Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

[PERSON] 11.04.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 13.04.2016 року на підставі виконавчого листа №666/3376/15-ц від 07.12.2015 року у квартиру [ADDRESS] вселена його колишня дружина [PERSON] . З моменту вселення відповідачка квартирою користувалася періодично 1-2 рази на місяць. З серпня 2017 року і по день звернення до суду 11.04.2018 року, тобто більше шести місяців відповідач не проживає в квартирі без поважних причин. Факт не проживання підтверджується актами КП «Центр» від 25.07.2016 року та 18.09.2017 року. В квартирі її особистих речей не має, тому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 18.05.2018 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08.11.2018 року відповідачем надано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, вважає заявлені вимоги необґрунтованими. Зазначила, що вона є колишньою дружиною позивача, рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 30.05.2015 року її 13.04.2016 року було вселено у квартиру позивача. Однак після вселення позивач продовжив чинити їй перешкоди у проживанні. З квітня 2016 року і по день звернення до 08.11.2018 року відповідач проживає у спірній квартирі. Відповідач сплачує за комунальні послуги. 25.07.2016 року та 18.09.2017 року у дні складання актів відповідач дійсно не проживала у спірній квартирі, у зв`язку з тим, що в ці дні 25.07.2016 року та 18.09.2017 року допомагала [PERSON] (сестрі) по господарству через її поганий стан здоров`я. Відповідач не має іншого постійного місця проживання. Житловий будинок в с.Новокаїри, який знаходиться у власності відповідача і був придбаний за період шлюбу з позивачем, з вини позивача знаходиться у непридатному для проживання стані. 08.11.2018 року відповідач подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] та судові витрати стягнути з відповідача. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13.12.1985 року по 08.06.2015 року. Постійним її місцем проживання та реєстрації є квартира за адресою: [ADDRESS] . Через сварки відповідач вигнав позивача зі спірної квартири, змінив замки. Крім цього, в період перебування у шлюбі сторонами було придбано житловий будинок в с.Новокаїри, в якому після розлучення більше року проживав відповідач та привів його у непридатний до проживання стан. За рішенням суду позивача було вселено у спірну квартиру, проте відповідач продовжує чинити їй перешкоди у проживанні в ній. В квартирі відповідачем спричинені антисанітарні умови, які він не дозволяє позивачу усунути, також не дозволяє за кошти позивача здійснити в квартирі ремонт. З підстав, передбачених ч.2 ст.116 ЖК Української РСР у зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, що роблять неможливим для неї проживання з відповідачем в одній квартирі, а заходи запобігання та громадського впливу виявилися безрезультатними, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у спірній квартирі. Ухвалою суду від 19.11.2018 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та здійснено перехід у розгляді справи зі спрощеного позовного провадження з викликом сторін у загальне позовне провадження до підготовчого засідання. 01.04.2019 року представником відповідача за зустрічним позовом подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, зазначив, що зустрічний позов є необґрунтованим, оскільки позивач за зустрічним позовом не проживає у спірній квартирі, що підтверджується актами, позивач не заважає відповідачу проживати у квартирі. Крім цього, [PERSON] самостійно сплачує за комунальні послуги. Ухвалою суду від 19.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник підтримали первісні позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові та просили відмовити у задоволенні зустрічного позову за необґрунтованістю. Відповідач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, підтримали зустрічні позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник третьої особи Херсонської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив справу розглянути без його участі, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши сторін за справою та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За положеннями частин 1, 2 статті 61 ЖК Української\~РСРкористування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору (ч. 1 ст. 64 ЖК Української РСР). До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК Української РСР). Судом встановлено, що згідно архівного витягу Державного архіву Херсонської області від 03.02.2016 року з рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної Ради депутатів трудящих м.Херсона №680/28 від 12.11.1982 року надано [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Центр» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: наймач [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] з 27.12.1985 року. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 30.07.2015 року за цивільною справою №666/3376/15-ц зобов`язано [PERSON] усунути та не чинити в подальшому перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] ; вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 27.10.2015 року рішення залишено без змін. Згідно постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні від 15.04.2016 року примусове виконання виконавчого листа за цивільною справою №666/3376/15-ц про вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] виконано фактично згідно акту від 13.04.2016 року. З акту ТОВ «КП «Центр» від 31.01.2019 року вбачається, що в ході санітарного обстеження квартири [ADDRESS] встановлено, що квартира знаходиться у надто занедбаному стані повна антисанітарія, грязь, скупчення побутових та будівельних відходів, захаращення всілякими брудними речами, продуктами, харчовими відходами, у зв`язку з чим знаходитись в квартирі не можливо. Поточний ремонт не проводився, прибирання жилим та допоміжних приміщень, санітарно-технічних приладів (унітаз, ванна, кухонна раковина, умивальник), газової плити не здійснюється. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ЖК Української РСР не передбачають право наймача кімнати та членів його сім`ї звертатись до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, разом з тим положеннями ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зі встановлених судом обставин вбачається, що відповідач за первісним позовом [PERSON] у дні складання актів КП «Центр» 25.07.2016 року та 18.09.2017 року не була присутня у квартирі [ADDRESS] , проте зазначена обставина не свідчить про не проживання відповідача у жилому приміщенні понад шість місяців без поважних на те причин. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] спростували доводи сторони позивача за первісним позовом про не проживання відповідача у спірній квартирі. Вказані свідки підтвердили факт проживання [PERSON] у спірній квартирі, наявність в ній особистих речей відповідача, а тому первісні позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо заявлених зустрічних позовних вимог, судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом є наймачем спірної квартири, позивач за зустрічним позовом не заперечувала, що на час розгляду справи відповідач прибрав квартиру. Враховуючи, що наявність підстав, передбачених ч.2 ст.116 Житлового кодексу Української РСР, є підставою для виселення, а не визнання втратив ним право користування жилим приміщенням, суд не вбачає правових підстав для задоволення зустрічного позову. З огляду на положення ст.141 ЦПК України понесені судові витрати позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed