Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), звернувшись з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), просить розірвати шлюб з відповідачем, який зареєстрований 12 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 156 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що з 12 жовтня 2013 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Однак, протягом останніх років сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, оскільки кожен із них має різні погляди на шлюб та сім`ю. На даний сторони не ведуть спільного господарства, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам та інтересам дитини. Також, їхній син [PERSON] постійно потребує матеріальної допомоги, однак вона самостійно не може в повній мірі забезпечити оплату послуг та товарів для дитини, тому просить стягнути з відповідача аліменти. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, натомість звернулася із заявою в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила позов задовольнити і розглянути справу без її участі (а.с. 20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але звернувся із заявою, в якій зазначив, що вимоги позивача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає і просить розглянути справу без його участі та без фіксування судового засідання (а.с. 21). Зважаючи на те, що сторони по справі звернулися до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши надані матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів. У відповідності до положень частини другої статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення частини 4 статті 206 ЦПК України статей 112, 180, 182, 183, 191 СК України та те, що відповідач повністю визнав вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно положень частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 гривні 20 копійок.

Outcome: approved