Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач, АТ «Українська залізниця»), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 1 399 грн. 35 коп. заробітної плати за березень 2017 року, 2 076 грн. 93 коп. заробітної плати за час вимушеного простою, 6 228 грн. 82 коп. оплати днів щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення та 3 175 грн. 10 коп. компенсації за невикористану відпустку. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 03.04.2017 року вона була звільнена із займаної посади Начальника сектору фінансового плану та аналізу Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» за угодою сторін на підставі наказу від 31.03.2017 року № 87/ДН-ос. Позивач зазначає, що на даний час не отримав жодних виплат; відповідач не виконав зобов`язань з виплати позивачу заборгованості із заробітної плати, оплати щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення, заробітної плати за час вимушеного простою та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, тому ці виплати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.01.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, оплати щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення, заробітної плати за час вимушеного простою та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та призначено підготовче засідання на 24.02.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2021 року розгляд справи відкладено на 01.04.2021 року у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, підготовче засідання, призначене на 01.04.2021 року, знято з розгляду та призначено на 13.05.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2021 року закрито підготовче провадження у даній цивільний справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 05.07.2021 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позові просила розглядати справу за її відсутності та задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що заробітна плата зі здійсненим утриманням податків та зборів за період з січня 2017 року по 28.02.2017 року в розмірі 13 956 грн. 04 коп. була перерахована на розрахунковий рахунок позивача у ПАТ КБ «Приватбанк». За період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року позивачу була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у розмірі 2 713 грн. 63 коп. З 16.03.2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу «Станція Іловайськ» до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табель обліку робочого часу з відміткою про фактично відпрацьований час, оригінал особової картки форми П-2, оригінали внутрішніх наказів (розпоряджень) та інше, тому відповідач не має можливості надати: табель обліку робочого часу, довідку про суму заробітної плати з розшифруванням за видами виплат, розмірами та підставами відрахувань та сумами заробітної плати, що підлягає виплаті при звільненні за кожен місяць окремо, довідку про розмір компенсації за невикористану відпустку при звільненні, довідку про будь-які інші виплати, належні позивачу при звільненні. Станом на день звільнення позивача заборгованість з виплати заробітної плати за період з 09.08.2016 року по 03.04.2017 року відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на Державному підприємстві «Донецька залізниця», яке в подальшому реорганізовано у Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця»). 03.04.2017 року наказом від 31.03.2017 року № 87/ДН-ос позивач звільнений з посади Начальника сектору фінансового плану та аналізу Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 року № 4442-IV та постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» було реорганізоване шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця». Відповідно до статуту АТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938), АТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Відповідно до наказу АТ «Українська залізниця» від 15.04.2016 року № 303 у складі регіональної філії «Донецька залізниця» утворено Донецьку та Луганську дирекції залізничних перевезень, а також затверджено їхню структуру. На виконання рішення засідання Правління ПАТ «Укрзалізниця» від 31.05.2016 року та 03.06.2016 року відбулось переведення працівників з Державного підприємства «Донецька залізниця» до регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», відповідно до вимог законодавства та внутрішніх нормативно-правових актів товариства з повідомленням ДФС про прийняття на роботу кожного окремого працівника та видання наказів про прийняття на роботу кожного окремого працівника переведеного з Державного підприємства «Донецька залізниця». Позивач працював у Структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» на посаді начальника сектору фінансового плану та аналізу. Наказом Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 236/ДНД встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як визначено у ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Як визначено у ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, як роботодавець, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України до теперішнього часу не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати, оплати простою, оплати днів щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористану відпустку. Так, на день звільнення позивача була нарахована, але не виплачена заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 1 399 грн. 35 коп., заробітна плата за час вимушеного простою в розмірі 2 076 грн. 93 коп., оплата днів щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 6 228 грн 82 коп. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3 175 грн 10 коп. Позивач надав суду копії табелів обліку використання робочого часу, копію розрахунку оплати відпустки, копії розрахунків заробітної плати та копію виписки ПАТ КБ «Приватбанк», з яких вбачається, що вказані вище суми заробітної плати, оплати простою, оплати днів щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористану відпустку нараховані, проте не виплачені. Надані позивачем розрахунки відповідають даним табелів обліку використання робочого часу, розрахункам заробітної плати за березень, квітень 2017 року та розрахунку оплати відпустки. На підтвердження суми про виплату відповідачем надано довідки про доходи позивача від 25.02.2021 року № 69/2 та № 69/3, за якими нарахована заробітна плата до видачі: в період з серпня 2016 року по грудень 206 року - 28 558 грн. 18 коп., в період з січня 2017 року по квітень 2017 року - 16 669 грн. 67 коп., а також копію відомості про виплату грошей № 32. Згідно з довідкою про доходи позивача від 25.02.2021 року № 69/3 за березень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата до видачі - 2 713 грн. 63 коп., що відповідає наданим позивачем розрахункам заборгованості із заробітної плати. Отже, належні до сплати суми при звільненні позивача складають: заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 1 399 грн. 35 коп., заробітна плата за час вимушеного простою в розмірі 2 076 грн. 93 коп., оплата днів щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 6 228 грн. 82 коп. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3 175 грн. 10 коп. З наданим позивачем розрахунком заборгованості із заробітної плати суд погоджується, оскільки такий розрахунок узгоджуються із даними табелів обліку використання робочого часу, розрахунків заробітної плати за березень, квітень 2017 року та розрахунку оплати відпустки, а також наказу (розпорядження) від 1.03.2017 року № 87/ДН-ос про припинення трудового договору, який був виданий начальником Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», тобто посадовою особою відповідача; будь-які доводи щодо незаконності цього наказу відповідачем у відзиві на позовну заяву не наведені. Саме в цьому наказі, який виданий структурним підрозділом відповідача, зазначена конкретна кількість днів невикористаної відпустки, а саме 10 днів, на компенсацію яких має право позивач. Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву ґрунтуються лише на тій обставині, що первинні документи для нарахування заробітної плати відсутні, втім позивачем надано до суду наказ про припинення трудового договору, розрахунки заробітної плати за березень, квітень 2017 р., табелі обліку використання робочого часу, довідка-розрахунок невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення, розрахунок оплати відпустки. Даних, що наведені суми були виплачені позивачу, відповідачем не надано. Крім того, наданий позивачем Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 не є сертифікатом в розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Так, відповідно до ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Дійсно, 16.01.2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), згідно з яким вина ПАТ «Українська залізниця» у невиплаті належних працівникові сум при звільненні відсутня. У той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, втім жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заборгованості із заробітної плати. Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст.ст. 47, 116 КЗпП України, і не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України. Заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП України), компенсація за невикористану відпустку (ст. 83 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати. Оскільки, відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень, квітень 2017 року; у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив усі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив означені суми і на час розгляду справи судом, суд приходить висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати на користь позивача за березень 2017 року, оплати щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення, заробітної плати за час вимушеного простою, компенсації за невикористану відпустку, у суду відсутні сумніви щодо правильності розрахунків означених сум, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Сума заборгованості підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст.ст. 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з наведеного, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення прав позивача на своєчасне отримання ним належних до сплати йому коштів. Відповідач не надав жодних доказів виплати позивачу заборгованості по заробітній платі. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати, заробітної плати за час вимушеного простою, оплати днів щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористану відпустку доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved