Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Семенченко В.А., звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги наступним. 31 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що складено актовий запис № 696. Від шлюбу вони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 24 липня 2019 року Бердянський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану листом за № 337/17.21-06-170 відмовив внести свідоцтво про шлюб до Державного реєстру та повідомив, що вищевказане свідоцтво видане органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України -в м. Донецьку Донецької області, не створює правових наслідків та є недопустимим доказом настання факту державної реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Оскільки встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини, заявниками вичерпані можливості для отримання свідоцтва про укладення шлюбу, окрім як звернення до суду, заявник просив суд становити факт реєстрації шлюбу [INFO] між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінити на « [PERSON] ». Заявник та його представник в судове засідання не з`явились, від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі [PERSON] [PERSON] , повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України «Про відділи державної реєстрації актів цивільного стану» від 17 грудня 2019 року № 4052/5 з 28 грудня 2019 року Бердянський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області виведено зі складу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та введено до складу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Представник Бердянського міськрайонного відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, надав суду пояснення, відповідно до яких заінтересована особа заперечує проти встановлення факту державної реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] на підставі того, що свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 31 жовтня 2014 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, не створює правових наслідків та є недопустимим доказом настання факту державної реєстрації шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 239 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту в тому числі реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль. Правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, а також Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження» від 07 листопада 2014 року № 1085 (з наступними змінами та доповненнями) м. Донецьк Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Судом встановлено, що на підтвердження факту укладення [PERSON] та [PERSON] шлюбу, заявник надав копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31 жовтня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку. Згідно листа Бердянського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 24 липня 2019 року №337/17.21-06-170, заявнику відмовлено внести свідоцтво про шлюб до Державного реєстру та повідомлено, що вказане свідоцтво не створює правових наслідків та не є допустимим доказом настання факту державної реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч.ч. 1-2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.ч. 1-2 Розділу 2 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 (в редакції згідно з наказом Міністерства юстиції України від 24 грудня 2010 року № 3307/5), для державної реєстрації шлюбу жінкою та чоловіком особисто подається заява про державну реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану за їх вибором. П. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Як передбачено ч.ч. 2-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, свідоцтво про шлюб видане 31 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку серії [NUMBER] , є недійсним на території України і не створює правових наслідків. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Тому, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ця недійсність не може бути застосовна до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, §96). За змістом ст.ст. 2, 17, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» внаслідок збройної агресії Російської Федерації визначено особливості діяльності державних органів в умовах режиму окупованої території, які застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що встановлення факту реєстрації шлюбу має для заявника істотне значення для реалізації низки прав людини, в тому числі право власності, спадкування, право на повагу до сімейного життя, тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved