Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], яку померлий, на підставі заповіту складеному 18.02.2008 року заповідав своїм синам [PERSON] та [PERSON] Зазначена квартира на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 04.10.1993 року належала померлому [PERSON] та його дружині [PERSON] З метою оформлення спадкових прав, позивачі звернулись до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм відмовлено, оскільки свідоцтво про право власності на житло не зареєстровано у відповідному органі реєстрації прав власності на нерухоме майно, у зв'язку з чим вони вимушені звернутись з позовом до суду. Позивачі надали заяву про підтримку позовних вимог, справу просять розглянути в їх відсутність. Представник Одеської міської ради надав суду заяву в якій заперечує проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість, справу просить розглянути в його відсутність. Представник Сьомої одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 08.05.2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Згідно заповіту, складеному [PERSON] 18.02.2008 року, належне йому майно він заповів своїм синам [PERSON] та [PERSON] Квартира [ADDRESS] належала померлому [PERSON] та його дружині [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів 04.10.1993 року. У встановлений законом шестимісячний термін, позивачі звернулись до Сьомої одеської державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої відкрито спадкову справу № 653/2013. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.04.2014 року, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки Свідоцтво про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів 04.10.1993 року, не зареєстроване у відповідному органі реєстрації прав власності на нерухоме майно. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина 1 ст. 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1299 ЦК Укрнаїни якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Як вбачається із Постанови нотаріуса від 25.04.2014 року, нотаріус відмовив позивачам у видачі відповідного свідоцтва у зв'язку із відсутністю реєстрації у відповідному органі реєстрації прав власності на нерухоме майно, свідоцтва про право власності на житло. Так, належність правовстановлюючих документів повинна встановлюватися відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житло, зокрема відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність». Згідно з п. п. 2 ,4 розділу 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1066 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1005 року № 56, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Проте, вказаною інструкцією не було передбачено державну реєстрацію квартир, які перебувають у власності фізичних осіб. Таким чином, на час виникнення права власності у померлого [PERSON] на ? частину квартири, діючим на той час законодавством не передбачалося обов'язкової державної реєстрації права власності на квартиру як на об'єкт права власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у померлого [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] виникло до прийняття Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року та до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, а отже виникнення у них права власності на зазначену квартиру не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та законом України від 01 липня 2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття обов'язкової частки у спадщині за № 1514 від 07.10.2013 року на користь [PERSON] та [PERSON], таким чином відмовившись від обов'язкової частки у спадковому майні [PERSON] В свою чергу [PERSON] належить 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 04.10.1993 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved