Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє мати [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]. На обґрунтування у позові вказано, що з 08.08.1992 року мати позивача [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу [INFO] народилась позивач. З 2005 року сім'я проживала у двокімнатній квартирі [ADDRESS]. Ця квартира належала бабусі позивача, [PERSON]. 17.09.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після чого відповідач вигнав позивача з матір'ю з квартири, і проживав в ній сам до липня 2012 року. З липня 2012 року по березень 2014 року відповідач в квартирі не проживав і позивач з матір'ю вселились туди. 20.03.2014 року за рішенням суду відповідач був вселений в квартиру, після чого знову вигнав з неї позивача з матір'ю. Після розлучення позивач постійно проживала з матір'ю, батько з ними не проживав, своїх обов'язків по вихованню не виконував. Вказано, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а також жорстко поводиться із нею, вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач є грубою та неврівноваженою людиною, яка ніколи не брала участь у вихованні позивача. Життя з ним перетворилося для неї та матері в суцільні тортури, в результаті яких шлюб між ними було розірвано. Його ставлення до них весь час було грубим, цинічним та зухвалим. Він схильний до вживання спиртних напоїв. Часто в квартиру, яка була спільним місцем проживання, ним запрошувалися друзі, які разом з ним розпивали спиртні напої, створюючи для позивача та матері нестерпні умови. Відповідач постійно палить в квартирі. З квартири ним часто привласнювалися та виносилися речі, які належали позивача матері та бабусі. В лютому 2013 р. він повибивав в квартирі вікна та балконні рами. Розгром та пограбування відповідачем чужої квартири продовжуються і по сьогодні. Про зазначені факти матір'ю та бабусею, [PERSON], неодноразово повідомлялися органи внутрішніх справ, про що свідчать численні заяви, направлені туди. Ситуація не мінялася в кращу сторону, а тільки загострювалася. На сьогоднішній день вона стала критичною, при якій необхідно вжити невідкладних заходів, яким, на її думку, є позбавлення відповідача батьківських прав. Покласти край нескінченним знущанням над позивачем, її матір'ю та бабусею можна тільки таким чином, іншого шляху вирішити цей конфлікт не існує. Ніякої участі вихованні відповідач не приймав і не приймає. Весь час після розлучення відповідач життям позивача не цікавився, не виявляв бажання із нею спілкуватися, ніяких батьківських почуттів до неї не має, не телефонує і бачитись не бажає. Зазначено, що позивач не хоче мати такого батька, спілкуватися з ним та підтримувати родинні стосунки. Вона хворіє, знаходжуся на обліку у дитячій міській поліклініці. Нагляд за її станом здоров'я від народження по сьогодні здійснює, забезпечує та фінансує мати. Відповідач участі у цій сфері її житія участі не приймав, лікування, потреби та розвиток не оплачував. Навіть не дав згоду на поїздку до Польщі на конкурс з іноземної мови, яку вона виграла на безоплатній основі. 300 грн. на місяць, які відповідач сплачує у вигляді аліментів, не вистачає навіть на повноцінне харчування. Жорстоке поводження відповідача полягає у його грубому ставленні, постійній нецензурній лайці, антисоціальному способі життя, фізичним тортурам, знущаннях та постійному приниженню людської гідності. На засіданні органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради від 18.03.2014 р. відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав. Встановлено, що батько долею дитини не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, із нею не спілкується. В порядку, передбаченому ст. 19 СК України, органом опіки та піклування надано висновок від 18.03.2014 р. за № 1697/49-05-24, де зазначено, що орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Згідно рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 14.11.2013 р., участь відповідача у вихованні дитини та спілкування з нею є недоцільним. Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача, а з боку її матері ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, додатково зазначала, що аліменти батько начав платити лише рік тому, після того, як розпочались судові тяжби за його участі. Просто так коштів їй на власні потреби не давав. У стосунках з позивачем він завжди шукав вигоду не зважаючи на її почуття. Так, на прохання позивача купити річ або фінансово підтримати, погоджувався за умови передачі йому його речей, що залишились у матері після розірвання з ним стосунків, проте навіть після виконання такої умови слова ніколи не дотримувався, що як наслідок викликало почуття образи, а його це веселило. Останні роки крім образ від батька добрих слів не чула, вважає, що у них взаємна неприязнь. Також, вперше почула, що підставою не надання їй дозволу на виїзд на навчання за кордон відповідачем у 2013 році став стан її здоров'я, оскільки раніше будь якої уваги з цього приводу їй ним не приділялось. В цьому році вона виборола гранд на навчання в Америці, проте відповідач знову вказав, що дозволу на її виїзд за кордон не дасть, вона повинна бути, як всі, не виділятись. Таким чином, відповідач руйнує її мрії на щасливе майбутнє, перекреслюючи всі її набуття у навчанні отримані наполегливою працею без його в цьому участі. Всі наведені підстави змусили її змінити прізвище, яке викликало в неї лише негативні асоціації. [PERSON], як законний представник позивача просила позов задовольнити. Зазначала, що перебувала з [PERSON] у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] Підставою звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стало насилля в сім'ї, що відображено у судовому рішенні (а.с.88). Позивач, була неодноразовим свідком проявів такого насилля та інших протиправних дій відповідача. З кожним днем після розірвання з ним стосунків ситуація погіршується, його дії негативно впливають, на життя її та дочки, останній завдаються душевні травми. Представник [PERSON] просив позов задовольнити з підстав в ньому викладених та додаткових письмових поясненнях (а.с. 58-61). [PERSON] просив у задоволення позову відмовити. Пояснив, що про поїздку дочки до Америки йому нічого не відомо, щодо обставин за яких він заперечував її поїздку для навчання до Польщі, вказав, що спілкуючись з лікарями обласної лікарні з приводу хвороб дочки наведених в епікризі №11355 виданому у 2011 році (а.с.63), останні не рекомендували далекі поїздки без супроводження одного з батьків, тому як люблячий батько, він вчинив всі можливі дії направлені на унеможливлення такої подорожі. Щодо решти обставин на які посилалась сторона позивача вказав, що неодноразово вчиняв дії направлені на спілкування з позивачем, проте служба у справах дітей визнала недоцільним таке спілкування (а.с.64). Вважає себе турботливим батьком, неможливість приймати участь у вихованні дочки пов'язує з її небажанням з ним спілкуватись. Про решту обставин наведених на обґрунтування позову, вказав що вони є неправдивими та не підтверджуються відповідними доказами. Представник відповідача, зазначав, що позов задоволенню не підлягає, з підстав наведених у письмових запереченнях на позов (а.с.26-27). Представник служби у справах дітей Кіровоградської міської ради вказала на доцільність задоволення позову, що підтверджується висновком (а.с.6). Прокурор погодилась з доводами представника органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради, вказала на доцільність задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 557 від 17 вересня 2008 року (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], встановлено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). [PERSON], [INFO] змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (а.с.7 зворот). 26 грудня 2013 року [PERSON] видано Кіровським РВ у м. Кіровограді УМВС України в Кіровоградській області паспорт серії [NUMBER] (а.с.8) Довідкою виданою КРЕП №3 від 19.02.2014 року, підтверджується, що [PERSON], 1997 року зареєстрована та проживає в [ADDRESS], склад сім'ї: мати - [PERSON], 1968 р.н., батько - [PERSON], 1969 р.н. (а.с.5). Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 14.11.2013 року № 637 «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною» вирішено вважати недоцільним визначати порядок участі гр. [PERSON] у вихованні та спілкуванні з його неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO] (а.с.5 зворот). Згідно висновку органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради від 18.03.2014 року за №1697/490524, вказано, що орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 12.03.2014 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] (а.с.6). Листом В.о. головного лікаря Дитячої міської поліклініки №1 від 31.07.2013 року за № 935 на заяву [PERSON] повідомлено, що [PERSON], [INFO] знаходиться під наглядом фахівців дитячої міської поліклініки №1. Знаходиться на диспансерному обліку у окуліста з діагнозом «Міопія слабкого ступеня» та у хірурга з діагнозом: «Правосторонній S- образний сколіоз 1 ступеня та плоскостопість 1-П ступеня». Лікуванням та оздоровленням дитини займаються мати та бабуся (а.с.32). Згідно виписки з амбулаторної картки дитини [PERSON], [INFO], дитина народилась від 3-ї вагітності, 1-х пологів 40 тижнів, з вагою 3100 г., зріст 50 см. По шкалі Апгар 9 балів. Росла і розвивалась згідно віку. Систематично відвідувала поліклініку де отримувала щеплення, проходила профілактичні огляди, отримувала рекомендації лікаря. Щеплена. Хворіла часто респіраторними захворюваннями, була під диспансерним наглядом як часто хворіюча дитина. З 2003 року дитина тубінфікована, З 2008 року почалась розвиватись сколіотична осанка. В 2009 році підтверджено викривлення грудного відділу позвоночника та ММД вегетативний синдром. 04.01.2010 року травматична ерозія роговиці і початок міопії слабкого ступеня. Зняття в ортопедичному кабінеті. Оздоровлювалась в санаторії «Здравниця». Медичний огляд в 2012 році. Діагноз: «Правосторонній S- образний сколіоз 1 ступеня. Плоскостопість 1-П ступеня. Міопія слабкого ступеня» (а.с.33). Відповідно довідки виданої директором КЗ «Навчально - виховне об'єднання «Спеціалізований загальноосвітній навчальний заклад «Гармонія» та вихователем наставником, [PERSON], учениця 9-Б класу, дійсно навчається в навчально - виховному об'єднанні «Спеціалізований загальноосвітній навчальний заклад «Гармонія». Протягом навчального періоду вихованням дитини займається лише мати [PERSON]. Батько у виховному та навчальному процесі доньки участі не бере (а.с.41). Згідно характеристики учениці 10-Б класу [PERSON], [INFO], вона навчається у НВО СЗНЗ І ступеня «Гармонія» з 1 класу. Вихованням та навчанням [PERSON] займається мама, бере участь у роботі батьківського комітету класу, відвідує батьківські збори, батько участі у вихованні та навчанні [PERSON] не бере (а.с.41 зворот). Суд не бере до уваги характеристику складену В.о. зав будинком [PERSON] від 03.03.2014 року на [PERSON], який проживав за адресою [ADDRESS] до липня 2012 року, оскільки в судовому засідання допитана в якості свідка [PERSON] показала, що функції пов'язані з виконанням обов'язків зав. будинком на неї офіційно не покладені, вона їх виконує з власної ініціативи. Також, її підпис в характеристиці засвідчений не начальником КРЕП, а майстром цього підприємства, що є перевищення його функціональних обов'язків (а.с.42). 25.03.2014 року мешканці будинку [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], склали акт про те, що 20.03.2014 року [PERSON], після примусового вселення виконавчою службою, як зареєстрований в квартирі 34, вчинив неправомірні дії, принижував гідність власника квартири, [PERSON], лаявся нецензурною лайкою на її адресу та сусідів, знущався над неповнолітньою донькою [PERSON], погрожував їм фізичною розправою, після чого вигнав їх з квартири, замінивши замки на вхідних дверях. [PERSON] та його представник [PERSON] кожного дня виносять з квартири речі: килим, пилосос, дошку для прасування одягу та інше майно, запаковане в пакети. 25.03.2014 року приблизно о 13:00 год. він вивіз з квартири своїм автомобілем «Нісан» чотири чи п'ять великих пакунки з майном [PERSON] та її неповнолітньої доньки. [PERSON] особисто допомагав виносити речі, сам ніс пакети (а.с.46). Представник позивача стверджуючи про застосування фізичного насилля в сім'ї відповідачем, надала заяви її звернень до міліції з цього приводу (а.с.43-45). Під час розгляду справи судом було допитано свідків: [PERSON] та [PERSON], які приймали участь у складанні наданих позивачем актів. Дані особи показали, що після розірвання стосунків між батьками позивача, їх відносини значно погіршились, що також пов'язано з житловими питаннями. Із-за неприязних відносин батьків позивача, остання змушена проживати у бабусі, оскільки відповідач не допускає її до житла в якому вона зареєстрована, виніс з відти речі та меблі. [PERSON] показала, що була неодноразово свідком, як позивач плакала, що було наслідком спілкування із батьком. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», які мають для суду характер правового звичаю і підлягають застосуванню через статтю 7 ЦК України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.16 зазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року) суд надає дитині можливість висловити свою думку і приділяє цій думці належну увагу. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею № 11 цього ж Закону вказано, що «Сім»я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті № 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті № 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». На підставі викладеного, суд вважає доведеним, що своїми діями відповідач умисно через неприязні відносини з [PERSON] перешкоджав у навчанні позивача, підготовки до самостійного життя, своїми діями створив несприятливі умови для спілкування з дочкою, обмежив дочці доступ до культурних та інших духовних цінностей з надуманих підстав, безпідставно обмежив в отриманні міжнародної освіти. Дослідженими в судовому засіданні доказами, суд вважає доведеним самоусунення відповідача від участі в житті дочки, в наданні їй необхідної підтримки. При розгляді даної справи відповідач залишився байдужим до досягнень позивача та перспектив, які перед нею відкриваються, за можливості навчання за кордоном, разом з представником, вони посилались на будь-які підстави відмови у задоволенні позову, зводячи їх до фінансових або житлових проблем, які наразі існують між ним та [PERSON], натомість не висловив жодних слів любові до своєї дитини, не зміг навести шляхів подолання її негативного до нього ставлення. За наведеного, суд задовольняє позов у повному обсязі, оскільки в даній категорії справ, перед усе є інтереси самої дитини, які суд вважає за необхідне захистити. Доводи відповідача та його представника проти задоволення позову (а.с.26-27) були предметом дослідження під час розгляду справи, проте не дають підстав для відмови у позовних вимогах. Відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі висловленого,

Outcome: approved