Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

[PERSON] ([ADDRESS]) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] ([ADDRESS]) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою № 11 будинку № 35-А по проспекту Хіміків в місті Сєвєродонецьку Луганської області, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, 35-А/11, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 580 від 23 квітня 2014 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20853404, наданого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] від 23 квітня 2014 року. В спірній квартирі зареєстрована відповідач, мати чоловіка позивача, [PERSON], яка з 2014 року не проживає в спірній квартирі без поважних причин. У звязку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою № 11 будинку № 35-А по проспекту Хіміків в місті Сєвєродонецьку Луганської області. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. У звязку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 580 від 23 квітня 2014 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20853404, наданого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] від 23 квітня 2014 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 108379822 від 20.12.2017 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Згідно із копією довідки № 14890, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради від 29 листопада 2017 року, в квартирі, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, 35-А/11, зареєстровані чоловік позивача [PERSON], [INFO], мати чоловіка позивача (відповідач по справі) [PERSON], [INFO]. Згідно із копією Акту про фактичне проживання (не проживання), затвердженого Комунальним підприємством «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» № 2619 від 06 грудня 2017 року, відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з 2014 року. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою № 11 будинку № 35-А по проспекту Хіміків в місті Сєвєродонецьку Луганської області, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 7234150/17 від 13.12.2017 року про сплату судового збору у сумі 640 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved