Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), третьою особою залучено приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним спадкового договору, визнання права власності на 1/4 частину квартири № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, визнання права користування квартирою № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, усунення перешкод щодо користування житловою площею в квартирі та стягнення судових витрат. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йог батькові [PERSON] на праві власності належала квартира № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, у вказаній квартирі проживав й позивач, коли не перебував у місцях позбавлення волі. Після смерті батька позивач вважав себе спадкоємцем першої черги, однак дізнався про те, що батько разом з відповідачкою уклали спадковий договір. Про спадковий договір батько позивачу нічого ніколи не говорив, крім того, позивач являється інвалідом другої групи та проживав з батьком у його квартирі. Позивач вважає, що довір є формальним, який не тягнув для набувача жодних обовязків. Влітку 2014 року позивач не зміг потрапити до квартири в якій проживав та зареєстрований бо відповідачка його не впускає, мотивуючи тим, що це її квартира. У звязку з наведеним позивач змушений був звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні представники позивача та позивач позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, також представник позивача на запитання головуючого судді вказав що підставами визнання спадкового договору недійсним є: відсутність волевиявлення у [PERSON] на укладення спадкового договору; правочин суперечить інтересам непрацездатної дитини [PERSON] позивачу [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, оскільки підстав для визнання спадкового договору недійсним, а отже і для визнання права власності позивача на 1/4 частину квартири, немає. Позивач хоч і зареєстрований у спірній квартирі, однак права користування нею немає, докази відсутності такого права позивача містяться в матеріалах справи яка перебуває на розгляді в судді Польської М.В. Відповідачка суду пояснила, що позов вона не визнає, заперечує право позивача на користування квартирою та не дозволяє і не дозволить йому проживати в квартирі № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, оскільки вони є особами різної статі, позивач неодноразово засуджений та хворіє. Третя особа, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні вважала, що позовні вимоги позивача в частині визнання спадкового договору недійсним не підлягають до задоволення, оскільки підстави для визнання договору недійсним відсутні. Суду пояснила, що померли [PERSON] та відповідачка приходили до неї в нотаріальну контору, цікавились порядком укладення спадкового договору, нотаріус їм розяснила, після чого сторони пішли збирати всі необхідні документи. При укладенні, підписанні спадкового договору нотаріус перевірила всі необхідні документи,зокрема: паспорти сторін, документи, що підтверджують право власності та його реєстрацію, технічний паспорт, витребувала витяг ОБТІ, довідку про реєстрацію осіб в квартирі. Неповнолітніх осіб в квартирі не було зареєстровано. Всі права та обовязки сторони обумовили в договорі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 18 травня 2010 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено спадковий договір (далі Договір) (а.с.6). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть від 27.11.2012 року [PERSON] помер 05 листопада 2012 року (а.с.7). Відповідно до п. 1 предметом Договору була квартира № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, яка належала на праві власності [PERSON] Після смерті [PERSON] право власності на квартиру перейшло до відповідачки. 13 грудня 2012 року відповідачка зареєструвала за собою право власності на квартиру № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську (а.с.8). Позивач є сином [PERSON] та згідно довідок КП «ЄРЦ» від 18.12.2012 року та від 04.11.2013 року був зареєстрований та на даний час зареєстрований в квартирі № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську (а.с.11, 12). Позивач просить визнати недійсним спадковий договір оскільки його батько [PERSON] не мав наміру укладати спадковий договір, нікому з родичів про це не розказував, крім того, батько не міг позбавити позивача права власності та права користування квартирою № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську. А відповідачка неналежно виконувала умови договору, а саме: не поховала батька згідно християнських традицій, не піклувалась про нього. Відповідно до ст. 1302 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Відповідно до ст. 1304 ЦК України, спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Спадковий договір між [PERSON] та відповідачко укладений у формі визначеній вказаною статтею. Стаття 1308 ЦК України встановлює підстави для розірвання спадкового договору. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Позивач вказує, що договір неналежно виконувався відповідачкою, однак належних та допустимих доказів такого суду не надає. Тільки відчужував має право ставити вимогу про розірвання договору у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Як розяснено Верховним Судом України в п. 28 Пленуму від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов'язкову частку. Відчужувачем та набувачем за спадковим договором може бути як повністю дієздатна особа, так і особи, зазначені у статтях 32, 36 ЦК. Набувач за спадковим договором не відповідає за зобов'язаннями відчужувача. Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред'явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК). Як підставу для визнання Договору недійсним позивач та його представники вказують ч. 3 та ч. 6 ст. 203 ЦК України, тобто відсутність волевиявлення у [PERSON] на укладення спадкового договору та те, що договором порушено права непрацездатного сина - [PERSON] (позивача). Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Як на підтвердження відсутності волевиявлення у [PERSON] на укладення спадкового договору позивач та його представники посилаються на покази свідків [PERSON] та [PERSON] Однак вказані свідки у судовому засіданні дали покази в яких вказали, що [PERSON] не міг укласти договір бо про це їм нічого не розказував (свідки є матірю та дочкою померлого [PERSON]Г.). Також вказали що до самої смерті [PERSON] усвідомлював значення своїх дій, психічних розладів не мав. Посилання представників позивача на те, що уклавши спадковий договір [PERSON] порушив права свого непрацездатного сина також не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач та його представники в судовому засіданні чітко зазначили, що на момент укладення спадкового договору позивач не мав інвалідності, інвалідність позивач отримав вже після укладення спадкового договору, що підтверджується копією довідки (а.с.19). Отже, вимога позивача про визнання недійсним спадкового договору є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/4 частину квартири № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, то суд прийшов до висновку що така вимога також не підлягає до виконання. [PERSON] розпорядився своєю власністю квартирою № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську на власний розсуд. Відповідачка відповідно до вимог чинного законодавства зареєструвала за собою право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивачем не наведено суду підстав з яких за ним слід визнати право власності на 1/4 частину квартири № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську, а також не навів підстав позбавлення відповідачки права власності на 1/4 частку квартири. Щодо вимоги позивача про визнання за ним права користування квартирою № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську та усунення перешкод в користуванні нею, то суд прийшов до переконання, що така вимога підлягає до задоволення виходячи з наступного. Позивач зареєстрований у квартирі № 111 в будинку № 44 корпус № 3 на вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківську з 09.09.2003 року, що підтверджується довідками ЄРЦ. Позивач неодноразово перебував в місцях позбавлення волі, що підтверджується довідкою (а.с.50-52). Відповідачка не визнає права користування позивача квартирою та чинить йому перешкоди в цьому, що нею визнано в судовому засіданні. Однак, перебування в місцях позбавлення волі, хвороба позивача, те що позивач та відповідачка особи різної статі не може бути підставою для невизнання права користування позивачем квартирою. Позивач зареєстрований у спірній квартирі, а тому має право користуватись нею. Доказів відсутності у позивача права користування квартирою відповідачка та її представник суду не надали, а тільки вказали на існування таких доказів у справі яка перебуває в провадженні у судді Польської М.В. Однак, суд розглядає справи в межах доводів сторін на підставі доказів які надані сторонами. Те, що відповідачка чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою також підтверджується і показами свідків, які вказали, що були свідками того, як відповідачка не пускала позивача до квартири, зверненнями позивача до органів внутрішніх справ, на які надані відповіді (а.с.9,10). Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували неправомірність дій відповідача щодо нього. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь держави судові витрати за дві немайнові вимоги: про визнання права користування та усунення перешкод в користуванні квартирою. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 5, 16, 203, 328, 1302, 1304, 1308 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88 ЦПК України,

Outcome: partial