Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

[PERSON] 29.03.2012 року звернувся до суду з позовом до\~\~Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії Альфа-Гарант, за участю третіх осіб ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк», та уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 25.06.2013 року просив стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Альфа-Гарант на його користь матеріальні збитки за договором страхування в сумі 168\~381 грн.. В обґрунтування позовних вимог відзначив, що 22.05.2008 року він уклав кредитний договір у відділенні № 732 АКІБ „УкрСиббанк та отримав кредит для придбання автомобілю Toyota Camry, який зареєстрував в ДАІ та отримав державний номер [NUMBER]. 22.05.2008 року, позивач уклав договір № 06-VZ/05-133-04936 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) з Одеською філією ТДВ Страхова компанія Альфа-Гарант, застрахувавши свій автомобіль. Строк дії договору з 23.05.2008 року по 22.05.2009 року. Страхова сума за договором складає 202000 грн. У ніч на 03.05.2009 року під час сильної зливи, трапилось сповзання застрахованого автомобіля, який позивач у вечорі, під час відпочинку, залишив на березі, у ставок біля с. Яски, Біляївського району Одеської області, що потягло його часткове затоплення. Про зазначену подію позивач, вранці 03.05.2009 року, негайно повідомив за телефоном чергового Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області та страхову компанію. Прибувши на місце пригоди, працівники міліції провели огляд місця події та оформили інші відповідні документи. Автомобіль був доставлений на спеціалізоване СТО „Тойота центр, розташоване в мікрорайоні „Вузівський в м. Одесі, де 05.05.2009 року був оглянутий представником страхової компанії. Згідно із рахунком-фактурою № 000137898 від 13.05.2009 року, тільки вартість запчастин, які потребують заміни на авто склала суму 470795, 84 грн.. 05.05.2009 року позивач з відповідною заявою звернувся до страхової компанії, до якої додав усі необхідні документи, але позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, з наступним формулюванням відмови, як не вжиття вичерпних заходів щодо недопущення самовільного руху автомобіля, окрім застосування стояночного гальма. Позивач вважає відмову у виплаті страхового відшкодування неправомірною, тому що відповідно до умов договору страхування (п.5.1.2.), злива, в результаті якої виникли пошкодження авто, є страховим випадком, який передбачає виплату страхового відшкодування. Також зазначив, що його скарга від 26.05.2010 року страховою компанією була залишена без відповіді. Посилаючись на протиправну відмову у виплаті страхового відшкодування, позивач був вимушений вжити самостійних заходів щодо відновлення технічного стану свого автомобіля, а саме провів відновлювальний ремонт свого авто за власний рахунок на СТО, що розташоване по вул. Розумовського, 14 в м. Одесі. Відповідно до накладних та актів виконаних робіт витрати на відновлювальний ремонт авто склали: в частині придбання запчастин 159\~527 грн., в частині виконаних робіт 8854 грн., а взагалі 168\~381 грн., що не перевищує страхову суму за договором страхування (202\~000 грн.). На підставі викладеного, посилаючись на положення ст.ст. 610-612, 623, 636, 636 ЦК України, ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування», позивач звернувся суду з дійсним позовом. Дана справа неодноразово розглядалась судом. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2012 року позов [PERSON] було задоволено: стягнуто з Товариства з додатково відповідальністю Страхова компанія Альфа Гарант на користь [PERSON] матеріальні збитки за договором страхування в сумі 168\~381 грн. та судовий збір у розмірі 214,6 грн.. Вирішено Питання про судові витрати (т.1, а.с.98-102). Рішення суду першої інстанції від 04.07.2012 року було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2012 року (т.1, а.с.152-154). Ухвалою ВССУ від 17.04.2013 року (т.1, а.с.198-200) рішення суду 1-ї інстанції від 04.07.2012 року та ухвала суду апеляційної інстанції від 29.11.2012 року були скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Справа за авторозподілом була передана на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Івченко В.Б., який 04.12.2015 року постановив ухвалу про залишення без розгляду позову [PERSON] з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України (т.2, а.с.259). Вищевказана ухвала суду від 02.12.2015 року була скасована апеляційним судом Одеської області ухвалою від 22.09.2016 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.3, а.с.24-25). Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. від 20.10.2016 року справа за позовом [PERSON] була призначена до розгляду (т.3, а.с.29). У судовому засіданні 15.09.2017 року представник позивача [PERSON] (діє на підставі ордеру серії ОД№218616 від 15.09.2017 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. До суду з боку позивача був наданий письмовий відгук на заперечення відповідача проти позову (т.1, а.с.92), відповідно до якого зазначено, що підстави заперечень відповідача суперечать один одному, що свідчить про намагання відповідача уникнути цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання договору добровільного страхування між сторонами від 22.05.2008 року. Лист страхової компанії з вимогою надати довідку з гідрометеослужби від 01.07.2009 року позивач не отримував і відповідач не надав доказів протилежного. Жодного листа позивач від відповідача не отримував інакше як після неодноразових звернень до Одеської філії ТОВ Страхова компанія Альфа-гарант. При умові неотримання (відсутності) зазначеної довідки з гідрометеослужби від позивача, відповідач в порушення вимог п. 12.2. Правил добровільного страхування наземного транспорту від 26.09.2006 року та п. 4.1 Умов страхування до договору страхування від 22.05.2008 року приймає рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, тобто визнає перелік документів, які надані позивачем, достатнім для прийняття такого рішення. Проте, як зазначено у листі відповідача від 03.08.2009 року, підставою для прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, стала допущена ним халатність у вигляді не вжиття всіх заходів щодо недопущення самовільного руху транспортного засобу, окрім застосування стояночного гальма. Представник позивача зазначив, що застосування стояночного гальма в автомобілі позивача є необхідним, виключним та обовязковим при його стоянці, у звязку із його конструктивними особливостями, а саме облаштування автомобілю позивача автоматичною коробкою переміни передач (КПП). Крім того, як зазначено у позовній заяві, в результаті зливи трапилось сповзання автомобілю у водойму, а не його самовільний рух. У листі відповідача та його запереченнях не зазначено, які саме заходи повинен був вжити позивач для попередження зазначеної події. Самовільний рух автомобілю при його стоянці є порушенням правил стоянки автомобілю, що передбачено Правилами дорожнього руху, які затверджені Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. N 1306, а саме п.15.12. - водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним. Відповідачем не надано доказів притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Як свідчить висновок Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області від 07.05.2009 року за результатами повідомлення [PERSON], який доданий до позовної заяви, зазначене рішення приймалось співробітниками ДАІ, але жодної вказівки про порушення ПДР з боку позивача у висновку не зазначено. Напроти зазначено, що подія трапилась в результаті природного катаклізму. Через три роки після події, вже в суді, відповідач зазначає іншу версію підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, яка виключає застосування попередньої (халатність), це невизнання зливових дощів, наявність яких в Одеській області зазначена у довідці Українського метеорологічного центру від 12.06.2012 року, стихійним лихом відповідно до пункту 5.1.4. договору страхування. Представник позивача вважав, що зазначена версія не може бути прийнята судом до уваги, тому що не вона стала підставою для відмові у виплаті страхового відшкодування, довідка отримана відповідачем через три роки після події і навпаки підтверджує факт наявності зливових дощів на місці пригоди, що потягли за собою страховий випадок. Крім того, відповідачем не зазначений пункт Правил добровільного страхування або Умов страхування, які виключають відношення розглядаємої події до страхового випадку. На погляд позивача поняття зливи, яке зазначено у договорі, та зливового дощу, яке зазначено у довідці Гідрометцентру, є тотожними. У довідці Гідрометцентру зазначено, що біля с.Яски Біляївського району Одеської області метеорологічної станції не має, а тому відомості, які ним надані відносно зазначеного місця події є вірогідними, а не достовірними, і не спростовують обставин зазначених позивачем. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 08.11.2016 року) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Підтримав правову позицію, висловлену раніше у письмових запереченнях на позов від 17.09.2013 року, від 29.12.2016 року (т.2, а.с.31-34, т.3, а.с.95-99) та усіх письмових поясненнях до справи, за якою 22.05.2008 року між Одеською філією ТДВ Страхова компанія Альфа-Гарант та позивачем дійсно був укладений договір № 06-VZ/05-133-04936 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), але відповідач не визнає подію із застрахованим авто позивача страховим випадком, тому що вважає, що вона не підпадає під стихійне лихо у вигляді зливи, позивач не надав відповідачу довідку гідрометеослужби, подія трапилась внаслідок халатності позивача у звязку із невжиттям ним заходів щодо попередження самовільного руху транспортного засобу. Крім того, згідно умов договору страхування (п.3) та додатку №2 до нього (п.1.5.5), вигодонабувачем є ПАТ «Дельта Банк» (який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк»). У свою чергу, позивач не надав суду жодного доказу того, що вигодонабувач відмовився від права отримання страхового відшкодування чи наділив позивача такими повноваженнями. У судовому засіданні представник позивача додатково зазначив, що згідно п.5.1.4 Договору страхування страховим випадком є стихійні лиха та злива, а не просто сильний дощ. Поняття стихійного лиха визначено у п.42 ст.2 Кодексу цивільного захисту населення, сам по собі дощ не може бути страховим випадком. Крім того, посилався на те, що допитані раніше свідки повідомили, що подія сталася 02.05.2009 року в другій половині дня, а не вночі 03.05.2009 року (як це зазначає позивач). Вважає, що страховик прийняв правомірне рішення про відсутність правових підстав для здійснення позивачу страхового відшкодування та правомірно не визнає дану подію страховим випадком. Представники третіх осіб ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк» до суду не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. До суду надійшли пояснення ПАТ «Дельта Банк» від 21.12.2016 року (т.3, а.с.71-72), згідно яких зазначили, що новим кредитором за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11349930000 від 22.05.2008 року є АТ «Дельта Банк». Кредитні кошти за договором не були повернуті [PERSON] ні на користь попереднього кредитора (ПАТ «УкрСиббанк»), ні на користь нового кредитора і станом на 19.12.2016 року загальна заборгованість за кредитним договором в еквіваленті по курсу НБУ на день розрахунку склала 2\~325\~056, 17 грн.. Також, Малиновський районний суд м. Одеси за рішенням від 05.11.2013 року (справа №521/3877/13-ц) стягнув з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором. Проте, рішення суду досі не виконане. Вважають, що страхове відшкодування має бути направлене на погашення кредитної заборгованості [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11349930000 від 22.05.2008 року шляхом зарахування коштів на позичковий рахунок позичальника, відкритий в АТ «Дельта Банк». Також, до суду 28.10.2013 року надійшло клопотання представника ПАТ «УкрСиббанк», згідно з яким повідомлено, що 15.03.2010 року між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило на користь ПАТ «Дельта Банк» вимоги за кредитним договором, позичальником за яким є [PERSON]. Просили відмовити у задоволенні даного позову [PERSON], оскільки належним вигодонабувачем є ПАТ «Дельта Банк» (т.2, а.с.40-41). Суд з урахуванням думки осіб, які брали участь у справі, на підставі ч.2 ст. 169 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності представників третіх осіб, сповіщених належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] на підставі наступних встановлених судом фактів та обставин справи, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11349930000. Відповідно до якого, банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 32000 доларів США строком до 22 травня 2015 року під 13,5 % річних. У забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON] передав у заставу транспортний засіб - автомобіль марки «Toyota», рік випуску 2008, колір чорний, державний номер [NUMBER] (т.1, а.с.7-15). 22 травня 2008 року між Одеською філією ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» та позивачем був укладений договір № 06-VZ/05-133-04936 добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави - автомобілю марки «Toyota» модель «Camri», колір чорний, державний номер [NUMBER], строком дії з 23 травня 2008 року по 22 травня 2009 року. Страхова сума за договором складає 202000 грн.\~(т.1, а.с.5-6). З фотокарток, наданих до суду, та пояснень судом встановлено, що увечері з 2-го на 3-є травня 2009 року позивач, приїхавши на відпочинок, заливши автомобіль поблизу водойму, припаркувавши його біля берегу ставка с. Яськи Біляївського району Одеської області. 03 травня 2009 року під відбулось сповзання застрахованого автомобіля, який [PERSON] увечері, залишив на березі ставку біля с. Яськи Біляївського району Одеської області, що потягло його часткове затоплення. Про зазначену подію позивач 03 травня о 08:30 повідомив за телефоном чергового Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області\~(т.1, а.с.18). Протоколом огляду місця події було встановлено, що на відстані 3 метрів від правої кромки дороги на схилі берегу ставку розташований автомобіль марки «Toyota Camry», чорного кольору, державний номер, ВН 3370 ВХ, передня частина якого занурена у воду, а задня - знаходиться на березі. При огляді автомобілю механічних пошкоджень не виявлено, всередині автомобіль заповнений водою до заднього пасажирського сидіння (т,1 а.с.19-21). Згідно довідки чергової частини УІМ Біляївського РВ УМВС України в Одеській області 03 травня 2009 року було прийнято повідомлення від [PERSON] щодо затоплення автомобілю «Toyota Camry», державний номер [NUMBER], за №319. При огляді транспортного засобу були виявленні пошкодження у вигляді: заповнення салону автомобілю водою, деформації заднього буксиру вального крюку та заднього бамперу (т,1 а.с.16). За наслідками розгляду повідомлення [PERSON], 06 травня 2009 року був складений висновок ДАІ Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області за яким встановлено, що автомобіль марки «Toyota Camry», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] стояв на траві на ручному гальмі та після зливи було знесено до води передньою частиною. Внаслідок події автомобіль механічних пошкоджень не отримав, подія виникла внаслідок природного катаклізму (т.1, а.с.17). Про настання події, яка сталась 03 травня 2009 року було повідомлено страхувальника - відповідача по справі, надані відповідні документи, що сторонами не оспорюється. Листом №12/3179 від 03.08.2009 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомила позивачу, що відповідно до умов Договору страхування автомобіль було застраховано від пошкодження та знищення внаслідок настання однієї з подій, що перелічені в розділі 5 згаданого договору. Однак, пошкодження автомобіля внаслідок самовільного руху під час дощу за будь-яких причин не відноситься ні до одного із страхових випадків, від настання яких здійснювалось страхування. Вказано, що п.3.1.11 Договору страхування передбачено, що до стразових випадків не відносяться і виплата страхового відшкодування не здійснюється при «халатності страхувальника або осіб, що свідомо допущені ним до керування ТЗ, зокрема: не вжиття всіх заходів, щоб не допустити самовільного руху транспортного засобу».

Outcome: dismissed