Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON] 10 квітня 2014 року звернулася до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою. Заявник у своїй заяві посилається на те, що 19 липня 1980 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO] в них народився син [PERSON], з 1992 року чоловік зловживав спиртними напоями, лікувався від цього, з 1995 року ніде не працював; 22 квітня 2002 року чоловік пішов з дому в невідомому напрямку і зник. Вона звернулася до суду і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2003 року її чоловіка - [PERSON] визнано безвісно відсутнім. Мати чоловіка померла в 1998 році. Син заявниці є єдиним спадкоємцем після смерті дідуся, бабусі і батька. Заявниця бажає належним чином оформити всі свої і сина документи, але до цих пір перебуває в шлюбі, в той час, як [PERSON] з 2002 року не з'являється до сім'ї, його не бачили і не чули родичі, в неї є підстави вважати, що її чоловіка немає серед живих, зверталася до правоохоронних і інших органів, але це ні до чого не призвело: чоловік не з'явився і його місце знаходження не виявлено. Зараз стоїть питання про визнання чоловіка померлим через його відсутність більше трьох років з метою упорядкування документів та належного догляду за майном, в іншому порядку визначити вказане не можливо. Заявник у своїй заяві та в судовому засіданні просив суд оголосити свого чоловіка [PERSON], [INFO], уродженця м. Дніпропетровська, який пропав безвісти, померлим, задовольнивши заяву. Зацікавлена особа [PERSON] повністю підтримав викладені в заяві матері до суду обставини і її обґрунтування, пояснення, в письмовому зверненні до суду не заперечував проти вимог, просив справу розглянути без його участі і заяву задовольнити. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної особи відповідно до ст. 169 ЦПК України. Представники зацікавлених осіб Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, органу опіки та піклування Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради і Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явилися, про час та місце повідомлялися належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. В зверненні до суду просили справу розглянути без участі їх представників за наявними матеріалами і рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних зацікавлених осіб згідно ст. 169 ЦПК України. З'ясувавши думку заявника, зацікавлених осіб, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що 19 липня 1980 року заявник [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], від цього шлюбу і спільного мешкання [INFO] в них народився син [PERSON]. З 1992 року чоловік заявниці зловживав спиртними напоями, неодноразово лікувався від цього, з 1995 року [PERSON] ніде не працював; 22 квітня 2002 року чоловік заявниці пішов з дому в невідомому напрямку і зник. Вона звернулася до суду з питанням визнання чоловіка безвісно зниклим і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2003 року її чоловіка - [PERSON] визнано безвісно відсутнім, рішення набрало законної сили; цим рішенням встановлено, що [PERSON] зловживав спиртними напоями, виносив з дому майно і пропивав його, не приходив додому на ніч, з 13 травня 2002 року за заявою дружини міліція розшукує його, але так і не знайшла. Мати чоловіка померла [INFO]. Син заявниці є єдиним спадкоємцем після смерті дідуся, бабусі і батька. Заявниця бажає належним чином оформити всі свої і сина документи, але до цих пір перебуває в шлюбі, в той час, як [PERSON] з 2002 року не з'являється до сім'ї, його не бачили і не чули родичі, в неї є підстави вважати, що її чоловіка немає серед живих, зверталася до правоохоронних і інших органів, але це ні до чого не призвело: чоловік не з'явився і його місце знаходження не виявлено. Зараз стоїть питання про визнання чоловіка померлим через його відсутність більше трьох років з метою упорядкування документів та належного догляду за майном, в іншому порядку визначити вказане не можливо. У зв'язку з зазначеною обставиною на теперішній час заявник не має змоги належним чином обслуговувати своє житло, прийняти спадщину, розпорядитися своєю власністю, оформити документи сина чи інш.. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. На підставі п. 9 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю. З матеріалів справи, письмових свідчень заявника і зацікавленої особи (найближчих родичів [PERSON]) з'ясовано, що спосіб життя чоловіка заявника і обставини, за яких він зник, дають їм підстави твердо стверджувати, що [PERSON] немає серед живих. Суд вважає вимоги заяви обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2003 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім, це рішення набрало законної сили. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2003 року встановлено факт зникнення [PERSON], невідомості його місця знаходження протягом більше трьох років, заходи його розшуку органами внутрішніх справ нічого не виявлено і вказана особа не знайдена, а також наявність причинно-слідчого зв'язку між зникненням [PERSON] та його тривалою відсутністю як за місцем мешкання, так і серед рідних та близьких і інш.. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і заявником доведено, що спосіб життя батька заявника і обставини, за яких він зник, дають підстави стверджувати, що [PERSON] немає серед живих. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно зацікавлених осіб (крім передбачених законом), не законні дії відносно нього та предмета спору, а зацікавлені особи не довели зворотнього, можливе твердження вказаних осіб про наявність будь-яких інших зобов'язань стосовно вимог заяви є припущенням. При таких обставинах суд вважає можливим заяву задовольнити та оголосити [PERSON], [INFO], уродженця м. Дніпропетровська, який пропав безвісти, померлим. Таким чином обставини заяви знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved