Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON], від імені якого діє [PERSON], звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 16.11.1995 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 21.01.2015 року. За час перебування у шлюбі за спільні кошти ними був придбаний легковий автомобіль марки CHEVROLET, модель AVЕO, кузов № [NUMBER], 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], загальна вартість якого згідно договору № 614515-S00379 від 11.12.2009 року становила 92502,00 гривень. На підставі даного договору 15.12.2009 року було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА 304425 на ім'я відповідачки [PERSON]. Ринкова вартість автомобіля Chevrolet Avеo, згідно висновку експертного дослідження № 96/16 від 02.11.2016 року становить 106\~380,00 гривень. Також в період шлюбу ними за спільні кошти було придбано наступне майно: витяжка Dtlfа СF60 вартістю 1236,00 гривень згідно фіскального чека від 28.04.2009 року; пральна машина LGF 1023ND, вартістю 2417,50 гривень та порохотяг циклонний SAMSUNG VCC4331V31/XEV, вартістю 390,00 гривень згідно видаткової накладної № ФК-1646 від 17.07.2008 року. Після розірвання шлюбу все вищевказане майно залишилось у фактичному володінні відповідачки. З підстав, передбачених ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 368, 370 Цивільного кодексу України, вважає, що на спільно нажите майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, що дає йому право звертатись до суду із вимогою про визначення частки у спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частини автомобіля та 1/2 частини вказаної побутової техніки. Просив визначити йому частку у спільній сумісній власності подружжя в розмірі: 1/2 частини легкового автомобіля марки CHEVROLET, модель AVEO, кузов № [NUMBER], 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], 1/2 частини пральної машини LGF 1023ND; 1/2 частини порохотягу циклонного SAMSUNG VCC4331V31/XEV; 1/2 частини витяжки Delfa CF60; стягнути з [PERSON] грошову компенсацію належної йому частки у спільному сумісному майні подружжя в сумі 55211,75 гривень, а саме: половину вартості легкового автомобіля марки CHEVROLET, модель AVEO, кузов № [NUMBER], 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що становить 53\~190 гривень; половину вартості побутової техніки, що становить 2021,75 гривень. Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги та просила не стягувати з відповідачки витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги визнала, з наслідками визнання позову ознайомлена. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 16.11.1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 21.01.2015 року. За час перебування у шлюбі за спільні кошти ними був придбаний легковий автомобіль марки CHEVROLET, модель AVЕO, кузов № [NUMBER], 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], загальна вартість якого згідно договору № 614515-S00379 від 11.12.2009 року становила 92502,00 гривень. На підставі даного договору 15.12.2009 року було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА 304425 на ім'я відповідачки [PERSON]. Ринкова вартість автомобіля Chevrolet Avеo, згідно висновку експертного дослідження № 96/16 від 02.11.2016 року становить 106\~380,00 гривень. В період шлюбу сторонами за спільні кошти також було придбано наступне майно: витяжка Dtlfа СF60 вартістю 1236,00 гривень згідно фіскального чека від 28.04.2009 року; пральна машина LGF 1023ND, вартістю 2417,50 гривень та порохотяг циклонний SAMSUNG VCC4331V31/XEV, вартістю 390,00 гривень згідно видаткової накладної № ФК-1646 від 17.07.2008 року. Після розірвання шлюбу вищевказане майно залишилось у фактичному володінні відповідачки [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як передбачено ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено статтею 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звзку з визнанням заявлених вимог відповідачами, за наявності законних на те підстав і оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Враховуючи наведене, ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 364, 368, 369, 370 ЦК України,

Outcome: approved