Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

[PERSON] 25.03.2014 року звернулася до Дебальцевського міського суду донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. 25.05.2015 року позовну заяву з доданими документами без відкриття провадження та ухвалення окремого процесуального документу було передано з Дебальцевського міського суду Донецької області на розгляд до Олександрівського районного суду Донецької області. 23.09.2015 року зазначену позовну заяву відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» №1632-VІІ від 12.08.2014 року та Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №19/о/38-15 від 27.03.2015 року з Олександрівського районного суду Донецької області до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24.09.2015 року провадження по справі відкрито. В позовній заяві в обрунтуіання заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 07.09.2011 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої відповідач отримав від неї в борг грошові кошти в сумі 1500 грн, які зобовязався повернути найближчим часом. Станом на 17.01.2014 року відповідач борг не повернув, тому просить стягнути з нього на свою користь 1500 грн. та судові витрати в сумі 243,60 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала в поновному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день час розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом друкування оголошення в газеті «Урядовий курєр» від 27.10.2015 року №199 (5573). Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 4 ст. 202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що договір позики є дво- чи багатостороннім правочином. На підтвердження факту існування боргового зобовязання відповідача [PERSON] позивачем надано суду оригінал розписки від 07.09.2011 року, в якій зазначено, що [PERSON] [NUMBER], взяв в борг гроші в сумі 1500 грн. та зобовязується повернути найближчим часом. Оскільки в розписці не зазначений позикодавець, тобто особа, яка передала у власність позичальнику, в даному випадку відповідачу [PERSON], грошові кошти, суд вважає, що надана позивачем розписка не може бути визнана судом договором позики, який породжує правовідносини з приводу виконання договору позики між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], в звязку з чим у позивача [PERSON] відсутні правові підстави для стягнення грошових коштів з відповідача на свою користь, тому заявлені позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed