Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позивачі свої вимоги обґрунтували тим, що [INFO] помер їх дід та батько [PERSON], який за життя не склав заповіту. На час смерті [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON], донька [PERSON]. Позивачі стверджували, що всі зазначені спадкоємці після смерті їх чоловіка та батька спадщину прийняли, а тому їм Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано 4 свідоцтва про право на спадщину за законом на підтвердження права власності кожного з них по 1/8 частині вище згаданого житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Крім того, на ім'я дружини померлого [PERSON] [PERSON] Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину цього ж будинку з надвірними будівлями і спорудами, як на частку у спільному сумісному майні подружжя. У результаті вказаного [PERSON] набула у власність 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] та [PERSON] і брат позивача [PERSON] - [PERSON], який теж за життя не склав заповіту. На час смерті [PERSON] належала 1/8 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його мати [PERSON], дружина [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON]. Зі слів позивачів, всі зазначені спадкоємці після смерті їх сина, чоловіка та батька спадщину прийняли, а тому Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на підтвердження права власності кожного з них по 1/32 частині вище згаданого житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Відповідно до зазначених свідоцтв про право на спадщину за законом за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було 10.07.2009 зареєстровано право власності на 1/32 частину будинку за кожним, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Як зауважили позивачі, мати померлого [PERSON] до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, хоч і прийняла спадщину, за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом не звернулась, а тому успадкована нею 1/32 частка цього ж будинку з надвірними будівлями і спорудами залишилась відкритою. У результаті вказаного [PERSON] набула у власність 21/32 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. [INFO] померла мати позивача [PERSON] та бабуся позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], яка за життя 24.02.1987 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-3110, відповідно до якого заповіла належні їй 5/8 житлового будинку за адресою: [ADDRESS], дочці [PERSON] та сину [PERSON]. На 1/32 частину житлового будинку, які було успадковано після смерті сина [PERSON], за життя померла [PERSON] заповіту не склала. Як вже було згадано вище, на час смерті [PERSON] належала 21/32 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її син [PERSON] та донька [PERSON], а також онуки [PERSON] та [PERSON], оскільки на час смерті [PERSON] її син [PERSON], який приходився їм батьком, вже помер. Проте, донька померлої [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняла, всі інші спадкоємці спадщину прийняли шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковою часткою зазначеного житлового будинку, оскільки проживали у ньому. 28.07.2016 спадкоємці померлої [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Холодницької\~В.О. із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом на частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], але отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2016 з тих мотивів, що вони не змогли надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкову частину будинку саме на ім'я померлої. [INFO] померла сестра позивача [PERSON] та тітка позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], яка за життя не склала заповіту. На момент смерті померлій на праві власності належали квартира за адресою: [ADDRESS], а також згадана вище 1/8 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] немає, а спадкоємцями другої черги за законом є позивач [PERSON], як брат, і за правом представлення позивачі [PERSON] та [PERSON], як племінники. Проте, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини на користь [PERSON], а останній спадщину після смерті тітки прийняв, звернувшись у шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У зв'язку із цим 28.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старухіною В.В. було видано на ім'я позивача [PERSON] свідоцтво про право власності за законом та зареєстровано за ним право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Проте, поруч із цим, на заяву [PERSON] від 28.07.2016 за № 9 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старухіною\~В.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2016 було відмовлено [PERSON] у видачі такого свідоцтва з тих мотивів, що він не зміг надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкову частину будинку на ім'я померлої тітки, а також доказів реєстрації права власності на її ім'я. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивачі з урахуванням уточнень просили суд: Визнати за [PERSON] право власності на 23/96 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], та [PERSON], померлої [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 11/96 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 53/96 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], та в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Позивачі та їх представник у судове засідання не з'явилися, звернулись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач надіслав до суду листа, в якому просив слухати справу у відсутність його представника. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер дід та батько позивачів [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть [NUMBER] від 07.03.1978. За життя [PERSON] не склав заповіту. На час смерті [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], що підтверджувалось записом у погосподарській книзі села Гатне під № 187, як вказано у свідоцтвах про право власності та свідоцтвах про право на спадщину за законом, виданих Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON], донька [PERSON]. Родинні відносини дружини та дітей з [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 05.09.1950, свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 04.07.1951, свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 06.04.1953 та свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 23.04.1955. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 304 до майна померлого 05.02.1978 [PERSON], всі зазначені спадкоємці після смерті їх чоловіка та батька спадщину прийняли, а тому їм Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано 3 свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим № 2742 від 07.06.1980 та свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 4065 від 01.08.1981 - на підтвердження права власності кожного з них по 1/8 частині вище згаданого житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Крім того, на ім'я дружини померлого [PERSON] Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право власності за реєстровим № 2739 від 07.06.1980 на 1/2 частину цього ж будинку з надвірними будівлями і спорудами, як на частку у спільному сумісному майні подружжя. У результаті вказаного [PERSON] набула у власність 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] та [PERSON] і брат позивача [PERSON] - [PERSON],що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 25.07.1995. За життя [PERSON] не склав заповіту. На час смерті [PERSON] належала 1/8 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], що підтверджується вище згаданим свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 01.08.1981 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4065. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його мати [PERSON], дружина [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON]. Родинні відносини померлого з його матір'ю підтверджуються вже згаданим свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 06.04.1953, з його дружиною - свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 08.09.1979, з дітьми - свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 07.10.1988 та свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 31.01.1980. Як вбачаться з матеріалів спадкової справи № 81 до майна померлого [INFO] [PERSON], всі зазначені спадкоємці після смерті їх сина, чоловіка та батька спадщину прийняли, а тому Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано 16.06.2009 на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровими №№ 2-1079, 2-1081, 2-1083 - на підтвердження права власності кожного з них по 1/32 частині вище згаданого житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Відповідно до зазначених свідоцтв про право на спадщину за законом за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було 10.07.2009 зареєстровано право власності на 1/32 частину будинку за кожним, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Мати померлого [PERSON] до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, хоч і прийняла спадщину, за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом не звернулась, а тому успадкована нею 1/32 частка цього ж будинку з надвірними будівлями і спорудами залишилась відкритою. У результаті вказаного [PERSON] набула у власність 21/32 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. [INFO] померла мати позивача [PERSON] та бабуся позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 10.09.2003. За життя 24.02.1987 [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-3110, відповідно до якого заповіла належні їй 5/8 житлового будинку за адресою: [ADDRESS], дочці [PERSON] та сину [PERSON]. На 1/32 частину житлового будинку, які було успадковано після смерті сина [PERSON], за життя померла [PERSON] заповіту не склала. Як вже було згадано вище, на час смерті [PERSON] належала 21/32 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її син [PERSON] та донька [PERSON], а також онуки [PERSON] та [PERSON], оскільки на час смерті [PERSON] її син [PERSON], який приходився їм батьком, вже помер. Родинні відносини [PERSON] та її спадкоємців підтверджуються вже згаданими вище свідоцтвами про їх народження. Як вбачається з матеріалів спадково справи № 5/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON], відміток у паспортах позивачів, донька померлої [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняла, всі інші спадкоємці спадщину прийняли шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковою часткою зазначеного житлового будинку, оскільки проживали у ньому. 28.07.2016 спадкоємці померлої [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Холодницької\~В.О. із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом на частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], але отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2016 з тих мотивів, що вони не змогли надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкову частину будинку саме на ім'я померлої. [INFO] померла сестра позивача [PERSON] та тітка позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть [NUMBER] від 22.06.2015. Родинні з покійною відносини підтверджуються свідоцтвами про народження позивачів, зазначені вище. За життя [PERSON] не склала заповіту. На момент смерті померлій на праві власності належали квартира за адресою: [ADDRESS], а також згадана вище 1/8 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] немає, а спадкоємцями другої черги за законом є позивач [PERSON], як брат, і за правом представлення позивачі [PERSON] та [PERSON], як племінники. Як підтверджується матеріалами спадкової справи № 6/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON], протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після її смерті [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини на користь [PERSON], а останній спадщину після смерті тітки прийняв, звернувшись у шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У зв'язку із цим 28.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старухіною В.В. було видано на ім'я позивача [PERSON] свідоцтво про право власності за законом за реєстровим № 536 та зареєстровано за ним право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою від 05.05.2016. Проте, поруч із цим, на заяву [PERSON] від 28.07.2016 за № 9 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старухіною\~В.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2016 було відмовлено [PERSON] у видачі такого свідоцтва з тих мотивів, що він не зміг надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкову частину будинку на ім'я померлої тітки, а також доказів реєстрації права власності на її ім'я. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі ст. 101 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час будівництва спадкового житлового будинку та успадкування його частин позивачами після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON].) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Статтею 112 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час будівництва спадкового житлового будинку та успадкування його частин позивачами після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON].) визначено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток ( сумісна власність). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON].) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено у ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON].), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON].) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 537 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON].) передбачено, що частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. З огляду на ст. 548 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON].) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За правилами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON].) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном і ці дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 15 ЦК України 2003 року визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У відповідності до ст. 321 ЦК України 2003 року право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України 2003 року власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. У ст. 1217 ЦК України 2003 передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зважаючи на ст. 1218 ЦК України 2003 року, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України 2003 року право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У ст. 1262 ЦК України 2003 року передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Як зазначено у ч. 3 ст. 1266 ЦК України 2003 року племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України 2003 року визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України 2003 року визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на ч. 1 ст. 1269 ЦК України 2003 року спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України 2003 року для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З огляду на п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року даний кодекс набрав законної сили 01.01.2004. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У Постанові від 14.05.2014 у цивільній справі 6-42цс14 Верховний Суд України акцентував увагу на тому, що прийнята спадщина на підставі частини другої статті 548 ЦК УРСР належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, збереження або втрата набутого спадкодавцем права власності на спадкове майно з фактом отримання чи неотримання ним свідоцтва про право на спадщину не пов'язана, а свідоцтво є лише документальним підтвердженням цього права (стаття 560 ЦК УРСР). Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням проаналізованих правових норм та рекомендацій Верховного суду України в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Позивачі в порядку спадкування набули право власності на наступні спадкові частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], а саме: [PERSON], крім успадкованої попередньо після смерті свого батька [PERSON] 1/32 частини, - 23/96 частин після смерті його бабусі [PERSON] (11/96 частин) та його тітки [PERSON] (1/8 частин); [PERSON], крім успадкованої попередньо після смерті свого батька [PERSON] 1/32 частини, - 11/96 частин після смерті її бабусі [PERSON]; [PERSON] - 53/96 частин після смерті його батька [PERSON] (1/8 частин) та його матері [PERSON] (11/96 частин за законом та 5/16 частин за заповітом). А отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 14.05.2014 у цивільній справі 6-42цс14, та рекомендації, висвітлені у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: approved