Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (далі - відповідач, ПАТ КБ «Приват Банк»),в якому просить визнати протиправною бездіяльність ПАТ КБ «Приват Банк» щодо ненадання відповіді позивачу на запит № 10-03/2017-4 від 17.10.2017 року та зобов`язати ПАТ КБ «Приват Банк» надати повну та об`єктивну відповідьна запит № 10-03/2017-4 від 17.10.2017 року [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що17.10.2017 року ним було надіслано запит про надання інформації № 10-03/2017-4 на адресу ПАТ КБ «Приват Банк», у якому він просив надати інформацію, яка безпосередньо стосується його особи, зокрема, надати результати перевірки [PERSON] на технічному пристрої поліграфі від 17.10.2016 року чи в інші дні (якщо така перевірка проводилась), виключно в частині питань, які стосувалися [PERSON] . Вказана інформація необхідна позивачу для належного захисту своїх майнових прав та законних інтересів, що на його думку були порушені саме працівником банку. Проте, відповідь на запит № 10-03/2017-4 від 17.10.2017 року відповідачем надано не було. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії та справу призначено до судового розгляду на 12.12.2017 року. 12.12.2017 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 15.01.2018 року. З 15.12.2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VIII, згідно яких Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції від 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як визначено у ст. 196 Цивільного процесуального кодексу України, для виконання завдань підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче судове засідання. За таких обставин, під час проведення судового засідання протокольною ухвалою від 15.01.2018 року суд визначив необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання та у зв`язку з неявкою відповідача, згідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, відклав підготовче засідання до 06.02.2018 року. 01.02.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, оскільки рішення у справі може вплинути на її права або обв`язки. 06.02.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Протокольними ухваламиПечерського районного суду м. Києва від06.02.2018 року у задоволенні клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадженнявідмовлено, залучено [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (далі - третя особа, [PERSON] ), у зв`язку із чим, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 12.03.2018 року. 12.03.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву у якому останній просить в позові відмовити, оскільки запит від 17.10.2018 року не є першим запитом, який адресовано позивачем на адресу відповідача, а попереднє звернення позивача з аналогічних підстав було розглянуте належним чином, про що останнього було повідомлено. Щодо надання позивачу результатів перевірки третьої особи на поліграфі, то зазначене не вбачається можливим, оскільки даний вид інформації є суворо конфіденційним та не може бути наданий ані в повному обсязі, ані в його частині, оскільки стосується особистих даних співробітника банку. В підготовчому засіданні 12.03.2018 року представником третьої особи було надано письмові пояснення на позовну заяву в яких останній просив в задоволені позову відмовити, оскільки під час проходження перевірки на поліграфі третьою особою було надано інформацію стосовно особистого життя, а тому така інформація не підлягає розголошенню. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2018 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, [PERSON] про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 04.04.2018 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2018 року у зв`язку з неявкою учасників процесу, згідно ст.. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 26.04.2018 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2018 року було зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON] про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії до вирішення питання про відвід. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2018 року було відновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON] про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії та справу призначено до судового розгляду по суті на 11.09.2018 року. 11.09.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника третьої особи про розгляд справи за відсутності третьої особи та її представника. 11.09.2018 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 26.10.2018 року. 25.10.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. 26.10.2018 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому засіданні справу було знято зі складу та призначено на 21.12.2018 року. 21.12.2018 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці справу було знято зі складу та призначено на 27.03.2019 року. 27.03.2019 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 18.06.2019 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року у зв`язку з неявкою учасників процесу, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 22.10.2019 року. В судове засідання 22.10.2019 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Третя особа та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце цього засідання повідомлені належним чином. Оскільки, згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, зважаючи на письмові заяви третьої особи та її представника про розгляд справи за їх відсутності, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи та її представника. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши подані сторонами письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] направив на адресу ПАТ КБ «Приват Банк» запит про надання інформації № 10-03/2017-4 від 17.10.2017 року в якому просив надати результати перевірки [PERSON] на технічному пристрої поліграфі від 17.10.2016 року чи в інші дні (якщо така перевірка проводилась), виключно в частині питань, які стосувалися [PERSON] . Вказаний запит було одержано ПАТ КБ «Приват Банк» 18.10.2017 року, що підтверджується інформацією із сайту Нової пошти (а. с. 10-12). У відповідь на запит ПАТ КБ «Приват Банк» в системі Приват 24 [PERSON] було надіслано повідомлення, що звернення за вх. № 1250914 від 17.10.2017 року знаходиться в роботі і фахівці Головного офісу «Приват Банк» працюють над вирішенням його питання, а відповідь буде надано в найкоротші терміни. Проте, відповідь на звернення [PERSON] від 17.10.2018 року № 10-03/2017-4 відповідачем так і не була надана. Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Як встановлено ч. 1 ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Частинами 3, 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Вказаному праву особи, яка звернулась із зверненням, кореспондує обов`язок відповідного органу, підприємства, установи чи організації повідомити громадянина про результати звернення. Так, кореспондуючий обов`язок закріплено у ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якої органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Аналізуючи викладене, ПАТ КБ «Приват Банк» зобов`язаний був протягом місяця з дня одержання запиту позивача повідомити останнього про результат його розгляду та суть рішення, тобто надати відповідь. Проте, в порушення наведених норм чинного законодавства ПАТ КБ «Приват Банк» жодним чином не було поінформовано [PERSON] про результат розгляду його звернення і суть прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим, відповідачем не надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачу було надано відповідь на його запит від 17.10.2017 року. Отже, у суду наявні підстави вважати, що право позивача на отримання відповіді на його запит (без прив`язки до її суті - задоволено чи ні питання порушені у зверненні) порушене, оскільки факт існування такої відповіді не підтверджується належними доказами. Твердження ПАТ КБ «Приват Банк», що звернення позивача від 17.10.2017 року до банку було не перше, а на попередні звернення відповідь надавалась не приймаються судом до уваги, зважаючи на наступне. Так, дійсно 04.08.2017 року ПАТ КБ «Приват Банк» було одержано заяву щодо розгляду скарги [PERSON] від 02.08.2017 року на яку відповідачем було надано відповідь від 19.09.2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170807/5401. Разом з тим, предметом скарги було надання обґрунтованої відповіді на неї щодо кожного описаного факту незаконних дій працівника банку [PERSON] , а саме таких фактів: шахрайських дій [PERSON] щодо заволодіння грошовими коштами у розмірі 60 000,00 доларів США та 35 000,00 фунтів стерлінгів шляхом зловживання довірою; порушення банківської таємниці [PERSON] під час обслуговування [PERSON] як клієнта банку; несанкціонованого доступу до аккаунту заявника працівником банку (надання інформації про те, з яких ІР адрес був здійснений вхід у банківський аккаунт заявника 19.09.2016 року, 22.09.2016 року та 27.10.2016 року). І дійсно на вказану скаргу [PERSON] ПАТ КБ «Приват Банк» було надано відповідь від 19.09.2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170807/5401. Проте, у запиті від 17.10.2017 року та у заяві про розгляд скарги від 02.08.2017 року порушено різні питання. Відтак, твердження відповідача стосовно того, що запит № 10-03/2017-4 від 17.10.2017 року є повторним, а тому на нього відповідь може не надаватися, є безпідставними. При цьому суд вважає за необхідне також зазначити, що за своїм змістом відповідь ПАТ КБ «Приват Банк» від 19.09.2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170807/5401 не містить посилань на перевірку [PERSON] на технічному пристрої поліграфі, а також на будь-яку інформацію, яку надавала третя особа під час такої перевірки. Отже, відповідьвід 19.09.2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170807/5401 не містить інформації, запитуваної позивачем 17.10.2017 року. Як встановлено ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Отже, оскільки питання, порушені у запиті від 17.10.2017 року та у заяві про розгляд скарги від 02.08.2017 року не є тотожними, то у ПАТ КБ «Приват Банк» відсутні підстави кваліфікувати запит № 10-03/2017-4 від 17.10.2017 року як повторний та не надавати на нього відповідь. Аналізуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року (справа № 802/2236/17-а). Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. Так, позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва було сплачено судовий збір у розмірі 1 280,00 грн., що підтверджується квитанцією№ 248 від 20.11.2017 року. Доказів понесення інших судових витрат сторонами не надано. За таких обставин, оскільки суд задовольняє позов, то судовий збір у розмірі 1 280,00 грн. покладається на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved