Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON], в своїх інтересах і в інтересах малолітнього сина [PERSON], звернулася з позовом в суд про визнання за нею та сином права на проживання в [INFO] та зобовязання Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 1988 року, як донька піднаймача [PERSON], зареєстрована та проживає в спірній квартирі, основним квартиронаймачем якої з 24.08.1981 року була [PERSON], яка 03.05.1993 року померла. Зазначила, що [PERSON], яка була рідною сестрою її прабаби, добровільно зареєструвала її матір [PERSON], а після народження також і її в спірній квартирі. Фактично вони проживали у вказаному житлі як члени сімї наймача, а 05.02.1993 року [PERSON] видала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила останню вести від її імені справи по приватизації квартири. Проте, [PERSON] не встигла завершити приватизацію, оскільки [PERSON] померла. Інших родичів у померлої не було, її батьки організували поховання [PERSON], в подальшому встановили памятник, доглядають за могилою. Після смерті [PERSON], вони з матірю продовжили проживати у даній квартирі, зробили ремонт, оплачували комунальні послуги, при цьому у наймодавця заперечень щодо їх проживання у квартирі не було. Після одруження 06.10.2007 року з [PERSON], в них 07.03.2009 року народився син [PERSON] Її мати перебуває за кордоном, а вона з сином постійно проживає у спірній квартирі. Її чоловік зареєстрований у будинку брата за адресою: Львівська область, Самбірський район, с.Хлопчиці, вул.Весела, 77. Зазначила, що квартира по вул.Ряшівській, 15/84 у м.Львові є єдиним місцем проживання для неї і сина, оскільки іншого житла в них немає. Після народження сина вона неодноразово зверталась до ЛКП «Нове» з проханням зареєструвати його за місцем її проживання, однак їй відмовляли в цьому. Оскільки вона з сином продовжує проживати в квартирі, сплачувати за комунальні послуги, нести витрати на утримання житла, просить визнати за нею і малолітнім сином право на проживання в [INFO] та зобовязати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради укласти з нею договір найму цього житлового приміщення. В судовому засіданні позивач, яка також має повноваження на представництво третьої особи [PERSON], та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Представник відповідача Львівської міської ради [PERSON], проти позову заперечила, вважає, що підстави для задоволення такого відсутні, оскільки позивачі не мають права на проживання в квартирі. Просить в позові відмовити. Відповідач - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради і третя особа Відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, що стверджується відповідно повідомленням про вручення поштового відправлення та розпискою про повідомлення, не направили в суд своїх представників, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з довідки ЛКП «Нове» №2/219/1 від 25.03.2015 року, в квартирі за адресою: м.Львів, вул.Ряшівська, 15/84 зареєстровані: основний квартиронаймач [PERSON], піднаймач [PERSON] та донька піднаймача [PERSON] (а.с.8). Судом встановлено, що з 1981 року у вказаній однокімнатній квартирі проживала і була зареєстрована [PERSON], а 28.04.1986 року в цю квартиру також вселилася і була прописана з ініціативи і згоди [PERSON] мати позивача [PERSON] Після народження у 1988 році позивача вона була зареєстрована у квартирі зі згоди квартиронаймача як донька піднаймача. З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була рідною сестрою баби [PERSON] і хоча остання була зареєстрована в квартирі як піднаймач, проте фактично проживала у цьому житлі як член сімї наймача, оскільки вела з [PERSON] спільне господарство, піклувалася про [PERSON], яка була пенсійного віку, хворіла, не завжди могла себе обслуговувати. Крім цього, [PERSON] утримувала квартиру в належному стані та здійснювала оплату житлово-комунальних послуг. Після народження позивача вони продовжували жити однією сімєю, [PERSON] допомагала по догляду за позивачкою. Згідно лікарського посвідчення про смерть №86 від 03.05.1993 року та рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16.04.2015 року, [PERSON] померла 03.05.1993 року (а.с.12, 43). Як встановлено, мати позивача [PERSON] згідно довіреності від 05.02.1993 року була уповноважена [PERSON] вести справу щодо приватизації квартири [ADDRESS](а.с.13), яку [PERSON] бажала приватизувати на себе, [PERSON] і її доньку. Проте оформлення документів по приватизації квартири не було завершено у звязку зі смертю [PERSON] Також встановлено, що інших родичів у померлої не було, батьки позивача організували поховання [PERSON], в подальшому встановили памятник, доглядають за могилою. Після смерті [PERSON], [PERSON] з донькою продовжили проживати у даній квартирі, зробили ремонт, оплачували комунальні послуги, при цьому у наймодавця заперечень щодо їх проживання у квартирі не було. Дані обставини не спростовані позивачами і підтверджуються також показаннями свідка [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що 06.10.2007 року позивач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Шийка», що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СГ № 110566 від 29.05.2009 року (а.с.14), у шлюбі в позивача народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ №194740 від 27.03.2009 року (а.с.15). Як безспірно встановлено судом, позивач з сином постійно проживають у спірній квартирі, її мати виїхала за кордон, а чоловік [PERSON] зареєстрований в [INFO], який на праві власності належить його братові [PERSON] (а.с.16), відтак позивач та її малолітній син не мають іншого житла для проживання. Факт постійного проживання позивача з сином у квартирі по вул.Ряшівській, 15/84 у м.Львові підтверджується окрім наведеного довідкою № 6/04-067 від 01.04.2015 року з місця праці позивача в ТОВ «Альянс-Маркет» та копією трудової книжки (а.с. 19, 20), згідно яких [PERSON] працює продавцем-касиром у магазині № 067 по вулл.Патона, 37, тобто поруч зі спірною квартирою, довідкою дошкільного навчального закладу № 139 від 30.03.2015 року № 54 (а.с.18) про те, що [PERSON] навчається в даному навчальному закладі по вул.Ряшівській, 25 з 21.06.2011 року по даний час, медичною карткою амбулаторного хворого (а.с. 21), з якої видно, що позивач обслуговується в поліклініці за вказаним місцем проживання. Окрім цього, представленими доказами та показаннями свідка [PERSON] підтверджуються доводи позивача, що вона постійно сплачує за користування житлом та комунальні послуги, здійснює поточні ремонти, утримує квартиру в належному стані, будь-яких скарг щодо позивача за місцем проживання, в тому числі з приводу користування житлом не поступало. Після смерті основного квартиронаймача [PERSON], тобто протягом двадцяти двох років, ніхто не звертався до позивача з вимогою про звільнення спірної квартири, що підтвердила у суді представник Львівської міської ради. Статтею 47 Конституції України гарантується, що кожен має право на житло. Держава гарнтує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільно користуватись житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла не інакше. як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пунктом 9 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 02 квітня 1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування житлового кодексу України» (зі змінами), роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням особи, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати порядок, встановлений при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в цьому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч.1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. У відповідності до ч.1, 2 ст.106 ЖК УРСРповнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Аналіз досліджених судом доказів дає підстави для висновку про те, що позивач протягом тривалого часу з 1988 року по даний час постійно, безперервно, проживає у [INFO], була поєднана спільним побутом і спільним господарством з основним квартиронаймачем [PERSON], тому фактично є членом сімї наймача, в розумінні ст.64 ЖК УРСР, а відтак має разом з малолітнім сином [PERSON] законне право на проживання у спірній квартирі. Беручи до уваги наведені обставини, те що судом визнається право позивача на проживання у вказаній квартирі, враховуючи вимоги ст.61 ЖК УРСР, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, суд вважає також підставною вимогу [PERSON] про зобовязання Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради укласти з нею договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS]. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] є підставним, грунтується на законі, а відтак підлягає до задоволення.

Outcome: approved