Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

[PERSON], [INFO] (паспорт [NUMBER], РНОКПП [NUMBER], зареєстроване місце проживання: [ADDRESS]) звернулася до суду із заявою (в подальшому уточнена) про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Свої вимоги мотивує тим, вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 13 липня 1958 року по день його смерті, тобто до [INFO]. Під час перебування в шлюбі вони отримали трикімнатну квартиру [ADDRESS], яку в 1993 році приватизували на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у спільну сумісну власність, про що було видане свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] від 29 вересня 1993 року, в якому зазначено, що співвласниками вищезазначеної квартири є [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка після його смерті, була оформлена на їхнього спільного сина - [PERSON]. Також зазначає, що вона, після смерті чоловіка, спадщину не оформляла, оскільки відмовилася від її оформлення на користь сина - [PERSON]. Крім того, в даний час вона бажає подарувати належну їй частину квартири [ADDRESS] своєму онукові, однак, при підготовці документів для дарування частини квартири, нотаріусом звернуто увагу на те, що в правовстановлюючому документі (свідоцтві про право власності на житло [NUMBER] від 29 вересня 1993 року), її прізвище, не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті. Так, в свідоцтві про право власності на житло [NUMBER] від 29 вересня 1993 року, її прізвище зазначено- [PERSON], а у паспорті - [PERSON], що унеможливлює оформлення договору дарування. Вважає, що факт неоднакового написання її прізвища у різних документах зумовлений тим, що всі документи, які їй видавалися в період існування СРСР, заповнювалися на російській мові і апостроф у написанні прізвища не застосовувався, а у 2001 році при видачі паспорту, її прізвище було записано як [PERSON]. Проте, у даний час це створює для неї перепони в розпорядженні своїм майном, зокрема, належною їй частиною квартири. На підставі викладеного, просить суд, - встановити належність свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 29 вересня 1993 року, виданого Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси на ім'я [PERSON] саме їй - [PERSON]. В судове засідання заявниця [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені заявлені вимоги, в редакції від 20 лютого 2018 року підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник заінтересованої особи - Черкаської міської ради за довіреністю [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. При вирішення справи покладався на думку суду. Враховуючи думку заявниці та представника заінтересованої особи, вивчивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] (заявниця), що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER]. Згідно із даними свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] [PERSON] вийшла заміж за [PERSON]. Після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Крім того, за даними паспорту громадянина України [NUMBER], який видано Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 27 березня 2001 року, у графі - «прізвище, ім'я, по батькові, дата народження» вказано - « [PERSON], [INFO]». При дослідженні під час розгляду справи наданих заявником документів, вбачається, що у свідоцтві про право власності на житло [NUMBER] від 29 вересня 1993 року, - містяться відомості щодо особи, якій вони видані - на ім'я «[PERSON]». Крім того, судом досліджено ряд документів, зокрема, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера від 11 вересня 1998 року, в якій зазначено прізвище, ім'я, по-батькові заявника, як «[PERSON]». Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною другою вказаної статті визначено перелік справ, які розглядаються судом в порядку окремого провадження. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до роз»яснень Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. За таких обставин, враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а тому, суд вважає, що дійсно при оформленні ряду документів відповідними органами та посадовими особами було допущено помилку у визначенні прізвища, ім'я та по-батькові заявника, тому, доводи поданої до суду заяви, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є такими, що підлягають до задоволення, а саме, необхідно встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] від 29 вересня 1993 року, яке видане на ім'я [PERSON], - належать [PERSON] [INFO]. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, - факту належності правовстановлюючого документу. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved