Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до виконавчого комітету Берегівської міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 червня 1995 року, виданого згідно із розпорядженням комісії по приватизації квартир Закарпатської ГРЕ від 29.06.1995р. №89 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності громадянину [PERSON]. 19 вересня 2015 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, до якої належить частка квартири, що знаходиться за адресою: м. Берегово, проспект геологів[ADDRESS]. Право спадкувати за померлим [PERSON] отримала його дочка [PERSON], син [PERSON] та дружина померлого [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадкування після смерті батька, про що склали заяви про відмову від прийняття спадщини, посвідчені 10.03.2016 року приватним нотаріусом [PERSON]. Дружина померлого [PERSON] склала заяву про прийняття спадщини за померлим чоловіком, посвідчену 10.03.2016р. приватним нотаріусом [PERSON]. При зверненні позивачки [PERSON] до приватного нотаріусу із проханням оформити належним чином спадщину за померлим 19.09.2015р. чоловіком, [PERSON], а саме на частку житлової квартири під №9 в м. Берегово, проспект Геологів №37, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вказаної квартири, оскільки відповідно до правовстановлюючого документу вказана квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності без визначення та конкретизації часток, тому оформлення спадку можливе лише після виділення часток у спільному майні, що унеможливило оформлення спадщини в позасудовому порядку та не дає можливості власникам квартири належним чином реалізувати гарантовані законодавством права. В судове засідання, позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зявилися, однак відповідно до поданої через канцелярію суду спільної заяви, позовні вимоги підтримали повністю та просили розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача виконавчого комітету Берегівської міської ради, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, відповідно до поданої до суду заяви, просив розглянути справу за його відсутності за наявними в справі документами. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачі посилалися, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності виникає з підстав, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Із змісту ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державою визнаються права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим законом, якщо реєстрація прав чи їх обтяжень, була проведена відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення такого права. Згідно із п.16 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України за №396 від 16.12.2009 р. на виконання вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир у приватну власність оформляється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Таким чином, суд констатує, що [PERSON] та членам її сімї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 29 червня 1995 року, яке видане згідно із розпорядженням комісії по приватизації квартир Закарпатської ГРЕ від 29.06.1995р. №89. Матеріалами справи також підтверджується, що 19 вересня 2015 року помер [PERSON] (співвласник квартири), який заповітного розпорядження не залишив. Право спадкувати на частку квартири як спадкоємці першої черги отримали його дочка [PERSON], син [PERSON] та дружина померлого [PERSON]. [PERSON] та [PERSON], відмовилися від спадкування після смерті батька, про що склали заяви про відмову від прийняття спадщини, які посвідчені 10.03.2016 року приватним нотаріусом [PERSON]. Дружина померлого [PERSON] склала заяву про прийняття спадщини за померлим чоловіком, посвідчену 10.03.2016р. приватним нотаріусом [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від спадкодавця (особи яка померла) до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається у день смерті спадкодавця, або оголошення його померлим, до складу спадщини входять всі права та обовязки спадкодавця, що належали йому за життя та не припинилися внаслідок його смерті, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах ст.ст.1218,1226 ЦК України. Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки їх майна, що є у спільній сумісній власності, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом або рішенням суду. З урахуванням встановлених судом обставин, які підтверджуються матеріалами справи, суд констатує, що позивачам у справі на праві спільної сумісної власності належить частка у вказаній квартирі, і їх частка, у спільному сумісному майні, може бути поділені на підставі ч.1 ст.372 ЦК України. Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що кожен з співвласників має рівні частини в квартирі, тобто кожному із співвласників, в тому числі і померлому [PERSON] належить по 1/4 частині квартири №9 в м. Берегово, проспект Геологів №37, Закарпатської області. В ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до встановлених судом обставин у даній цивільній справі визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси третіх осіб, відтак позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є законним, обґрунтованим і підтвердженим відповідними доказами, і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved