Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

I. Виклад позицій позивача 08 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,48 га, яка знаходиться на території Улянівської селищної ради Сумського району Сумської області. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла йому все своє майно. Проте спадщину після останньої в установлений законом строк не прийняв у зв`язку з незнанням про існування заповіту. На даний час бажає переоформити спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] на себе, однак внаслідок пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини позбавлений такої можливості. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю два місяці. Представник відповідача Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області Просвіркіна М.С., яка діє на підставі довіреності, надіслала заяву про визнання позову (а. с. 41-44). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Від представника позивача [PERSON] адвоката Титора Р.М., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 11 травня 2021 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує (а. с. 45). Представник відповідача Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області Просвіркіна М.С. надіслала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 41). Сторони простять ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інших клопотань та заяв, пов`язаних з розглядом справи від учасників судового процесу до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 09 червня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 24 червня 2021 року. У 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а. с. 23-24). У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. За клопотанням представника позивача адвоката Титора Р.М., підготовче засідання в справі відкладено на 06 липня 2021 року (а. с. 34-36). Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, отже суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами, У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а. с. 6). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло наступне майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва на право приватної власності, виданого виконавчим комітетом Улянівської селищної ради 04 січня 1981 року, записаного у реєстрову книгу №4, стор. 27, за реєстровим №453 та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,48 га, яка знаходиться на території Улянівської селищної ради Білопільського (нині Сумського) району Сумської області, посвідчена державним актом серії ІІІ-СМ №046169, виданим Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області 18 лютого 2002 року на підставі розпорядження №45 від 12 лютого 2002 року, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №431 (а. с. 7-13). Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори 17 грудня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1586, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] позивачу у справі (а. с. 40). Вказаний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за реєстровим номером 8698853 та є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою з Спадкового реєстру №64987567 від 01 червня 2021 року (а. с. 15). За інформацією Улянівського старостату [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14, 37-38 ). Відповідно до інформаційних довідок з Спадкового реєстру №64987601 від 01 червня 2021 року та №65152385 від 11 червня 2021 року спадкова справа після [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена (а. с. 16, 30). Постановою приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. від 05 липня 2021 року позивачу відмовлено в оформленні спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини (а. с. 48). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц, від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20, від 03 березня 2020 року у справі №145/148/20. Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у цій справі, [PERSON] в обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса посилається на необізнаність про існування заповіту, складеного [PERSON] на його користь. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №489/1583/17 зроблено висновок про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та принцип пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі №761/42165/17-ц, від 06 червня 2018 року у справі №315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. VІ. Висновки суду Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, наданих суду доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що про існування заповіту [PERSON] дізнався після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, у справі, яка розглядається, позивач не належить до кола спадкоємців першої черги за законом, тобто в цьому випадку заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування, з урахуванням релевантної практики Верховного Суду, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в сукупності з обставинами, на які посилається позивач як на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд вважає, що у останнього існують об`єктивні труднощі для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , внаслідок незнання про існування заповіту. Суд вважає дану причину поважною та приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Задовольняючи позов, суд також виходить з того, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці останньої, у тому числі й ті, які мають право на обов`язкову частку у спадщині за законом та в установленому порядку прийняли спадщину чи мають намір її прийняти відсутні. Визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі викладеного

Outcome: approved