Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

[PERSON] ,\~(далі\~-\~позивач)\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~(далі\~-\~відповідач)\~про стягнення\~боргу з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції, в якому вказав, що передав останньому в борг грошові кошти у розмірі 24000,00 грн., строком до 15.03.2020 року, що підтверджується розпискою від 02.01.2020 року. Однак відповідач зобов`язання не виконав, позику не повернув та станом на день звернення до суду сума боргу відповідача, з урахуванням вимог індексу інфляції та трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України складає 26017,77 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, та яка складається з: суми основного боргу 24000,00 грн.; 3% річних - 669,12 грн. за період з 16.03.2020 року по 18.02.2021 року; інфляційних втрат 1348,65 грн. за період з 16.03.20202 року по 18.02.2021 року. Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати зі сплати судового збору 908,00 грн. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 05.04.2021 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали суду від 05.04.2021 року та позовну заяву з додатками було надіслано відповідачу за останньою відомою адресою місця проживання, вказаною у позові (а.с. 2, 17-зворот), проте поштове відправлення №0800105268765 (а.с. 21) повернулось до суду без вручення. У зв`язку з наведеним, відповідач про розгляд справи був повідомлений відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 22), повідомлення розміщене на сайті 06.05.2021 року (а.с. 23-24), а тому з цієї дати особа вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено наступне. 02.01.2020 року відповідач [PERSON] , [INFO] , взяв у борг у позивача [PERSON] , 24000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп., про що написав йому боргову розписку. Згідно цієї розписки відповідач зобов`язався повернути зазначені кошти до 15.03.2020 року (а.с. 9). Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, ? незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зокрема, у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов`язком наступного повернення. Відсутність такої умови є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527?545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У частині 1 ст. 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 2 ст. 527 ЦК України виконання зобов`язання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Із розписки, підписаної [PERSON] вбачається, що він взяв на себе зобов`язання повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп. до 15.03.2020 року (а.с.5). Таким чином, зобов`язання з повернення коштів позивачу [PERSON] , [PERSON] підтвердив своїм підписом. Так, судом встановлено, що позивач умови договору виконав, передав відповідачу кошти у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп. В свою чергу відповідач порушив умови договору, в обумовлений договором строк позику не повернув. Вказані обставини підтверджуються розпискою від 02.01.2020 року, яка за своєю суттю є документом про отримання в борг грошових коштів, який видається боржником кредитору за договором позики. Доказів повернення позики відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 24000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп., суми позики. Також відповідно до ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних та інфляційні втрати. Так, суд приймає розрахунок позивача про розмір 3% річних за відповідний період прострочення з 16.03.2020 року по 18.02.2021 року, за формулою [Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів] як належний та обґрунтований, відповідно до якого загальна сума відсотків річних складає 669,12 грн. (а.с. 4 - зворот). Також суд приймає розрахунок позивача про розмір втрат від інфляційних процесів за відповідні періоди за формулою [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] як належний та обґрунтований, відповідно до якого загальна сума збитків від інфляції складає 1348,65 грн. грн. (а.с. 10). Таким чином і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, даний розрахунок відповідачем не спростований. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 908 грн., сплаченого судового збору (а.с. 1). Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved