грн. Вимоги про стягнення зі страхової компанії на користь [PERSON] вартості санаторного лікування в ТзОВ «Готельно-курортний комплекс «Карпати» вважають необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів оплати цих послуг та підтвердження їх останнім. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] страхова компанія визнає у розмірі по 49500 грн. відшкодування спричиненої їм майнової шкоди. Представник ТОВ «ВЕТО» [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог, предявлених до товариства. Підтвердила той факт, що ТОВ «ВЕТО» на підставі договору оренди володіє автомобілем «Рено Дастер», реєстраційний номер [NUMBER], та той факт, що [PERSON] на момент ДТП перебував з товариством у трудових відносинах, знаходився при виконанні своїх службових обовязків, та керував вказаним автомобілем на відповідній правовій підставі. Позовні вимоги в частині стягнення з товариства відшкодування матеріальної та моральної шкоди вважає необґрунтованими. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. [PERSON] надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги. Просить справу слухати без його участі. [PERSON] по причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності зазначених осіб. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно оцінених в сукупності протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19 серпня 2015 року та протоколу огляду CD-R диску від 20 серпня 2015 року, встановлено, що [PERSON] 19серпня 2015 року, приблизно о 05 год. 15 хв., керуючи автомобілем «RENAULT DUSTER», реєстраційний номер [NUMBER], рухався на другій смузі проїжджої частини пр. Газети ім.«Правда» (перейменованому в пр. Слобожанський) зі сторони вул. Спортивної в напрямку Центрального мосту у м. Дніпропетровську (перейменованому в м. Дніпро). Під час руху [PERSON], рухаючись напроти ресторану швидкого харчування «МакДональдс» по пр. ім. Газети «Правда» (перейменованому в пр. Слобожанський), 1а, та, перебуваючи в зоні дорожньої розмітки «Нерегульований пішохідний перехід» змінив напрямок свого руху шляхом виконання маневру повороту ліворуч та не зупиняючись виїхав по пішохідному переходу на центральну проїжджу частину пр. ім. Газети «Правда», не надавши перевагу у русі автомобілю «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався у суміжній четвертій смузі ліворуч за розділовим забором по головній дорозі зі сторони вул. Спортивної в напрямку Центрального мосту, створивши йому небезпеку у русі. В подальшому, в ході руху водій автомобіля «DAEWOO LANOS» [PERSON], виявивши на смузі свого руху автомобіль «RENAULT DUSTER», який рухався з права на ліво відносно його руху на вказаній ділянці дороги, з метою уникнення зіткнення транспортних засобів, здійснив маневр повороту ліворуч, у результаті чого на мокрому дорожньому покритті у стані заносу виїхав на зустрічну смугу руху, де поблизу автозаправної станції «Авіас» по пр. ім. Газети «Правда» (перейменованому в пр. Слобожанський), 1б, у м. Дніпропетровську (перейменованому в м. Дніпро) відбулося зіткнення лівою бічною частиною автомобіля «DAEWOO LANOS», з автомобілем «DAIHATSU TERIOS», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався зі сторони Центрального мосту у напрямку вул. Спортивної. Сама подія ДТП та зазначений механізм її розвитку учасниками розгляду не оспорюються. Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Вина водія [PERSON] у ДТП встановлена висновками: - авто-технічної експертизи № 70/27-609 від 18 вересня 2015 року, згідно якого в даній дорожній обстановці водій [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, не виконання яких з технічної точки зору знаходиться в причинному звязку з настанням ДТП; - комплексної судової авто-технічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 9791/9792/9793 від 22 жовтня 2015 року, згідно якого в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Renault-Duster [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1 та 10.7 «ґ» Правил дорожнього руху України; в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля Renault-Duster [PERSON] визначалася шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1 та 10.7 «ґ» Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру; в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Renault-Duster [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.7 «ґ» Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному звязку з даної дорожньо-транспортною пригодою. Цим же висновком комплексної судової авто-технічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 9791/9792/9793 від 22 жовтня 2015 року доведено відсутність у ДТП вини водіїв [PERSON] та [PERSON], що учасниками судового розгляду не оспорюється. Внаслідок винуватих дій [PERSON] були спричинені наслідки у вигляді: - механічних пошкоджень автомобілів «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER], та «DAIHATSU TERIOS», реєстраційний номер [NUMBER], що доведено оціненими в сукупності протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19 серпня 2015 року та протоколу огляду CD-R диску від 20 серпня 2015 року; - спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень у вигляді: сумісної тупої травми грудної клітини та черева: закритої тупої травми грудної клітини з переломами 1-го, 2-го, 3-го, 4-го та 10-го ребер ліворуч зі зміщенням уламків, переломів 5-го, 6-го, 7-го, 8-го та 11-го ребер ліворуч зі зміщенням уламків з явищами лівостороннього гемотораксу, забою обох легень та підшкірної емфіземи мяких тканин грудної клітини ліворуч з переходом на шию, верхні кінцівки та передню черевну стінку; закритої тупої травми черева з розривом зовнішнього контуру правої долі печінки, розриву селезінки у її ніжки (спленектомія), забою лівої нирки, позачеревної гематоми ліворуч з явищами внутрішньочеревної кровотечі (1000 мл. крові в черевній порожнині), які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, що доведено висновком судово-медичної експертизи № 4005е від 03 березня 2015 року. З копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів вбачається, що власником автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON], а «DAIHATSU TERIOS», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] За наведених обставин, позивачі [PERSON] та [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188, ч. 1 ст. 1166 ЦК України мають право на відшкодування завданої їм під час ДТП шкоди в повному обсязі. Визначаючи розмір завданої шкоди, суд виходить з того, що згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є, в тому числі, втрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Висновком експерта № 2902161-А від 29 лютого 2016 року визначено, що вартість матеріального збитку (шкоди), завданого пошкодженням автомобілю «DAEWOO LANOS»,реєстраційний номер [NUMBER], при ДТП на дату експертизи складає 113291,66 грн. Оцінюючи зазначений висновок суд враховує, що за цим висновком повна вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу деталей складає 121112,23 грн. Оскільки ринкова вартість автомобіля без врахування аварійних пошкоджень на дату експертизи складає 113291,66 грн., суд погоджується з тим, що розмір відшкодування правильно визначений у межах дійсної ринкової вартості автомобіля без врахування аварійних пошкоджень, оскільки автомобіль є фактично знищеним. Суд також враховує, що висновком експерта № 70/37/341 від 23 вересня 2015 року було визначено, що вартість матеріального збитку (шкоди), завданого пошкодженням автомобілю «DAEWOO LANOS»,реєстраційний номер [NUMBER], при ДТП на дату експертизи складає 91170,30 грн. Усуваючи зазначені розбіжності, суд враховує розяснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних спав за позовами про відшкодування шкоди», за якими відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. При цьому, у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів. З огляду на викладене, суд віддає перевагу висновку експертизи від 29 лютого 2016 року оскільки саме через невиплату у межах розумного строку позивачу відшкодування майнової шкоди через інфляційні процеси визначеного станом на 23 вересня 2015 року розміру відшкодування вочевидь на теперішній час недостатньо для відновлення порушеного права позивача. [PERSON] також документально підтверджені витрати на оплату послуг оцінювання спричиненого йому збитку у розмірі 2500 грн. та оплату послуг перебування автомобіля на штрафному майданчику після ДТП у розмірі 1280 грн., які визнаються судом витратами, які позивач поніс для відновлення свого порушеного права. Таким чином, [PERSON], як власник знищеного автомобіля «DAEWOO LANOS»,реєстраційний номер [NUMBER], має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди в розмірі 117071,66 грн. (113291,66 + 2500 + 1280). За висновком експерта № 225/15 від 25 вересня 2015 року, вартість матеріального збитку (шкоди), завданого пошкодженням автомобілю «DAINATSU TERIOS»,реєстраційний номер [NUMBER], при ДТП складає 283413,12 грн. Оцінюючи зазначений висновок суд враховує, що за цим висновком повна вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу деталей складає 357955,94 грн. Оскільки ринкова вартість автомобіля без врахування аварійних пошкоджень на дату експертизи складає 283413,12 грн., суд погоджується з тим, що розмір відшкодування правильно визначений у межах дійсної ринкової вартості автомобіля без врахування аварійних пошкоджень, оскільки автомобіль є фактично знищеним. Таким чином, [PERSON], як власник знищеного автомобіля «DAINATSU TERIOS»,реєстраційний номер [NUMBER], має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди в розмірі 283413,12 грн. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За наведених обставин, позивач [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України має право на відшкодування йому додаткових витрат, викликаних необхідністю санаторно-курортного лікування та придбання ліків. [PERSON] заявлені до відшкодування додаткові витрати на лікування у загальному розмірі 13588 грн., на підтвердження яких позивачем налані копії відповідних платіжних документів. Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що додатковими витратами на придбання ліків, передбаченими ч. 1 ст. 1195 ЦК України, є витрати у розмірі 10044,89 грн., на відшкодування яких позивач і має право. Позивачем [PERSON] до відшкодування також зявлені витрати на санаторно-курортне лікування у розмірі 28296 грн. На обґрунтування позовних вимог в цій частині позивачем надані: - копія довідки № 150 від 12 жовтня 2015 року для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, виданої Консультативно-діагностичною поліклінікою Дніпропетровської центральної районної лікарні [PERSON]О про те, що останньому рекомендоване санаторно-курортне лікування на курортах Моршин, Трускавець; - рахунок № 23505, виданий 06 листопада 2015 року ТзОВ «Готельно-курортний комплекс «Карпати», за яким вартість перебування ПВЛ тривалістю 18 днів з 01 березня 2016 року становить 28296 грн. Вирішуючи питання щодо особи, яка має відшкодовувати завдану під час ДТП шкоду (як майнову, так і моральну), суд, згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові № 6-108цс13 від 06 листопада 2013 року, у відповідності до якого за загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме винний водій. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними субєктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості субєктного складу відповідальних осіб (коли обовязок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого субєкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким субєктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким субєктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обовязок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. У відповідності до копії сідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрованим власником автомобіля «RENAULT DUSTER», реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] Останній за нотаріально-посвідченим договором оренди транспортного засобу від 11 серпня 2015 року передав зазначений транспортний засіб в оренду ТОВ «ВЕТО» строком на три роки. Наказом по ТОВ «ВЕТО» № 137 від 11 серпня 2015 року автомобіль «RENAULT DUSTER», реєстраційний номер [NUMBER], був закріплений за водієм [PERSON] З копії трудової книжки [PERSON] та копії наказу по ТОВ «ВЕТО» № 14-373к від 02 грудня 2014 року вбачається, що [PERSON] з 02 грудня 2014 року був прийнятий до ТОВ «ВЕТО» в підрозділ Відділ систем електронної безпеки на посаду водія автотранспортних засобів. За копією бортового журналу автомобіля «RENAULT DUSTER», реєстраційний номер [NUMBER], на момент ДТП [PERSON] знаходився при виконання трудових обовязків. ТОВ «ВЕТО» на час ДТП було володільцем джерела підвищеної небезпеки, оскільки на відповідній правовій підставі (договір оренди) володіло транспортним засобом, отже з урахуванням оцінених в сукупності вимог ст. 1167, ч. 1 ст. 1172, ст. ст. 1187, 1188 ЦК України обовязок по відшкодуванню шкоди покладається на такого власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода [PERSON], а не безпосередньо на винного водія. Оскільки не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору із особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, [PERSON] є неналежним відповідачем за позовними вимогами: - [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь моральної шкоди в сумі 45000 грн.; - [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь моральної шкоди в сумі 10000 грн.; і зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають з цих підстав, що не перешкоджає позивачам звернутися з відповідними позовними вимогами до належного відповідача ТОВ «ВЕТО». Згідно полісу № АІ/6280661 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» була застрахована цивільно - правова відповідальність особи, яка експлуатує забезпечений транспортний засіб «RENAULT DUSTER», реєстраційний номер [NUMBER], на законних підставах. Зазначений поліс був чинним на момент ДТП. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до приписів п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Як визначено ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. За ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. На підставі п. 22.1 ст. 22, п. 24.1 ст. 24, ст. 26-1, ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПАТ «Страхова компанія «Країна» у звязку з настанням страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі зобовязане відшкодувати відповідним потерпілим особам у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі: - обґрунтовані витрати, повязані з реабілітацією [PERSON] у відповідному закладі охорони здоровя та придбанням лікарських засобів; - моральну шкоду, якої зазнав [PERSON] внаслідок ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди; - різницю між вартістю транспортних засобів [PERSON] та [PERSON] до та після дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, суд враховує вимоги ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. Вищевказаним полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено ліміти відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю у розмірі 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну 50000 грн. Полісом визначена франшиза у розмірі 5000 грн. ПАТ «Страхова компанія «Країна» не оспорюється, за умови доведеності вини водія [PERSON] у ДТП, наявність у них зобовязання з виплати оціненої шкоди позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Таким чином, з ПАТ «Страхова компанія «Країна» підлягають стягненню: - на користь [PERSON] додаткові витрати на придбання ліків у розмірі 10044,89 грн. та грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 502,24 грн. (10044,89 х 5%); - на користь [PERSON] та [PERSON] грошове відшкодування майнової шкоди, повязаної зі знищенням їх автомобілів у розмірі по 49500 грн. на кожного (50000 - 500). Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Країна» додаткових витрат на санаторно-курортне лікування задоволенню не підлягають, оскільки такі витрати позивачем на час розгляду справи суді понесені не були, а довідка, яка підтверджувала потребу позивача в такому санаторно-курортному лікуванні втратила чинність 13 травня 2016 року. На підставі ст. 1194 ЦК України, п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач ТОВ «ВЕТО», як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобовязаний сплатити потерпілим різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зазначене відшкодування майнової шкоди підлягає стягненню з ТОВ «ВЕТО» на користь відповідних позивачів за рішенням суду. Зокрема, у межах заявлених позовних вимог, з ТОВ «ВЕТО» підлягають стягненню: - на користь [PERSON] грошове відшкодування майнової шкоди, повязаної зі знищенням його автомобіля у розмірі 67071,66 грн.; - на користь [PERSON] грошове відшкодування майнової шкоди, повязаної зі знищенням його автомобіля у розмірі 233913,12 грн. У звязку зі стягненням на користь [PERSON] та [PERSON] відшкодування повної вартості знищених автомобілів, що не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність, з урахуванням висловлених сторонами позицій з цього приводу, слід передати ТОВ «ВЕТО» автомобілі «DAEWOO LANOS»,реєстраційний номер [NUMBER], та «DAINATSU TERIOS»,реєстраційний номер [NUMBER], після відшкодування збитків. Суд вважає доведеним факт того, що внаслідок знищення транспортних засобів [PERSON] та [PERSON] зазнали душевних страждань, оскільки сам факт знищення вартісного майна та повязані з цим тривалі зміни в організації життя позивачів (протягом року з часу ДТП шкода позивачам не відшкодована) свідчить про перенесені ними моральні страждання. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує: - характер страждань; - їх обсяг; - обставини пошкодження майна позивачів; - тривалість часу, протягом якого позивачі були обмежені в користуванні автомобілем; - той факт, що пошкоджене майно позивачів може бути відновлене; - тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивачів; - небажання ТОВ «ВЕТО» в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду; - загальний розмір завданої позивачам майнової шкоди та значимість знищеного майна для потерпілих; З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений [PERSON] і [PERSON] розмір відшкодування є надмірним, і розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є 5000 грн. для кожного, які підлягають стягненню на їх користь з ТОВ «ВЕТО». Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з ТОВ «ВЕТО» матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 3680 грн. задоволенню не підлягають, оскільки за наданими позивачем актами виконаних робіт та платіжними документами, такі витрати були понесені [PERSON], представник якого заявляти відповідні позовні вимоги не забажав. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з ТОВ «ВЕТО» відшкодування моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню, оскільки останній на момент ДТП керував автомобілем «DAINATSU TERIOS»,реєстраційний номер [NUMBER], і обєктивно зазнав сильних душевних хвилювань у звязку з подією ДТП. З врахуванням факторів, передбачених п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений [PERSON] розмір відшкодування є надмірним, і розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є 2000 грн., які підлягають стягненню на його користь з ТОВ «ВЕТО».

Outcome: partial