overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2015 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності їй державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Дн № 022861, який був виданий [PERSON] сільською [PERSON] народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 20 серпня 1998 року на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів № 84/169 від 31 липня 1997 року на імя [PERSON] (а. с. 4-6). Представник інтересів заявника надала суду заяву про розгляд даної справи окремого провадження без участі сторони заявника, в заяві вказала, що заяву про встановлення факту, яке має юридичне значення підтримує у повному обсязі, просила її задовольнити (а. с. 21). Заінтересована особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що власником земельної ділянки площею 0,053 га, яка розташована на території с/т «Полумя» [PERSON], ділянка № 7, у державному акті на право приватної власності на землю серії ДП Дн № 022861, виданого [PERSON] сільською [PERSON] народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 20 серпня 1998 року на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів № 84/169 від 31 липня 1997 року, вказано [PERSON], що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Дн № 022861від 20 серпня 1998 року, наявною в матеріалах справи (а. с. 9). З копій документів, доданих заявницею до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається, що заявник [PERSON] та [PERSON], зазначена в державному акті на право приватної власності на землю серії ДП Дн №022861від 20 серпня 1998 року це одна і та сама людина. Пунктом 6 частиною 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи, щодо належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної заяви, у звязку з чим вважає за можливе її задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2016 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що після смерті 05 лютого 2010 року його батька [PERSON] та 07 вересня 2010 року його матері [PERSON] він фактично прийняв спадщину у вигляді 5/5 частини квартири [ADDRESS] (колишньому Октябрьському) в м. Кремінна. Він звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, але останній 05 серпня 2016 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю реєстрації права власності в органах технічної інвентаризації, тому просить визнати за ним право власності на 2/5 частки квартири в порядку спадкування. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання не зявився, в заяві на імя суду просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за його відсутністю, проти позовних вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 цього Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Докази, які надані до справи, свідчать про наступне. [PERSON], який помер 05 лютого 2010 року (а.с. 7) та [PERSON], яка померла 07 вересня 2010 року (а.с. 8), на праві власності належали по 1/5 частки квартири [ADDRESS] (колишньому Октябрьському) в м. Кремінна (а.с 12), але своє право в КП «Кремінське районне бюро технічної інвентаризації» останні не оформили (а.с. 13). Позивач також є співвласником вказаної квартир, на час смерті батьків проживав з ними (а.с. 14-15), тому фактично прийняв спадщину. [PERSON] 01 та 05 серпня 2016 року звернувся до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька та матері (а.с. 10, 11 відповідно), але постановами приватного нотаріуса [PERSON] від 01 та 05 серпня 2016 року (а.с. 16-21) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю державної реєстрації нерухомого майна в органах технічної інвентаризації, тому його вимоги про визнання права власності на 2/5 частки квартири є такими, що заслуговують на увагу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2016 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 18 червня 1999 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис № 428. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Збереження сім'ї вважає неможливим. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить шлюб розірвати. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує з наведених у позовній заяві мотивів. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов визнає. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Судом встановлено, що [PERSON].(дівоче прізвище - [PERSON]) та [PERSON] перебувають в шлюбі з 18 червня 1999 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 18 червня 1999 року. Від даного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати та стягнути з відповідача в користь позивача сплачений останньою судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2017 року звернувся до суду з заявою, в якій зазначає, що 03 лютого 2017 року померла його мати [PERSON], яка проживала в с. Ананьєві Першому (Четверта дільниця) Ананьївського району Одеської області. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,89 га, яка розташована на території Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області. Заявник зазначає, що 27 липня 2017 року він звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак в процесі вивчення наданих документів було виявлено, що в державному акті на право власності на земельну ділянку невірно вказано по-батькові власника земельної ділянки, тобто, вказано «Нікіфорівна», замість вірного «Никифорівна», через що йому було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. На дану помилку його мати не звернула належної уваги, без перешкод володіла, користувалася вказаною земельною ділянкою та укладала договори оренди земельної ділянки. Вказана помилка була допущена посадовими особами при оформленні безпосередньо самого документа, однак в даний час внесення в нього виправлень неможливе, у звязку з чим заявник звернувся до суду та просить задовольнити заявлені вимоги. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заявлених вимог. Суд, взявши до уваги пояснення заявника та представника заінтересованої особи, вивчивши та перевіривши матеріали справи(а.с.1-17), прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме: вище вказаного державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON], має для заявника значення для оформлення відповідних документів для прийняття спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту належності документу, вище вказаного державного акта на право власності на земельну ділянку, який дійсно належить [PERSON], яка померла 03 лютого 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2017 року звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що\~05 листопада 1997 року померла його бабуся [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної частки, яка перебувала у колективній власності КСП «Гандрабури» с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області, розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах. Позивач вказує, що звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно виданий після смерті спадкодавця, та було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. У судове засідання позивач не зявився, однак надав на адресу суду письмову заяву (а.с.25), згідно з якою просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання на розгляд справи не зявився, однак надав на адресу суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує(а.с.34). Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, однак надала на адресу суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує(а.с.32). Суд, взявши до уваги заяви позивача, представника відповідача та представника третьої особи, вивчивши документи справи (а.с.1-20), приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Так, згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання за [PERSON] права на зазначену земельну частку (пай).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2017 року звернулася до суду з заявою, в якій зазначає, що 09 листопада 2004 року померла [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Гандрабури» с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області. Заявник зазначає, що вона звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак їй було відмовлено. Оскільки відсутні документи, які можуть підтвердити факт її проживання зі спадкодавцем однією сімєю, та було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. Заявник вказує, що з померлою вона проживала однією сімєю з травня 1997 року по день смерті останньої. Вони мали спільний бюджет, вели спільне домашнє господарство. Вона забезпечувала її ліками, одягом, продуктами харчування, а також надавала допомогу у фізичному плані, у звязку з чим вона звернулася до суду та просить задовольнити заявлені вимоги. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити із відповідними посиланнями згідно заяви. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні під час розгляду справи не заперечив проти задоволення заявлених вимог. Суд, взявши до уваги пояснення заявника та представника заінтересованої особи, допитавши свідків, вивчивши та перевіривши матеріали справи(а.с.1-10), прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо пояснили, що заявника та померлу знають дуже добре. Дійсно заявник проживала однією сімєю з померлою [PERSON] більш як пять років. Заявник допомагала останній по домашньому господарству, доглядала за нею. Вони мали спільний бюджет. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, та їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст.1265 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не зазначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] має для заявника значення для вирішення питання щодо належного оформлення спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON] з травня 1997 року по день смерті останньої - 09 листопада 2004 року, тобто, більше пяти років. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2017 року звернулася до суду з заявою, в якій зазначає, що 09 листопада 2004 року померла [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Гандрабури» с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області. Заявник зазначає, що звернулася до Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з приводу належного прийняття вказаної спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що в самому сертифікаті на право на земельну частку (пай) невірно зафіксоване імя спадкодавця, а саме, вказано імя «Любов», а фактично необхідно було вказати «Людмила», а тому було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. Заявник вказує, що вказані обставини не дають їй можливості належним чином оформити спадщину, у звязку з чим вона звернулася до суду та просить задовольнити заявлені вимоги. Заявник в судовому засіданні під час розгляду справи заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні під час розгляду справи не заперечив проти задоволення заявлених вимог заявника. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши та перевіривши матеріали справи(а.с.1-11), прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме: вище вказаного сертифікату [PERSON], яка померла 09 листопада 2004 року, має значення для переоформлення спадкового майна. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту належності зазначеного вище сертифікату [PERSON], яка померла 09 листопада 2004 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2017 року звернулася до суду з заявою, в якій зазначає, що 25 січня 2006 року померла [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 4,43 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Майнове» с. Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області. Заповіту [PERSON] не залишила. З лютого 2000 року проживала однією сімєю по день смерті з [PERSON] в одному домоволодінні ,тобто до 25.01.2006 року. Заявник вказує, що вона звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено, оскільки відсутні документи. які можуть підтвердити факт її проживання однією сімєю зі спадкодавцем, та було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. У звязку з вказаними обставинами вона звернулася до суду та просить задовольнити її заяву. Заявник та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити із відповідними посиланнями згідно заяви. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні під час розгляду справи не заперечила проти задоволення заявлених вимог. Суд, взявши до уваги пояснення заявника та її представника, представника заінтересованої особи, вивчивши та перевіривши матеріали справи(а.с.1-27), допитавши свідків, прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Свідки [PERSON] та [PERSON] кожна окремо пояснили, що заявника та померлу знають добре. Можуть підтвердити той факт, що заявник проживала з [PERSON] однією сімєю більш як пять років. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, та їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст.1265 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не зазначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] має для заявника значення для вирішення питання щодо належного оформлення спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON] з лютого 2000 року по день смерті останньої - 25 січня 2006 року, тобто, більше пяти років. На підставі викладеного,

Outcome: approved