Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] в інтересах недієздатної [PERSON] звернулась 23.09.2013 року до суду із вказаною позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій вказує на те, що її матір’ю і матір’ю її брата, - відповідача [PERSON], є [PERSON], яка визнана інвалідом першої групи по зору, знаходиться на обліку лікаря психіатра з діагнозом: «Органическое (астелическое) эмоционально-лабильное расстройство. Амнестический синдром» та має потребу у сторонньому догляді. Захворювання матері заявниці призводить до того, що вона не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. Рішенням Старобешевського районного суду [PERSON] визнано недієздатною, встановлено опіку над нею та [PERSON] призначено її опікуном. [PERSON] відповідно до чинного законодавства є непрацездатною, є інвалідом, недієздатною, пенсію за втрату годувальника отримує в сумі 1830,00 грн., інших джерел доходів не має, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним. [PERSON], що є сином [PERSON], матеріальної допомоги на утримання [PERSON] добровільно не надає, хоча є працездатним і має таку можливість. [PERSON] проживає з матір'ю та наглядає за нею, але її доходів також не достатньо для нормального існування матері та її лікування. На підставі зазначеного [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким стягнути зі [PERSON] на свою користь аліменти на утримання непрацездатної [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до зміни матеріального та сімейного стану сторін, стягнути зі [PERSON] на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 150 (сто п'ятдесят) гривень та судові витрати. Законний представник позивача у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнавав, проти його задоволення заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовна заява позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: З матеріалів справи встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією її паспорта та відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є непрацездатною, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ № 083964 від 07 лютого 2005 року у зв’язку із тим, що з 04 січня 2005 року визнана інвалідом першої групи по зору, та має потребу у сторонньому догляді. Також, встановлено, що з 27 грудня 2011 року [PERSON] знаходиться на обліку лікаря психіатра у Старобешівській ЦРЛ з діагнозом: «Органическое (астелическое) эмоционально-лабильное расстройство. Амнестический синдром». В квітні 2012 року [PERSON] знаходилась на лікуванні в Старобешівській ЦРЛ в травматологічному відділенні, але заявниця була вимушена забрати її з лікарні на прохання лікаря. В лікарні [PERSON] почала вести себе неадекватно. Крім того, чоловік [PERSON] - [PERSON], який також є її та відповідача батьком, помер 28 серпня 2011 року. Так, [PERSON] отримує пенсію за втрату годувальника в сумі 1839,81 грн., що підтверджується довідкою УПФУ в Старобешівському районі Донецької області від 20.11.2013 року № 01-13/3-3081. Рішенням Старобешевського районного суду Донецької області від 01 серпня 2013 року [PERSON] визнано недієздатною, встановлено опіку над нею та [PERSON] призначено її опікуном. [PERSON] знаходиться на обліку в УПФУ в Старобешівському районі Донецької області та відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є особою пенсійного віку та отримує пенсію за віком у розмірі 1216,86 грн. [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] та наглядає за нею. [PERSON], що є сином [PERSON], матеріальної допомоги на утримання [PERSON] добровільно не надає. У наданих до суду запереченнях на позовну заяву зазначив, що свій обов'язок піклуватися про матір [PERSON], надавати ій допомогу, в тому числі матеріальну, виконував, виконує та буде виконувати незалежно від пред'явленого позову та будь-якого рішення, ухваленого судом по даній справі. Проте він не має можливості надавати матері матеріальну допомогу у вигляді регу лярних грошових платежів певного розміру, тобто сплачувати аліменти, тим більше у ро змірі 1/3 частини всіх видів мого заробітку. На теперішній час він є пенсіонером, розмір його пенсії становить 2115 грн. 13 коп., що підтверджується довідкою з Кіровоградського РУ ПФУ. Його вік і хворобливий стан здоров'я не дозволяють йому працевлаштуватись. Також, [PERSON] зазначив, що він вдівець, допомоги від своїх дітей не отримує, а тому пенсія є єдиним джерелом його доходів. Розмір його пенсії та необхідність витрачати значну її частину на придбання лі ків не дозволяють йому робити заощадження. При цьому його сестра [PERSON], відповідно до ст. 202, 205 СК України, має рівні із ним обов'язки по утриманню ма тері [PERSON] [PERSON] має чоловіка, також отримує пенсію. Відповідно до змісту позовної заяви, вказаний розмір доходу його матері [PERSON] нової О.