Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON] (далі-позивачі) звернулися до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Реєстраційна служба Макарівського РУЮ Київської області, вказавши також третьою особою: Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області та просили суд визнати за ними право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті їхнього батька [PERSON] та тлумачити складеного останнім зміст заповіту. В обґрунтування позовних вимог, позивачі, посилались на те, що [INFO] помер батько позивачів - [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2,872 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області. Ще за життя, [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого, належну йому частку (пай), що перебуває на території Бишівської сільської ради, розміром 2, 872 га він в рівних частках заповів позивачам по справі. Оскільки на час відкриття спадщини позивачі постійно не проживали разом із спадкодавцем, тому вони подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Окрім позивачів, до числа спадкоємців належить також відповідач по справі [PERSON], який є їхнім братом, а відповідно спадкоємцем за законом першої черги. На час відкриття спадщини спадкоємцем також була матір позивачів - [PERSON], яка померла [INFO]. Проте, оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на вищезазначену земельну ділянку позивачі не мають можливості у зв'язку з тим, що згідно вищевказаного заповіту, батько (спадкодавець) заповів їм в рівних частках земельну ділянку, яка належала йому на підставі сертифікату на земельну частку (пай), серії IV-KB за № 001258, виданого 29 березня 2001 року, а в дійсності земельна ділянка йому належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-KB за № 001258, виданого 29 березня 2001 року. За таких обставин без здійснення судом тлумачення складеного [PERSON] заповіту позивачі не мають можливості оформити своє право на спадщину (земельну ділянку). У судове засідання позивачі не прибули, через канцелярію суду подали письмові заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, в заяві зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу у його відсутність. Позов визнав. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Реєстраційна служба Макарівського РУЮ Київської області у судове засідання свого представника не направили, надіслали лист з проханням розглянути справу у їх відсутність. Третя особа Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області про свою участь у справі не заявили, а тому відповідно до ст. 36 ЦПК України справа розглядається без участі вказаної третьої особи. Дослідивши письмові матеріали справи, матеріали спадкової справи № 424/2008 р. до майна померлого [INFO] [PERSON], суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивачів, який постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 31 березня 2008 року виконавчим комітетом Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2,872 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії IV- KB за № 001258, виданого 29 березня 2001 року. Право власності на зазначену земельну ділянку [PERSON] набув на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області. Державний акт на право приватної власності на землю зареєстровано в Книзі запису державних актів за № 240. Ще за життя, а саме, 15 листопада 2005 року о 12 годині 20 хвилин [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Бишівської сільської ради, реєстровий номер 317, відповідно до якого, належну йому частку (пай), що перебуває на території Бишівської сільської ради, розміром 2,872 га та належала йому на підставі сертифікату про право власності на земельну частку (пай) серії IV- KB за № 001258, виданого 29 березня 2001 року, він в рівних частках заповів позивачам по справі. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А згідно ст. 1270 цього Кодексу, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки на час відкриття спадщини позивачі постійно не проживали разом із спадкодавцем, тому вони подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. (аркуш спадкової справи 1,2) Окрім позивачів, до числа спадкоємців належить також відповідач по справі [PERSON], який є їхнім братом, а відповідно спадкоємцем за законом першої черги. На час відкриття спадщини спадкоємцем також була матір позивачів - [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Бишівської сільської ради 22 квітня 2010 року. Проте, оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на вищезазначену земельну ділянку позивачі не мають можливості у зв'язку з тим, що згідно вищевказаного заповіту, спадкодавець заповів їм в рівних частках земельну ділянку, яка належала йому на підставі сертифікату на земельну частку (пай), серії IV-KB за № 001258, виданого 29 березня 2001 року, а в дійсності земельна ділянка йому належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-KB за № 001258, виданого 29 березня 2001 року. За таких обставин без здійснення судом тлумачення складеного спадкодавцем заповіту позивачі не мають можливості оформити своє право на спадщину (земельну ділянку). Відповідно до ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Згідно ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Таким чином, прийнявши після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] спадщину, про що свідчать подані ними до нотаріальної контори заяви, позивачі не мають можливості оформити своє право на неї та отримати відповідне свідоцтво в органах нотаріату у зв'язку з неможливості тлумачення нотаріусом волі заповідача, що підтверджується відповіддю державного нотаріуса від 29 березня 2014 року за № 939/02-31. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності із положеннями ч. 2-3 п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину у судовому порядку не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє у оформленні відповідного свідоцтва на певний об'єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, а також приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved