Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Зугрес Харцизького району Донецької області, жителя [ADDRESS] , громадянина України, чоловічої статі, який помер [INFO] у Центральній міській лікарні м. Харцизька Донецької області (що є тимчасово окупованою територією України) внаслідок гострої дихальної недостатності, пневмонії та Соvіd-19 (вірус неідентифікований). В заяві заявниця покликається на те, що вона народилася в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області. 20 квітня 1985 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та переїхала до нього у м. Зугрес Донецької області. У 2011 році заявниця захворіла, у зв`язку з чим була змушена покинути роботу, їй призначили другу групу інвалідності. ЇЇ чоловік [PERSON] переніс два інфаркти, вона здійснювала догляд за ним. Коли у 2017 році на сході України почалися бойові дії, заявниця з чоловіком вирішили переїхати у с. Торговиця Городенківського району. Оскільки у м. Зугрес у них залишилися діти, вони час від часу їх навідували. У серпні 2021 року заявниця з чоловіком в черговий раз поїхали навідати дітей та внучку. 06 серпня 2021 року чоловік захворів, 10 серпня 2021 року його стан погіршився, у зв`язку з чим він був госпіталізований до Центральної міської лікарні м. Харцизьк. [INFO] [PERSON] помер у лікарні. Оскільки м. Зугрес міста Харцизьк Донецької області є територією, тимчасово непідконтрольною Україні, свідоцтво про смерть чоловіка заявниці видане адміністрацією м. Зугрес м. Харцизька самопроголошеної Донецької народної Республіки. Заявниця звернулася у Городенківський відділ ДРАЦС у Коломийському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про проведення державної реєстрації смерті чоловіка та видачі їй офіційного документу про смерть. Відділ ДРАЦС 02.09.2021 видав їй письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , покликаючись на ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки документ про реєстрацію смерті, виданий нелегітимним органом незаконно проголошеної республіки не може бути підставою для реєстрації смерті цієї особи офіційними органами РАЦС України. З лікарського свідоцтва про смерть №1116, виданого 16.08.2021 Центральною міською лікарнею м. Харцизька вбачається, що « [PERSON] », [INFO] , житель [ADDRESS] , помер [INFO] у цій лікарні внаслідок гострої дихальної недостатності, пневмонії та Соvіd-19 (вірус неідентифікований). Встановлення факту смерті чоловіка має для заявниці юридичне значення, так як є необхідним для оформлення свідоцтва про смерть. Заявниця не має іншої можливості отримати таке свідоцтво, так як підставою для його видачі є або медичний документ або рішення суду. Лікарське свідоцтво про смерть чоловіка, засвідчене печаткою самопроголошеної ДНР та не може бути підставою для реєстрації смерті органом ДРАЦС. Заявниця фактично є вдовою, однак офіційного документу про смерть чоловіка не має, у зв`язку з чим змушена звернутися із заявою в суд. Заявниця в судове засідання не з`явилася, в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення просить судовий розгляд справи проводити без її участі. Дії заявниці не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи - Городенківського відділу ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.Оскільки відповідно до ч.2 ст.317 ЦПК України розгляд даної справи проводиться невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду, тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності представника заінтересованої особи. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Законом передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 20 квітня 1985 р. виконкомом Зугреської міськради м. Харцизька Донецької області, вбачається, що заявниця [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, та [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Зугрес Донецької області, були подружжям, запис за № 58 від 20 квітня 1985 р. [PERSON] , [INFO] , [INFO] перемістився з тимчасово окупованої території м. Зугрес Донецької області в с. Торговця Коломийського району (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківський район), Івано-Франківської області, що стверджується копією довідки від 23.08.16 № 2604000110 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Заявниця [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживала по [ADDRESS] також перемістилася з тимчасово окупованої території в с. Торговця Коломийського району (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківський район), Івано-Франківської області, про що свідчить копія довідки від 21.04.17 № 2604000118 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Зугрес міста Харцизьк Донецької області, помер [INFO] у Центральній міській лікарні м. Харцизьк Донецької Народної Республіки, що стверджується копіями: лікарського свідоцтва про смерть № 1116, виданого 16 серпня 2021 р. державним бюджетним закладом «Міське патологоанатомічне бюро м. Макіївка», та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 серпня 2021 р. адміністрацією міста Зугреса міста Харцизька Донецької Народної Республіки. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Заявниця, звернувшись із заявою до Городенківського відділу ДРАЦС у Коломийському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про проведення державної реєстрації смерті чоловіка [PERSON] та видачі їй офіційного документу про смерть подала свідоцтво про смерть [PERSON] , видане ДНР. Із копії відмови Городенківського відділу ДРАЦС у Коломийському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 02.09.2021 № 407/24.4.6-29 вбачається, що заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті на підставі вищезгаданих документів, оскільки свідоцтво про смерть на [PERSON] видане на тимчасово окупованій території України, на якій органи державної влади не здійснюють своє повноваження. Згідно Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р, м. Харцизьк (у тому числі м. Зугрес) знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тобто на тимчасово окупованій території в розумінні ст. 317 ЦПК України. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, суд вирішує з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України). Належними відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими в розумінні статті 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документів, що виданих органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), у яких ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр 5 проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників. Таким чином, долучені [PERSON] до заяви документи, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, судом беруться до уваги та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, оскільки законодавець не урегулював окремі нові суспільні відносини, які склалися внаслідок військового конфлікту на Сході України та анексії Криму, зокрема не встановив позасудовий порядок державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно п. 18 згаданої Постанови рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Заявниця позбавлена можливості у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію факту смерті чоловіка, оскільки документи на підтвердження цих обставин видані у населеному пункті, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що унеможливлює отримання свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи, досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що доводи заяви [PERSON] про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON] знайшли своє обґрунтоване доведення під час судового розгляду, у зв`язку з чим заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved