Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] 02 листопада 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинок в с. Недогарки вул. Богданова, 6 Кременчуцького району Полтавської області, в якому зареєстрований відповідач [PERSON], але в зазначеному будинку ніколи не проживав, речей своїх там не утримує, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим перешкоджає йому повноцінно користуватись своєю власністю. Просив визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про підстави та обставини якого пояснив так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розміщеним в газеті «Зоря Полтавщини» від 04 грудня 2015 року № 184-185 (22714-22715) оголошенням про його виклик до суду. Третя особа: Управління Державної міграційної служби у Полтавській області в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судового повідомлення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок в с. Недогарки вул. Богданова, 6 Кременчуцького району Полтавської області, що підтверджується договором дарування від 25 січня 2011 року посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 49 і Витягом про державну реєстрацію прав виданим Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11 березня 2011 року, де зареєстрований відповідач [PERSON]. З моменту реєстрації в будинку, тобто з 2011 року і по даний час, відповідач не користується житловим приміщенням без поважних причин. Поважності причин, з яких він не користується спірним житлом, в судовому засіданні встановлено не було. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, які необхідно поновити. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, оскільки був відсутнім в ньому без поважних причин понад встановлений законом термін. Термін відсутності відповідача понад строки встановлені законом підтверджується актом від 19 жовтня 2015 року, складеним комісією в складі депутата Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та двох жителів с. Недогарки та погодженим сільським головою. Даних про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом не має. З огляду на викладене, суд приходить до думки про законність та обґрунтованість позову в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тому його задовольняє, виходячи з положень ст. 391 ЦК України, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Outcome: approved