Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

[PERSON] 16.07.2019р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, не цікавився сім`єю, влаштовував сварки та скандали, спроби налагодити сімейні стосунки позитивного результату не дали, тому припинили подружні стосунки, спільно не проживають, сім`я розпалась, інше, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, 06.11.2019р. подала заяву у якій позов підтримала, покликається про припинення подружніх стосунків з відповідачем, що подальше збереження сім`ї неможливе, настоює на розірванні шлюбу, просила про розгляд справи за її відсутності (а.с.20). Відповідач [PERSON] в суді пояснив, що позивачка зраджувала йому у подружній вірності, тому в липні 2019р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають, він втратив до неї почуття любові, примирення між ними не можливе, дав інші пояснення, просить розірвати шлюб. Представник відповідача - адвокат Мозола В.В. висловився на підтримку позиції відповідача. Заслухавши відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із пояснень відповідача, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копій свідоцтва про народження (а.с. 4, 5, 6) убачається, що сторони в шлюбі з 15.07.2011р., мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , в липні 2019р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають. Позивачка [PERSON] , як убачається із її заяви до суду від 06.11.2019р., настоює на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідач [PERSON] , що видно із його пояснень в суді, теж просить про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що не любить позивачку, що подальше збереження шлюбу є недоцільним. Із копії ухвали Городоцького районного суду Львівської обл. від 25.02.2019р. (а.с.24) убачається, що [PERSON] 28.12.2018р. уже зверталась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, що за заявою останньої провадження у справі закрито. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов. Відповідно до положень ст.ст. 139, 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути 768 грн. 40 коп. судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved