Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

[PERSON] 17 листопада 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в 2004 році він з сім'єю прибув до міста Кременчука на постійне місце проживання. 29 квітня 2004 року між ним та спадкоємцями [PERSON] , яка померла [INFO], та якій належав незакінчений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS], [PERSON], який вже помер, та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було досягнуто угоди про укладення договору купівлі-продажу зазначеного будинку. В зв'язку з відсутністю у відповідачів правоустановчих документів на будинок, в рахунок укладення в майбутньому купівлі-продажу будинку та прилеглої земельної ділянки, на якій він розташований, він сплатив їм кошти в сумі 49794 грн., що підтверджується розписками та судовим рішенням від 15 червня 2010 року та став там проживати з сім'єю. Оскільки [PERSON], який нині помер, та відповідачі зволікали з виготовленням правоустановчих документів, він в липні 2007 року звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним, який був задоволений, а потім скасований ухвалою Верховного суду України, в якій було вказано, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали кошти до визнання права власності за ними на спірний будинок, так як судове рішення про визнання за ними права власності на нього було постановлено 07 липня 2006 року. 15 червня 2010 року за його позовом рішенням суду було стягнуто з відповідачів сплачені ним за будинок кошти в сумі 40794грн., які вони йому не повернули, а він продовжує проживати в спірному будинку. Вважає, що він має право на спірний будинок за набувальною давністю, оскільки добросовісно і безперервно володіє ним з 2004 року до теперішнього часу на протязі 11 років. Просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на незакінчений будівництвом будинок [ADDRESS] та прилеглу земельну ділянку площею 0,17 га, на якій він розташований, ринкова вартість якого становить 166248 грн. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та не заперечували проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується розпискою від 20 січня 2016 року [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах [PERSON] за довіреністю, про явку в судове засідання. Третя особа: Представник Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, надали до суду заяву, де просили розглянути справу без їх участі, позов визнали та просили прийняти рішення на власний розсуд. Заслухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.1 ЦПК України). Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних с або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України ( ст.4 ЦПК України). За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до рішення Кременчуцького районного суду від 07 липня 2006 року, яке вступило в законну силу, за [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано право власності на незавершений будівництвом житловий будинок з господарчими будівлями готовністю 90% розташований в [ADDRESS] по 1/3ч., в якому з 2004 року проживає позивач [PERSON] з дозволу відповідачів і [PERSON], який, зі слів останнього, помер, до теперішнього часу. В рахунок укладеного в майбутньому договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку позивач передав відповідачам і [PERSON] грошові кошти в сумі 40 794 грн., що вбачається із рішення Кременчуцького районного суду від 15 червня 2010 року та яким вони були стягнуті з відповідачів і [PERSON] на користь позивача, але гроші, з його слів, йому не повернуто. Ухвалою Верховного суду України від 17 вересня 2008 року було скасовано рішення Кременчуцького районного суду від 01 листопада 2007 року, залишене без зміни ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2008 року, яким було задоволено позов [PERSON], визнано договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки площею 0,17 га, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] дійсним та визнано за [PERSON] право власності на незакінчений будівництвом будинок готовністю 90% та земельну ділянку площею 0,17 га за адресою: [ADDRESS] та направлено справу до суду першої інстанції на новий розгляд. При повному розгляді справи рішенням Кременчуцького районного суду від 27 травня 2009 року було задоволено позов [PERSON], визнано договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки площею 0,17 га, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] дійсним та визнано за [PERSON] право власності на незакінчений будівництвом будинок готовністю 90% та земельну ділянку площею 0,17 га за адресою: [ADDRESS], яке скасував ухвалою від 29 жовтня 2009 року апеляційний суд Полтавської області та постановив нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] Як слідує із пояснень позивача [PERSON] в судовому засіданні, на підставі рішення суду від 01 листопада 2007 року він отримав свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння, але йому було відмовлено в реєстрації права власності на земельну ділянку в зв'язку з накладенням на неї судом арешту в забезпечення доказів при розгляді справи за його позовом по якій було ухвалено рішення судом 01 листопада 2007 року. Зазначені позивачем обставини були предметом дослідження в судовому засіданні та встановлено, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно незакінчений будівництвом житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] 28 березня 2008 року на підставі рішення Кременчуцького районного суду від 01 листопада 2007 року, яке набрало законної сили 21 січня 2008 року та було скасовано ухвалою Верховного суду України від 17 вересня 2008 року, але державна реєстрація права власності скасована не була. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, наданого на запит [PERSON] 19 квітня 2013 року, відомості про державну реєстрацію земельної ділянки розташованої в [ADDRESS], цільове призначення якої будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 1129 га, відсутні. Частиною 1 статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В пункті 9 Постанови №5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року визначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що застосування до спірних правовідносин норми Цивільного Кодексу України щодо визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок не підлягають застосуванню, оскільки позивач є власником зазначеного об'єкта нерухомого майна, відомості про що зареєстровані в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 березня 2008 року та чинні до теперішнього часу, тому визнання за ним такого права у судовому порядку є безпідставним. Правоустановчі документи на прилеглу земельну ділянку площею 0,17 га, на якій розташований спірний будинок та на яку позивачем заявлені позовні вимоги про визнання права власності, позивачем не подані та не досліджувались судом, не зважаючи, що останньому роз'яснювалось право на їх подання, як і докази про накладення на неї арешту судом. Відомості по правове положення спірної земельної ділянки містяться в ухвалі Верховного суду України від 17 вересня 2008 року, яка є чинною на час розгляду справи в суді в мотивувальній його частині, що земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок приватизована на ім'я спадкодавця на ім'я [PERSON], яка померла [INFO]. У такому випадку позивач має право при наявності обтяжень на спірну земельну ділянку, що не було предметом досліджень в судовому засіданні з зазначених вище підстав, звернутися до суду з заявою про їх скасування. Зважаючи на викладене суд не вбачає порушень прав, свобод та інтересів позивача [PERSON], які потребують захисту саме вибраним ним способом, тому в задоволенні позову відмовляє. Відповідачі [PERSON], [PERSON] не скористалися правом на участь в судовому засіданні та не надали суду доказів, які б могли спростувати зазначені висновки суду. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то відповідності до ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по справі.

Outcome: dismissed