Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Валуйська сільська рада Станично-Луганського району про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 27 липня 2016 року рішенням Біловодського районного суду Луганської області шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказувала, що останнє відоме місце проживання відповідача - [ADDRESS]. [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідає, дітям не телефонує. Родичі колишнього чоловіка не підтримують із дітьми стосунків. Зазначала, що починаючи з 2014 року [PERSON] припинив виконувати батьківські обов'язки: не приймає участі у вихованні дітей. Не підтримує зв'язку із синами, не цікавиться їхнім життям, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. На підставі викладеного, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та [PERSON] Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом поміщення оголошення про день, час та місце розгляду справи в газеті «Вісті Луганщини» від 14 червня 2017 року. Представник третьої особи органу опіки та піклування Валуйської сільської ради Станично-Луганського району позов теж підтримала, просила його задовольнити. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності відповідача по наявним матеріалам в справі. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що у Свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданому відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції у Луганській області 26 травня 2009 року на ім'я [PERSON], [INFO] - відповідач зазначений його батьком. Аналогічно зазначений батьком [PERSON] і у Свідоцтві про народження [PERSON] від 03 травня 2012 року, серії [NUMBER], виданому відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції у Луганській області, [INFO] (а.с. 8.9). Із характеристики на [PERSON] (а.с. 17) вбачається, що на протязі навчання у 1-ому класі Станично-Луганської ЗОШ № 1 його навчанням, поведінкою цікавилася тільки мати та вітчим [PERSON] (а.с. 17). У характеристиці на [PERSON], виданій Валуйською ЗОШ Станично-Луганського району зазначається, що за період навчання у 2-ому класі його навчанням цікавилися мати та вітчим, вони регулярно відвідували школу, відповідально ставляться до його виховання, піклуються про зовнішній вигляд дитини, відвідують батьківські збори (а.с. 18). Довідкою №32 від 20 жовтня 2016 року, виданою ДП «Луганський дошкільний навчальний заклад дитячий садок №43» підтверджується, що [PERSON] відвідував його з вересня 2015 року по березень 2016 року. Із садочка дитину забирала мама (а.с. 19). Згідно характеристики на [PERSON], виданої Станично-Луганською селищною радою Луганської області, остання - любляча мама, яка піклується про своїх дітей, багато часу приділяє їх вихованню (а.с. 20). Довідками про реєстрацію місця проживання особи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають [ADDRESS] (а.с. 23, 24). Із Акта обстеження соціально-побутових умов проживання родини [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач із синами проживає по [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] У будинку є всі необхідні умови для проживання дітей, в тому числі окремі спальні (а.с. 22). Рішенням органу опіки та піклування Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області №82 від 22 грудня 2016 року визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25). У Висновку органу опіки та піклування Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області №474 від 22 грудня 2016 року вказано про доцільність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є подругою [PERSON], колишній чоловік останньої не дуже піклувався про дітей під час перебування у шлюбі, зловживав спиртними напоями, з 2014 року виїхав до м. Луганська і подальша його доля їй не відома. З того часу його не бачила. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є батьком [PERSON] та заначив, що донька до останнього намагалася зберегти родину із колишнім зятем, їздила до нього в м. Луганськ. [PERSON], за час проживання із його донькою зловживав спиртними напоями, не піклувався про дітей, у 2014 році виїхав до м. Луганська і з того час про нього ніхто не чув, внуками не цікавиться, допомоги не надавав. Внуки називають батьком вітчима - [PERSON] Свідок [PERSON] також суду показав, що сини дружини називають його батьком, він створив їм всі умови для повноцінного життя, купує все що необхідно для дітей, йому відомо що відповідач створив нову родину у м. Луганську. Зазначив, що хоче усиновити дітей своєї дружини. Вважає вчинок [PERSON], який покинув під час війни дружину із двома маленькими дітьми ганебним. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Вирішуючи спір, видається зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ прямо вказує на те, що вирішуючи питання про позбавлення батька батьківських прав на дитини слід враховувати не тільки доводи, надані матір'ю дитини та іншими свідками з її боку, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина. Суд не має сумнівів, що такі доводи могли бути належними. Однак з урахуванням усталеної практики Суду, що стаття 8 включає імпліцитні процесуальні вимоги, потрібно визначити, чи було залучено заявника до процесу прийняття рішень у цілому в тій мірі, яка була достатньою для забезпечення необхідного захисту його інтересів, беручи до уваги конкретні фактичні обставини справи, а також важливість прийнятих рішень (див. рішення у справі «Ельсгольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 52, ECHR 2000-VIII; зазначене вище рішення у справі «P., C., та S. проти Сполученого Королівства» (P., C. аnd S. V. the United Kingdom), п. 119, та рішення у справі «Венема проти Нідерландів» (Venema v. the Netherlands), заява № 35731/97, п. 91, ECHR 2002-X, із посиланням на рішення від 8 липня 1987 р. у справі «W. проти Сполученого Королівства» (W. v. United Kingdom), Series A, № 121, с. 28-29, п. 64). Повертаючсиь до обставин справи «Хант протии України» ЄСПЛ зазначив, що відповідне цивільне провадження стосувалось сімейних відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і в оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідача до власних синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], який ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно них та вважає доведеним факт такого ухилення, а тому приходить до висновку про необхідність позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON], що буде відповідати інтересам дітей.

Outcome: approved