І. є вищим, ніж визначений законом мінімальний прожитковий мінімум для осіб її віку. Позивачкою у позові зазначається про інвалідність матері, проте не надано доказів витрат, необхідних для її лікування взагалі, та не надано доказів здійснення витрат на лі кування матері у минулому. Сам по собі похилий вік матері не може бути свідченням її тяжкого матеріального стану. Суд не бере до уваги докази, що наданні законним представником позивача, що були подані до канцелярії суду 08 січня 2014 року у зв’язку з тим, що були подані після закінчення судового слідства на стадії судових дебатів. Відповідно до диспозиції ст. 202 ч. 1 СК України, право на утримання виникає за умови, що батьки є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Вважає, що в позові відсутні докази «вкрай нужденного матеріального становища» матері [PERSON], на яке вказує позивачка, та не доведено необхідності здійснювати витрати, «викликані тяжкою хворобою, інвалідністю, немічністю». Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обстави ни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Вважає, що позивачкою не надано доказів того, що їхня мати потребує матеріальної допомоги, а тому немає підстав для стягнення з нього аліментів на її утримання. Згідно частини 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено частиною 1 ст. 204 СК України. Проте норма ст. 202 СК України не ставить обов'язок повнолітнього сина надавати непрацездатній матері матеріальну допомогу лише за умови, якщо розмір її пенсії менший, ніж необхідно для існування. Відповідна довідка про отримання матір'ю доходів, які є меншими за необхідний і достатній життєвий мінімум, безумовно свідчить про таку потребу, але є лише одним з передбачених частиною 2 ст. 57 ЦПК України засобів доказування. Разом із тим, наявність у матері цього мінімуму не може заперечувати факт потреби в матеріальній допомозі. В такому випадку, потреба матеріальної допомоги може доводитися в інший спосіб, ніж порівняння отриманих позивачем доходів з прожитковим мінімумом. Відповідно до ст. 203 ЦК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що [PERSON] є непрацездатною, пенсію отримує в розмірі 1839,81 грн. на місяць, за станом здоров'я багато коштів вимушена витрачати на ліки та потребує постійного лікування та догляду, коштів на що у неї не вистачає; вона потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати. З матеріалів справи встановлено, що непрацездатна мати відповідача є хворою людиною. Вона страждає на органічний (астенічний) емоційно-лабільний розлад (амнестичний синдром), є інвалідом першої групи по зору. В квітні 2012 року [PERSON] знаходилась на лікуванні в Старобешівській ЦРЛ в травматологічному відділенні, але заявниця була вимушена забрати її з лікарні на прохання лікаря. В лікарні матір почала вести себе неадекватно. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Враховуючи розмір пенсії, яку отримує позивач, її потреби в постійному медикаментозному лікуванні, можливість отримання матеріальної допомоги від сина [PERSON], враховуючи матеріальний стан відповідача, який також є пенсіонером за віком та отримує пенсію в розмірі 2115,13 грн. (згідно довідки Кіровоградського-1 РУПФУ від 31.10.2013 року № 05-452), не працює, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/20 частки його доходу, що буде складати приблизно 106 грн. Позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнена на підставі п. 3 частини 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 2, п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно з нормами частини другої статті 41 Бюджетного кодексу України до набрання чинності законом про Державний бюджет на поточний період діють норми Закону про Державний бюджет України на попередній бюджетний рік. Пунктом 4 частини другої статті 41 названого Кодексу встановлено, що соціальні стандарти та соціальні гарантії, у тому числі прожитковий мінімум, рівень його забезпечення, мінімальна заробітна плата, надання пільг, компенсацій і гарантій населенню, у поточному бюджетному періоді застосовуються у розмірах та на умовах, що діяли у грудні попереднього бюджетного періоду. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» станом на 01.01.2013 мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1147 гривень. Згідно п. 3 частини 1 ст. 80 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Тобто, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229,40 грн. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представником позивача – [PERSON] не надано суду розрахунку наданих юридичних послуг, суд не має можливості вирахувати час участі особи, яка надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а тому не може визначити розмір коштів в частині стягнення суми правової допомоги і тому суд вирішив, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат, пов’язаних з оплатою правової допомоги задоволенню на підставі ст. 84 ЦПК України не підлягає. Суд вважає за необхідне роз’яснити право позивача недієздатної [PERSON] в інтересах якої діє законний представник [PERSON] пред’являти позови про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання батьків, у разі зміни матеріального та сімейного стану сторін

Outcome: partial