Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» (далі - відповідач, Укрзалізниця), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» (далі - третя особа, ДП «Розрахунковий центр»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 40 538,77 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що наказом Укрзалізниці № 591/ос від 23.05.2014 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, яке полягає у невиконанні вимог наказу Укрзалізниці від 20.05.2014 року № 218-Ц/од та створенні перешкод працівникам Головного управління контролю та внутрішнього аудиту в проведенні контрольних заходів, виконуючого обов`язки директора ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» [PERSON] було звільнено з роботи 23.05.2014 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, після чого було здійснено запис у трудовій книжці та виплачений розрахунок. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року у справі № 757/15167/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року, позов [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України, державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», треті особи: [PERSON] , Міністерство інфраструктури України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - задоволено частково: визнано незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України № 591/ос від 23.05.2014 року «Про звільнення [PERSON] »; поновлено [PERSON] на посаді виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України»; стягнуто з державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» на користь [PERSON] 59 146,73 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В подальшому рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2015 року у справі № 760/8863/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року, позовні вимоги [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі - задоволено: стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 160 497,93 грн. за вирахуванням обов`язкових платежів. Надалі рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2016 року у справі № 760/4554/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.10.2016 року, позовні вимоги [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі задоволено в повному обсязі: стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 112 312,33 грн. за вирахуванням обов`язкових платежів. В подальшому рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.12.2016 у справі № 760/19725/16-ц, позовні вимоги [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі задоволено: стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 76 425,55 грн. за вирахуванням обов`язкових платежів. Надалі рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2017 року у справі № 760/2118/17-ц, позов [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця», третя особа: Державне підприємство «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» про стягнення середньомісячного заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено: стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 68 450,71 грн. за вирахуванням обов`язкових платежів. Позивач зазначає, що факт незаконного звільнення з посади ним уже доведено, однак, оскільки відповідач не виконує рішення суду про поновлення його на роботі, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за невиконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14.08.2018 року справу було передано судді Кирилюк І.В. Змінено прізвище на Григоренко І.В ). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2018 року позову заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 16.10.2018 року позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18.03.2019 року. 18.03.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху, оскільки вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати, відтак, не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких сплата судового збору не передбачена. 18.03.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2019 року позовну заяву [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 18.03.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який було одержано судом 19.03.2019 року. У відзиві відповідач просить в позові відмовити, оскільки вимоги позивача про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду є безпідставними та незаконними, а обставини, на які посилається позивач, недоведеними та необґрунтованими. Як зазначає представник відповідача, ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника або переведеного на іншу роботу працівника, однак це не означає, що дії по виконанню рішення про поновлення на роботі повинні відбуватися негайно після проголошення рішення незалежно від волі працівника, поновленого судом на роботі. Визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, тому воно не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника. Натомість, позивачем після ухвалення рішення Солом`янського районного суду від 02.06.2016 року, яким задоволено його позов про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі жодним чином не висловлювалося волевиявлення для поновлення на роботі; з 2016 року позивач на роботу взагалі не з`являвся та не діяв у спосіб визначений законодавцем щодо виконання рішення суду. Зокрема, [PERSON] не було подано до Укрзалізниці документів, які свідчили б про бажання позивача поновитися на вказаній посаді та фактично приступити до виконання своїх посадових обов`язків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2019 року внесено виправлення у ступну та резолютивну частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2018 року дати постановлення ухвали, а також дати складення та підписання повного тексту ухвали. 15.04.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2019 року, у зв`язку із витребуванням доказів, відповідно до ч. 2 ст. 240 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому засіданні оголошено перерву до 01.10.2019 року. 01.10.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду, оскільки позовна заява подана від імені позивача особою, яка не має повноважень на ведення справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2019 року, у зв`язку із наданням відповідей позивачем на запитання, поставлені відповідачем у відзиві в порядку ст.. 93 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до ч. 2 ст. 240 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому засіданні оголошено перерву до 10.12.2019 року. В судове засідання 10.12.2019 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення 17.10.2019 року поштового відправлення представнику третьої особи № 0100174031694, причини неявки суду не повідомив. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. В судовому засіданні 10.12.2019 року представник позивача надала заяву свідка, підтримала вимоги позовної заяви з викладених у ній підстав та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити. Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши та об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року у цивільній справі № 757/15167/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року, позов [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», треті особи: [PERSON] , Міністерство інфраструктури України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено частково: визнано незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України № 591/ос від 23.05.2014 року «Про звільнення [PERSON] »; поновлено [PERSON] на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України»; стягнуто з Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» на користь [PERSON] 59 146,73 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.; стягнуто з Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» на користь [PERSON] 5 000,00 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2014 року у цивільній справі № 760/8863/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року, позовні вимоги [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі задоволено: стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 160 497,93 грн. за вирахуванням обов`язкових платежів. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2016 року у цивільній справі № 760/4554/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.10.2016, позовні вимоги [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі задоволено в повному обсязі: стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 112 312,33 грн. за вирахуванням обов`язкових платежів. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.12.2016 у цивільній справі № 760/19725/16-ц позовні вимоги [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі задоволено: стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 76 425,55 грн. за вирахуванням обов`язкових платежів. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2017 року у цивільній справі № 760/2118/17-ц позов [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі задоволено: стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 68 450,71 грн. за вирахуванням обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначається, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відтак, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Твердження Укрзалізниці, що позивач не звертав рішення до примусового виконання, отже, не намагався вчинити дії щодо поновлення на роботі, не приймаються судом до уваги, зважаючи на наступне. Так, ст. 236 Кодексу законів про працю України не містить жодних застережень щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема, пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», який діяв до 05.10.2016 року, державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. В подальшому було прийнято Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», статтею 1 якого встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та їх основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі, рішень судів про поновлення на роботі, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень. Більш того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, що діяла станом на 30.09.2014 року, у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника;суд допускає негайне виконання рішень, про що також зазначено у рішенні Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року у цивільній справі № 757/15167/14. Аналогічна норма закріплена і у п. 4 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України станом на день розгляд справи. Таким чином, негайне виконання рішення суду означає обов`язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі працівника і фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків. У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Верховний Суд України у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс15 вказав, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Так, станом на дату розгляду цивільної справи рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року про поновлення на роботі позивача, яке підлягало негайному виконанню, не виконано. Згідно ст.. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження виконання судового рішення від 30.09.2014 року, як-то наказу про поновлення [PERSON] на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», відповідач не надав. Отже, оскільки рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року в частині поновлення [PERSON] на роботі не виконано, суд приходить до висновку, що позивач має право, відповідно ст. 236 Кодексу законів про працю України, на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Згідно з пп. «з» п. 1 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до абз. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до довідки ДП «Розрахунковий центр» від 28.07.2014 року № 54/166-14, середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 12 461,67 грн., а середньоденна - 644,57 грн. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком, згідно якого середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі за період з 31.05.2017 року по 28.08.2017 року тобто за 61 день становить 40 538,77 грн. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 235, 236 Кодексу законів про працю України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,

Outcome: approved