Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до ПАТ «Укрсиббанк», ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання кредитного договору та договору поруки, іпотеки недійсними. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 06.02.2007 між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір №11115051000 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого Банк зобов'язався надати, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит в іноземній валюті в сумі 28760 дол.США та сплатити відсотки за його користування. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір поруки. Також 06.02.2007 між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки, згідно якого в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором в іпотеку передано 3-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Ними отримано листа від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про те, що згідно договору факторингу від 12.12.2011 ПАТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» право вимоги заборгованості за кредитним договором. Вважають, що кредитний договір №11115051000 і договори поруки та іпотеки від 06.02.2007 року не відповідають вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», законодавству України та іншим нормативним актам, а тому є неукладеними. Так, в кредитному договорі не вказано розмір платежу, його склад, не зазначено як розраховується річна процентна ставка. В договорі відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, не визначена дата його видачі та інші умови надання кредиту, не закріплено право його дострокового повернення та інші істотні умови. Фактично між сторонами кредитного договору не досягнуто згоди щодо жодної істотної умови договору, а тому спірний кредитний договір є неукладеним. Порука та іпотека мають похідний характер від основного зобов'язання і є дійсними до припинення основного зобов'язання. Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд визнати порушеним право [PERSON] як споживача фінансових послуг; визнати неукладеним кредитний договір №11115051000 від 06.02.2007 укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк», в зв'язку з недосягненням згоди з усіх вищенаведених істотних умов договору споживчого кредиту; визнати недійсними договір поруки від 06.02.2007 укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» та договір іпотеки від 06.02.2007 укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк», в зв'язку з не укладенням кредитного договору №11115051000 від 06.02.2007. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачі та представник [PERSON], [PERSON], надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позові. Від представників відповідачів надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, та письмові заперечення проти позову. ПАТ «Укрсиббанк» у своїх запереченнях вказало, що зміст кредитного договору не суперечить жодним законам та нормативно-правовим актам України, на момент укладення договору [PERSON] мав увесь обсяг цивільної дієздатності, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків та волевиявлення учасника було вільним і відповідало внутрішній волі. Вважає необґрунтованим посилання позивачів на порушення Банком ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки підписанням договору позичальник свідчить про те, що всі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед підписанням Кредитного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» зазначило, що 12.12.2011 між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу на підставі якого право вимоги по кредитному договору №11115051000 від 06.02.2007 відступлено на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Дії [PERSON] щодо власноручного підписання Договору свідчать про те, що Позивач був обізнаний з усіма умовами договору, сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним. При посвідчені договору іпотеки нотаріус встановив дійсний намір сторін, спрямований на реальне настання правових наслідків, належним чином роз'яснив сторонам зміст і значення Договору, належним чином перевірив однакове розуміння його значення та правові наслідки. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. В ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту ст.ст. 1049, 1050 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»(в редакції закону, що діяла на час укладення спірного кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Судом встановлено, що 06.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк»( правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11115051000. Відповідно до п.1.1, 1.2 договору Банк зобов'язується надати Позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти(кредит) в іноземній валюті в сумі 28760,00 дол.США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 145238,00 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору. Строк кредитування становить 252 місяці. Надання кредиту здійснюється - 06.02.2007. Пунктом 1.3.1 договору визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється 12,3% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2. Договору. В п.9.2 Договору визначено, що відповідно до вимог ст.651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії Договору Банк відповідно до умов п.1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-яких із визначених в умовах договору обставин, а саме: порушення позичальником кредитної дисципліни та/або погіршення фінансового стану позичальника та/або здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці; підвищення ставки на 3 відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки. Відповідно до п.1.3.3 договору сплата процентів за договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України. Період нарахування процентів згідно умов договору починається з дня фактичного надання кредиту, якщо умовами пп.1.3.2, 9.2. Договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Пунктом 1.3.4 договору встановлено, що строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. Позичальник, відповідно до п. 1.2.2 Договору, зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 04.02.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін або до вказаного Банком терміну(достроково). В п.9.13. Кредитного договору зазначено, що підписання договору свідчить про те, що всі умови договору позичальнику цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього та те, що перед підписанням договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Проаналізувавши зміст договору та співставивши його зі ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» суд приходить до висновку, що умови Кредитного договору №11115051000 від 06.02.2007 в повній мірі відповідають положенням ЗУ «Про захист прав споживачів». Суд вважає не обґрунтованими посилання позивачів на Постанову Правління Національного Банку України від 10.05.2007 №168 Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки вказана постанова була прийнята після укладення спірного кредитного договору. В п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку із цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Так, на думку суду, під час укладення кредитного договору його сторонами було досягнуто згоду щодо усіх істотних умов, а саме визначено предмет та ціну - кредитні кошти в сумі 28760,00 дол.США, строк дії договору - 252 місяці. За своєю юридичною природою кредитний договір є консенсуальним (вступає в силу з моменту досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов). Суд вважає, що сторонами були вчинені всі дії, направлені на укладення кредитного договору, досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, а тому вказаний договір, відповідно до положень ЦК України, є укладеним. Крім того, суд відзначає, що у своїй Постанові № 9 від 06.11.2009 Пленум Верховного Суду України вказував, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК. Відтак, суд приходить до висновку, що вимога позивачів про визнання кредитного договору №11115051000 від 06.02.2007 укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» неукладеним задоволенню не підлягає. Відповідно до п.2.1 кредитного договору №11115051000 від 06.02.2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, Банком приймається порука [PERSON], згідно Договору поруки №1 від 06.02.2007 та іпотека трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Як зазначалось вище відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд вважає, що спірні договори поруки та іпотеки від 06.02.2007 не суперечать Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства та його моральним засадам; при укладенні договорів [PERSON] та [PERSON] мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін договорів було вільним і відповідало їх волі, що не заперечувалось сторонами; вказані правочини - договір поруки від 06.02.2007 та договір іпотеки від 06.02.2007 були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Доказів, які б свідчили про інше, позивачі суду не надали. Отже, судом не було встановлено правових підстав для визнання недійсними договору поруки від 06.02.2007 укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» та договору іпотеки від 06.02.2007 укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк». За таких обставин, приймаючи до уваги те, що судом було відмовлено позивачам у задоволенні вимог в частині визнання неукладеним кредитного договору №11115051000 від 06.02.2007, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів в частині визнання недійсними договору поруки від 06.02.2007 укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» та договору іпотеки від 06.02.2007 укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» в зв'язку з не укладенням кредитного договору також не підлягають задоволенню. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. В ході розгляду справи судом не було встановлено порушення прав [PERSON], як споживача фінансових послуг. Відтак, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Укрсиббанк», ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання кредитного договору та договорів поруки, іпотеки недійсними задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed