Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

[PERSON] в порядку ст.317 ЦПК України, звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій прохає встановити факт смерті [PERSON] у місті Мологвардійськ Краснодонського району Луганської області та встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги мотивує тим, що [INFO] у м. Мологвардійськ, на території, яка є тимчасово окупованою, помер її батько [PERSON] У зв`язку із тим, що документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у проведенні державної реєстрації смерті органом РАЦС заявнику було відмовлено, через що виникла необхідність у зверненні до суду. Після смерті батька відкрилась спадщина, але через допущену у документах помилку у прізвищі, можливість отримання свідоцтва про право на спадщину у заявника відсутня. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явились. Від [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги нею підтримані у повному обсязі. Від заінтересованої особи Горішньоплавнівського МВ ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечували. Перевіривши всі обставини справи, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог, з огляду на наступне. Відповідно до положень ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з приєднаним до заяви свідоцтвом про смерть, 19.02.2019 було проведено реєстрацію смерті [PERSON] , [INFO] , місцем смерті якого зазначено місто Мологвардійськ Краснодонського району Луганської області. Зазначений документ про смерть видано на тимчасово окупованій території, тому він є неприйнятними для українських органів державної реєстрації актів цивільного стану. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] є донькою [PERSON] . В зв`язку з реєстрацією шлюбу 16.03.1996 року [PERSON] прийняла прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.19). Виходячи із змісту повідомлення, адресованого на ім`я заявниці, у проведенні державної реєстрації смерті органом ДРАЦС м. Горішні Плавні їй було відмовлено, у зв`язку із поданням нею документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Зокрема ч.2 ст. 317 ЦПК України передбачено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У п.13 Постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України вказав про те, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Луганська область є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. Згідно із Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року, тимчасово окупованими територіями визнано окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. За змістом розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року, до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, входить місто Молодогвардійськ. Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. З огляду на практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах проти Туреччини (зокрема, Loizidou v Turkey, Cyprus v Turkey), а також Молдови і Росії (зокрема, Mozer v the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v Moldova and Russia), документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами та органами реєстрації громадянського стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватися разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ. У справі Cyprus v. Turkey (§§ 91-94) ЄСПЛ постановив, що «зобов`язання не брати до уваги акти факти фактичних утворень не є абсолютним. Життя на відповідній території продовжується для його мешканців. Це життя має бути терпимим, і права мешканців повинні захищатися фактичними органами влади, у тому числі судами; і в інтересах мешканців, акти цих органів не можуть просто ігноруватися третіми державами і міжнародними організаціями, зокрема, судами, у тому числі цим Судом. Інший підхід був би рівнозначним позбавленню мешканців території їхніх прав кожного разу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх мінімальних прав». З урахуванням викладеного, суд робить висновок, що надані заявником докази є належними і допустимими, оскільки містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт смерті її батька на тимчасово окупованій території, у зв`язку із чим вимоги заяви про встановлення факту смерті особи в певний час підлягають задоволенню. Щодо встановлення факту родинних відносин суд наголошує про наступне. За наданою копією паспорта громадянина України на ім`я (а.с.11), заявницею у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Мелеуз Башкортостан. Прізвище «[PERSON]» заявниця прийняла після укладення 16.03.1996 шлюбу з [PERSON] . Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.04.2019, дошлюбне прізвище заявниці в реєстрі актів цивільного стану громадян зазначено як « [PERSON] » . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13), батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . В доданій до матеріалів справи копії диплома професійно-технічного училища № 16 м. Луганська прізвище заявниці також зазначено як « [PERSON] ». Відповідно до п.5 ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника будь-які правові наслідки. Враховуючи, що рішення суду про встановлення факту родинних відносин є підставою для оформлення права на спадщину, а відсутність підтверджуючих родинний зв`язок документів, створює заявниці перешкоду у здійсненні її передбаченого Законом права на спадкування, суд вважає заяву обґрунтованою. Виходячи з досліджених доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт, що заявниця і померлий [PERSON] дійсно були між собою близькими родичами. На підставі викладеного та

Outcome: approved