Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Макарівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову позивач вказала, що з 2004 року їй, [PERSON] , на праві власності належить в цілому житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Окрім того у 2007 році вона, як власник будинку, зареєструвала право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться зазначене домоволодіння. У вказаному будинку за адресою: [ADDRESS] окрім неї та її сина, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований відповідач, її брат, [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2006 року відповідач [PERSON] не проживає за адресою реєстрації, на скільки їй відомо, проживає з дружиною за адресою: [ADDRESS] . Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, тому позивач просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду\~від 17.07.2020\~року позовну\~заяву [PERSON] \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу строк для подання\~відзиву на позовну заяву. Копія ухвали суду від 17.07.2020 року та копія позовної заяви з додатками відповідачу направлялися за адресою проживання: [ADDRESS] , поштове відправлення № 0800105050344 повернулося до суду 09.09.2020 р. з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та з урахуванням вимог п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно копії паспорту [NUMBER] виданого 20.03.1997 р., [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-8). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2004 р., виданого Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №1896, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.11.2004 р. № витягу 5483834, Договору дарування частини житлового будинку від 23.12.2004 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.01.2005 року, позивачу на праві власності належить вцілому житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-11). Окрім того у 2007 році позивач, як власник будинку, зареєструвала право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться зазначене домоволодіння, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №905335, виданого 01.11.2007 р. та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010733000998 (а.с. 12). У вказаному будинку за адресою: [ADDRESS] окрім позивачки та її сина, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований відповідач, її брат, [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.06.2020 р. №1219, надана Макарівською селищною радою (а.с. 13), а також відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 15.07.2020 р. (а.с. 18). Відповідно до акту від 21.05.2020 р. складеного депутатом [PERSON] в присутності сусідів, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований в [ADDRESS] з 21.12.1991 р., проте фактично проживає в [ADDRESS] з дружиною. Будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . [PERSON] за даною адресою ( [ADDRESS] ) не проживає з 2006 року по даний час (а.с. 14). Оскільки відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивачки, так як відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тому відповідно до положень статті 406 Цивільного кодексу України він втратив право користування зазначеним житловим будинком. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач в певний час був членом сім`ї, коли у зазначеному домоволодінні проживала позивачка, відповідач та їх батьки, і на той час мав право користування зазначеним нерухомим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Проте з 2004 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] повністю перейшло до позивачки [PERSON] , з 2006 року відповідач не проживає у вказаному домоволодінні, не приймає участі у його утриманні, з позивачкою його не пов`язує спільний побут, взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачкою не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.08.2019 р. по справі №702/101/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/83749229). Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також на підставі інших документів, що свідчать, зокрема, про припинення права користування жилим приміщенням. З урахуванням вищевикладеного, а також положень наведеної ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). З огляду на вказані обставини, враховуючи те, що відповідач по справі втратив право користування спірним житловим будинком є підстави позбавити [PERSON] , [INFO] , права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.\~1\~ст.\~13\~ЦПК України, \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач є власником будинку, у якому зареєстрований відповідач, який не є членом сім`ї позивача, тому він втратив право користування зазначеним житловим будинком, а його реєстрація порушує право власності позивача на вказаний будинок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved