Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом також - заявник) звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON], в обґрунтування якої зазначив, що [INFO] в м. Донецьк, яке розташоване на непідконтрольній державній владі України території померла її тітка [PERSON], [INFO] Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті №15.31-24/1183 від 11.07.2017р., оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006р. №545 (далі за текстом - Наказ). Встановлення факту смерті заявнику необхідно для реєстрації смерті у відділі РАЦС на території України та отримання необхідних виплат. Просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO] Заявник [PERSON] 25.07.2017р. в судовому засіданні підтримав свої вимоги з причин зазначених в заяві, про встановлення факту смерті, просив їх задовольнити, просив додати до матеріалів справи відповідь начальника Добропільського районного відділу ДРАЦС та свою копію свідоцтва про народження. Також подав письмову заяву про подальше слухання справи без його участі. 26.07.2017р. в судове засідання вже не з'явився. Допитаний в судовому засіданні 25.07.2017р. в якості свідка гр. [PERSON], пояснив, що померла [PERSON] є його рідною тіткою, вона мешкала в [ADDRESS]. також вказав, що тітка сильно хворіла та йому доводилось за нею доглядати. [PERSON] померла [INFO] та він її похоронив на цвинтарі «Донецьке море», що знаходиться м. Донецьку. 25.07.2017р. також в якості свідка була допитана гр. [PERSON], яка підтвердила той факт, що [PERSON] дійсно була рідною тіткою гр. [PERSON], яка сильно хворіла та померла [INFO] В свою чергу [PERSON] доглядав її за місцем мешкання в [ADDRESS]. Також пояснила, що [PERSON] знала приблизно 20 років. Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Таким чином, на підставі ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові документальні докази, представлені в обґрунтування заяви, фотознімки місця поховання, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки №1422017691 від 26.09.2016р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник [PERSON] є переселенцем та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно копії заповіту від 13.01.2004р., яка не завірена належним чином, вбачається, що гр.[PERSON] на випадок своєї смерті розпорядилась, що все її майно та грошові кошти заповідає гр.[PERSON](а.с.7). Згідно долученої до матеріалах справи відповіді Добропільського районного відділу ДРАЦС №15.32.-103/118 від 25.07.2017р., було повідомлено заявника про те, що надати витяг про народження на ім'я [PERSON], [INFO] не є можливим у зв'язку з тим, що вона народилась на території Російської Федерації і дані в ДРАЦСГ щодо її народження відсутні. [PERSON] звертався до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для реєстрації смерті [PERSON], але листом №15.31-24/1183 від 11.07.2017р., було відмовлено, оскільки заявником для підтвердження факту смерті подано документ, форма якого не відповідає формі визначеній Наказом. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 28.02.2017р. Макіївським міським відділом записів актів цивільного стану державної реєстраційної палати міністерства юстиції ДНР, актовий запис №403, вбачається фіксування смерті гр.[PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в місті Донецьк(а.с.4). Вказана копія свідоцтва про смерть видана закладом, який розташований на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Як передбачено ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Пунктом другим частини першої ст.257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. В судовому порядку можуть також бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приписами ч.2 ст.259 ЦПК України встановлено, що рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010р., державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою або рішенням суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (далі за текстом - Закон) тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.9 Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Надана заявником копія свідоцтва про смерть, яке видано установою на тимчасово окупованій території України, відповідно до ст.19 Конституції України та Закону не є дійсним і не може створювати правових наслідків. Між тим, суд приймає до уваги роз'яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування положень ст.257-1 ЦПК України, що викладені у листі від 15.04.2016 року №9-1130/0/4-16, та практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах проти Туреччини(«Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також справах проти Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilasku and Others v. Moldova and Russia»), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, із врахуванням «намібійського винятку», приходить до висновку, що рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ст.213 ЦПК України, щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на непідконтрольній території. При цьому, суд звертає увагу заявника на позицію Верховного суду України, викладену в п.18 Постанови Пленуму №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно якої, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. Підсумовуючи викладене, приймаючи до уваги викладені у поданій заяві обставини, фотознімки місця поховання гр.[PERSON], пояснення свідків щодо обставин, які їм відомі та родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], з огляду на сукупність досліджених доказів, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги про встановлення факту смерті підлягають задоволенню.

Outcome: approved