Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради (далі - Третя особа) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення в якому вказує, що з 14 липня 2014 року по 25 червня 2019 року вони з Відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Після укладення шлюбу, Відповідач за згодою Позивача, вселилася до належного йому будинку в [ADDRESS] , було зареєстровано її місце проживання за даною адресою та де вона проживає по даний час. Також за даною адресою зареєстровані їх діти: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що після розірвання шлюбу Відповідач здійснює йому перешкоди у вільному володінні та користуванні належним йому житловим будинком, а тому вона втратила право на користування ним і підлягає виселенню. Шлюб між ними з Відповідачем розірвано, вони спільним побутом не пов`язані, спільне господарство не ведеться, проживання однією сім`єю між ними було припинено за рік до розірвання шлюбу, а тому право Відповідачки на користування належним йому майном підлягає припиненню на його вимогу, в зв`язку з тим, що її проживання в будинку порушує його право на вільне користування та володіння власним житловим будинком. На підставі вищевикладеного, Позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком та її виселення. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задоволити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Представник Третьої особи в судовому засіданні щодо розгляду даної справи поклалася на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони та їх представників, представника Третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до договору дарування від 24 вересня 2007 року, Дарувальник - [PERSON] безоплатно передав у власність Обдаровуваного - [PERSON] , належний йому на праві власності жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 90.2 кв.м., житловою площею 64.7 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . /а.с.4/ Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 грудня 2019 року, зареєстровано право приватної власності [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку площею 0.07 га за адресою: [ADDRESS] . /а.с.5/ Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 червня 2019 року в цивільній справі № 288/818/19, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, шлюб зареєстрований 14 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис за № 23, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] розірвано. /а.с.6/ 02 грудня 2019 року за вих. № 714/Ч-2019 виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради видано довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, згідно якої за адресою: [ADDRESS] до складу сім`ї /зареєстрованих/ входять: - [PERSON] , заявник; - [PERSON] , інший ступінь споріднення; - [PERSON] , син; - [PERSON] , син. /а.с.7/ Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2019 року в цивільній справі № 288/953/19, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів відмовлено. /а.с.20-21/ Постановою Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року дане рішення скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох дітей. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 травня 2020 року в справі № 288/39/20 відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення місця проживання дітей. /а.с.50-52/ Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 травня 0202 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення місця проживання дітей задоволено, визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . /а.с.53-56, 64-70, 80-82/ 16 жовтня 2020 року за вих.№ 67 Маловільшанським навчально - виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» Білоцерківської районної ради видано довідку про те, що [PERSON] , 2013 року народження дійсно навчається у 2 класі Маловільшанського навчально - виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» з 01 вересня 2020 року, згідно поданої заяви матері - [PERSON] /а.с.84/ Відповідно до довідки № 119 від 16 жовтня 2020 року, виданої Попільнянським ліцеєм Попільнянської селищної ради, [PERSON] , 27 лютого 2013 року дійсно навчався в Попільнянському ліцеї з 2019 року, вибув з Попільнянського ліцею 01 вересня 2020 року згідно заяви матері - [PERSON] та довідки Маловільшанського НВК Білоцерківської районної ради Київської області про подальше навчання дитини. /а.с.85/ 16 жовтня 2020 року за вих.№ 68 Маловільшанським навчально - виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» Білоцерківської районної ради видано довідку про те, що [PERSON] , 2010 року народження дійсно навчається у 4 класі Маловільшанського навчально - виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» з 01 вересня 2020 року, згідно поданої заяви матері - [PERSON] /а.с.83/ Відповідно до довідки № 118 від 16 жовтня 2020 року, виданої Попільнянським ліцеєм Попільнянської селищної ради, [PERSON] , 12 грудня 2010 року дійсно навчався в Попільнянському ліцеї з 2017 року, вибув з Попільнянського ліцею 01 вересня 2020 року згідно заяви матері - [PERSON] та довідки Маловільшанського НВК Білоцерківської районної ради Київської області про подальше навчання дитини. /а.с.86/ 04 грудня 2020 року [PERSON] було сплачено кошти в розмірі 560.00 гривень на рахунок АТ «Житомиргаз» за транспортування газу за листопад 2020 року по особовому рахунку [NUMBER] , що підтверджується квитанцією про сплату. /а.с.87/ Згідно Акту обстеження умов проживання від 16 січня 2021 року, проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] та встановлено, що в кімнатах, де проживає [PERSON] відсутнє газопостачання, а тому в цій частині будинку дуже холодно. Так як в частині будинку відсутнє опалення, на даний час не створено належні умови для проживання дітей. /а.с.97/ Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази про те, що до шлюбу [PERSON] , вона проживала з Черським [PERSON] в даному будинку 14 років. Після розірвання їх шлюбу, вони з [PERSON] зійшлися та на даний час проживають разом. Перебування Черської [PERSON] в будинку призводить до суперечок. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, шляхом визнання Відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком та її виселення, з тих підстав, що Відповідач є його колишньою дружиною та її проживання у належному йому будинку порушує його право на вільне користування та володіння майном. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (стаття 41 Конституції України). Згідно зі статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. (статті 316, 317 ЦК України) Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в 5 статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Виселення (позбавлення права на житло) є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення (позбавлення права на житло) предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК Української РСР підстави для позбавлення права на житло. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. У частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування (рішення ЄСПЛ від 17 жовтня 2013 року у справі «Вінтерстайн та інші проти Франції»). Відповідно до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова № 5), застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, Відповідач з дозволу Позивача вселилася в належне йому житло та проживає в ньому на даний час, іншого житла не має, разом з ними проживають та зареєстровані їх малолітні діти, місце проживання яких визначено з матір`ю. При вирішенні справи, передбачених законом підстав для усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення Відповідача, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Позивач звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належним йому нерухомим майном, посилається на те, що шлюб між ними з Відповідачем розірвано, вони спільним побутом не пов`язані та спільне господарство не ведеться, а тому право Відповідачки на користування належним йому майном підлягає припиненню на його вимогу, в зв`язку з тим, що її проживання в будинку порушує його право на вільне користування та володіння власним житловим будинком. Разом з тим, Позивачем не наведено фактичні дані, щодо дій Відповідача, на підставі яких суд може зробити висновок про наявність об`єктивних перешкод у користуванні належним йому житловим приміщенням, оскільки доказів створення таких перешкод до матеріалів справи не додано, незаконність користування Відповідачем спірним житлом у суді не доведена, вона вселилася до будинку як член сім`ї власника, тобто проживає у будинку на законних підставах, з моменту вселення Відповідача до будинку пройшло понад п`ять років, вона була належним чином зареєстрована, протягом усього часу добросовісно користуються ним, іншого житла не має, що Позивачем не спростовано. Крім того, постановою Житомирського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року/а.с.53-56/ визначено місце проживання дітей з матір`ю, а тому посилання Позивача на ту обставину, що згідно довідок /а.с.84, 83/ діти на даний час не проживають в цьому будинку, спростовується Актом про обстеження умов проживання /а.с.97/ яким встановлено, що на даний час в будинку умови для проживання дітей не створені в зв`язку з відсутністю газопостачання. Враховуючи встановлені обставини справи, виселення Відповідачки з будинку в якому зареєстрована вона та її малолітні діти буде становити для дітей надмірний тягар, не співмірний із переслідуваною законною метою, який полягає у розлуці матері і дітей, що суперечить моральним засадам та не є необхідним у демократичному суспільстві. За наведених обставин, законна реєстрації Відповідачки та дітей в будинку, тривалий час проживання її в даному житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи та порушенням прав на повагу до житла, а застосування такого заходу захисту права Позивача не буде пропорційним втручанням у права Відповідача на житло, не переслідуватиме легітимну мету та є втручанням у право на житло в розумінні положень статті 8 Конвенції на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. При цьому на важливість врахування принципу пропорційності також наголошував ЄСПЛ у рішеннях від 24 квітня 2012 року у справі «Йорданова та інші проти Болгарії» та від 17 жовтня 2013 року у справі «Вінтерстайн та інші проти Франції». Частиною першою статті 76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення його позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень з боку Відповідача прав Позивача, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed