Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] 18.11.2013р. звернулася в суд з позовом про визнання недійсним заповіту [PERSON], складеного 05.10.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3823. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона зареєструвала шлюб з [PERSON] 22 листопада 2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №3753. Від шлюбу є дитина - [PERSON], [INFO]. 24 листопада 2007 року помер [PERSON] у віці 39 років, що стверджується свідоцтвом про смерть від 26.11.2007 року, яке видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в Книзі смертей 2007 року 26.11. зроблено відповідний актовий запис за №7624. При житті чоловіком було складено заповіт від 05.10.2007 року згідно якого він розпорядився своїм майном у користь позивачки, їх сина та в користь відповідачів по справі [PERSON], який є батьком її чоловіка та в користь [PERSON], яка є сестрою її чоловіка по матері. При житті чоловікові належали на праві приватної власності квартири за адресою м. Львів вул. Творча, 14/110 (двокімнатна квартира) та в м. Львові по вул. Володимира Великого, буд № 39 кв.№126 (однокімнатна квартира). Про існування даного заповіту їй стало відомо після смерті чоловіка. У неї є всі підстави вважати, що чоловік склав даний заповіт під впливом свого батька та проти своєї волі. Підписуючи заповіт він не міг належно надавати оцінку своїм діям так, як був тяжко хворий (онкологічне захворювання 4-го ступеня) та приймав препарати, які впливали на його світосприйняття, зокрема які мають седативну та наркотичну дію. Вважає, що волевиявлення, викладене у заповіті від 05.10.2007 року посвідченому приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] зареєстрованому в реєстрі за № 3823, не було вільним і не відповідало його волі. У неї з чоловіком були прекрасні відносини, нормальна сімя, вони любили одне одного та свого сина. Довідавшись про хворобу чоловіка вони спільно прикладали всіх зусиль для того, щоб перебіг хвороби проходив легше, разом звертались до різних лікарів-спеціалістів, як для встановлення остаточного діагнозу так і для отримання відповідного лікування. Крім неї та сина [PERSON], 14.07.2005р.н., спадкоємцем до майна [PERSON] є його неповнолітня дочка від першого шлюбу, [PERSON]. Вона особисто займалася всіма проблемами, які виникали у сімї. З відповідачами по справі у її чоловіка [PERSON] були не найкращі відносини, між [PERSON] та батьком неодноразово виникали непорозуміння. З довідки про причину смерті №286 від 25.11.2007 року - [PERSON] у віці 39 років помер 24.11.2007 року. Причина смерті: а) ракова інтоксикація; б) рак правої легені, головного мозку IV ст. Каличинський Р.І. у період з 05.07.2007 року по 20.08.2007 року перебував на лікуванні у Львівському Державному онкологічному регіональному лікувально - діагностичному центрі у відділенні хіміотерапії, що стверджується епікризом - випискою № 12999 від 20.08.2007 року. З 09.10.2007 року [PERSON] визнаний інвалідом 1-ї групи загального захворювання та отримував пенсію по інвалідності, що стверджується пенсійним посвідченням №2488014899 Серія ААА №853886 виданим Пенсійним фондом України. З 02.10.2007 року отримував морфій 1 %-1.0 по І.Ох на добу, з 08.10.2007р. - відмінено. Призначено з 29.10.2007 року морфій 1 %-1.0 по 1.0 на добу, з 07.11.2007 року морфій 1%-1.0 по І.Ох 2р. на добу. Хворому виписувався трамадол, сібазон. Помер 24.11.2007 року о 18год.20хв. Видана посмертна довідка № 286 діагноз: [PERSON] правої легені, метастази в хребет, ребра та грудні хребці. Коли [PERSON] зрозумів, що хвороба не виліковна та смерть неминуча, неодноразово виказував думки про те, що не хоче жити, оскільки нестерпні болі та не бачить сенсу у житті. У звязку з цим у нього часто змінювався настрій від агресивно - роздратованого до повної байдужості та небажання жити. Як вбачається з вищенаведеного, він на момент підписання заповіту був хворим, хвороба прогресувала і [PERSON] приймав ліки, які могли вплинути на його свідомість та волевиявлення. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення аналогічні тим, що вказані у поданому до суду позові. Відповідачка [PERSON], рідна сестра [PERSON] по матері, в судовому засіданні заперечила проти позову, дала суду пояснення про те, що їздила до нотаріуса [PERSON] разом з [PERSON] складати заповіт. Останній розумів свої дії, бажав скласти заповіт. Просив її про це нікому не говорити. В подальшому в судове засідання [PERSON]Р не зявилася. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися, подали письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи; представник скерував заяву про розгляд справи без його участі та участі його довірителя. Відповідач приватний нотаріус ЛМНО [PERSON] просила провести розгляд справи без її участі. Треті особи в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про дату та час розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивача, відповідачки, свідків по справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Встановлено, що позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 22 листопада 2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №3753. У шлюбі 14.07.2005р. у них народилася дитина - [PERSON]. 24 листопада 2007 року [PERSON] помер у віці 39 років, що стверджується свідоцтвом про смерть від 26.11.2007 року, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Про його смерть в Книзі смертей 26.11.2007 року зроблено відповідний актовий запис за №7624. [PERSON] на час смерті належали на праві приватної власності квартири за адресою м. Львів вул. Творча, 14/110 (двокімнатна квартира) та в м. Львові по вул. Володимира Великого, буд № 39 кв.№126 (однокімнатна квартира). При житті [PERSON] було складено заповіт від 05.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3823. Згідно цього заповіту він заповів належну йому квартиру №110 на вул..Творчій,14 в м.Львові в рівних частках дружині [PERSON], дитині [PERSON],14.07.2005р.н., батькові [PERSON], сестрі [PERSON]; належну йому квартиру №126 на вул..В.Великого,39 в м.Львові заповів в рівних частках батькові [PERSON], сестрі [PERSON] Як вбачається з довідки про причину смерті №286 від 25.11.2007 року [PERSON] у віці 39 років помер 24.11.2007 року. Причина смерті: а) ракова інтоксикація; б) рак правої легені, головного мозку IV ст. Каличинський Р.І. у період з 05.07.2007 року по 20.08.2007 року перебував на лікуванні у Львівському Державному онкологічному регіональному лікувально-діагностичному центрі у відділенні хіміотерапії, що стверджується епікризом - випискою № 12999 від 20.08.2007 року. З 09.10.2007 року [PERSON] визнаний інвалідом 1-ї групи загального захворювання та отримував пенсію по інвалідності, що стверджується пенсійним посвідченням №2488014899 Серія ААА №853886 виданим Пенсійним фондом України. З 02.10.2007 року отримував морфій 1 %-1.0 по І.Ох на добу, з 08.10.2007р. - відмінено. Призначено з 29.10.2007 року морфій 1 %-1.0 по 1.0 на добу, з 07.11.2007 року морфій 1%-1.0 по І.Ох 2р. на добу. Хворому виписувався трамадол, сібазон. Помер 24.11.2007 року о 18год.20хв. Видана посмертна довідка № 286 діагноз: [PERSON] правої легені, метастази в хребет, ребра та грудні хребці. Згідноч.2 статті 1257 ЦК України заповіт за позовом заінтересованої особи визнається недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст.225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справа про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішується з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Як вбачається з висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 06.08.2015р. № 26, проведеної Українським науково-дослідним інститутом соціальної і содової психіатрії та наркології, [PERSON] у період складання заповіту (05.10.2007 р.) страждав на «Органічний емоційно нестійкий (астенічний) розлад» (F 06.6) та мав тимчасовий розлад психічної діяльності «Гостра інтоксикація, обумовлена вживанням опіатів» (F 11.0). Перебування під дією наркотичних анальгетиків, що спричинило «Гостру інтоксикацію, обумовлену вживанням опіатів» (F 11.0) за МКХ-10, та наявність розладу «Органічний емоційно нестійкий (астенічний) розлад» (F 06.6) позбавляли [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення заповіту 05.10.2007 р. Тобто під час укладення заповіту 05.10.2007 р. [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні в порядку ст.183 ЦПК України було заслухано показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вони надавали в судовому засіданні при допиті в якості свідків у цій справі іншим складом суду. Зокрема, свідок [PERSON], яка була сімейним лікарем [PERSON], дала показання про те, що він не міг ходити без сторонньої допомоги, відчував болі у всіх ділянках тіла, вона призначила йому препарати, які містять наркотичну складову, зокрема морфій та трамадол. Свідок [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] останнім часом не виходив на вулицю, в квартирі пересувався по стіні, був у пригніченому стані, знав що має онкологію, був неадекватним, не відповідав на запитання. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що [PERSON] восени 2007 р. був лежачим, відчував сильні болі, емоційний стан погіршився, внаслідок хвороби став пригніченим, про те, що склав заповіт у нотаріуса нікому не казав. Після морфію він був у жахливому стані. У [PERSON] з батьком у були конфліктні стосунки, батько тиснув на нього. Висновок посмертної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] перебуває у системному звязку з показаннями вказаних свідків, і в сукупності з ними дає підстави для висновку про те, що під час укладення заповіту 05.10.2007р. [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними Зважаючи на викладене, суд робить висновок про те, що заповіт [PERSON], складений 05.10.2007 року, посвідчений приватний нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3823, слід визнати недійсним, оскільки на момент укладення заповіту [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заперечення відповідачів суд відхиляє, оскільки такі не ґрунтуються на жодних обєктивних і достовірних доказах, є голослівними. В судовому засіданні позивачка та її представник пояснили, що з їх сторони вживалися заходи для мирного позасудового врегулювання спору та поділу спадкового мана, які результатів не дали. Вважають, що позовна давність ними пропущена з поважних причин, про залишення без розгляду попереднього аналогічного позову їм не було відомо. Довідавшись про це одразу звернулися в суд з даним позовом. Враховуючи обставини справи суд вважає за доцільне поновити [PERSON] позовну давність, пропущено з поважних причин. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов підставним, таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України у звязку із задоволенням позову з відповідачів слід стягнути в користь позивачки судові витрати в рівних частках.

Outcome: approved