Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] 6 лютого 2014 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається, що він 20 грудня 2012 року у [PERSON] придбав буд.[ADDRESS], але вона не знялася з реєстрації, продовжує там проживати, тому просить задовольнити його вимоги, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком, усунути з боку відповідачки перешкоду в користуванні цим будинком шляхом позбавлення права користування нею та зняття її з реєстрації. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повістку з позовною заявою відповідно до рекомендованих повідомлень отримала, про причину неявки не повідомила, тому суд вважає за необхідне відповідно до п.2 ч.1 ст.169, ч.1 ст. 224 ЦПК України розглянути справу за її відсутності заочно. Представник третьої особи Цілуйко С.О. у заяві на ім'я суду просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника [PERSON], суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити частково. Відповідно до ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. Зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, і положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення ; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Що стосується вимог позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим будинком, то вони не підлягають задоволенню, оскільки вони не регулюються діючим законодавством. Докази, які наданні суду (а.с.5-11), свідчать про наступне. [PERSON] відповідно до рішення Алчевського міського суду від 5 лютого 2012 року став власником буд. [ADDRESS] шляхом придбання його у [PERSON] у м. Алчевську. Це нерухоме майно позивач зареєстрував в Державному реєстрі речових прав, але відповідачка не звільняє будинок і не знімається з реєстрації, тому її відповідно до ст.405 ЦК України необхідно позбавити право користування будинком і зняти з реєстрації.

Outcome: partial