Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON]), в якому просить стягнути з відповідача з на користь позивача матеріалу шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 40 022,78 грн. та покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 13.01.2014 року [PERSON], керуючи автомобілем «Опель Віваро», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON], здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Рено», державний номерний знак [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Рено», державний номерний знак [NUMBER], одержав механічні пошкодження. Постановою суду винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] При складанні протоколу було встановлено, що [PERSON] керував автомобілем «Опель Віваро», державний номерний знак [NUMBER], без посвідчення водія, не маючи права керування транспортними засобами. Отже, [PERSON] як власник джерела підвищеної небезпеки зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати на відновлення пошкодженого автомобіля «Рено», державний номерний знак [NUMBER]. Згідно звіту про оцінку збитку, нанесеного власнику транспортного засобу від 06.05.2014 року, вартість матеріального збитку становить 40 022,78 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.07.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди та справу призначено до судового розгляду. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2014 року, відповідно до ст.ст. 35, 36 ЦПК України, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, залучено [PERSON] (далі - третя особа, [PERSON]). На запити суду було надано матеріали справ про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] за ст.. 122-4 та ст.. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 13.01.2015 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивача в яких він зазначив, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, проте, шкода спричинена особою, яка керувала автомобілем за відсутності посвідчення водія, відтак, матеріальна шкода має бути відшкодована саме [PERSON] Представник позивача в судове засідання 13.01.2015 року не з'явивсяь, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд, згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 13.01.2014 року [PERSON], керуючи автомобілем «Опель Віваро», державний номерний знак [NUMBER], здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Рено», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого автомобіль «Рено», державний номерний знак [NUMBER], одержав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ВДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 13.01.2014 року (а. с. 8). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], автомобіль «Рено», державний номерний знак [NUMBER], на праві власності належить [PERSON] (а. с. 4). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2014 року винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] (а. с. 5). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, шкода, завдана позивачеві з вини [PERSON] підлягає відшкодуванню за рахунок останнього. Разом з тим, [PERSON] керував транспортним засобом «Опель Віваро», державний номерний знак [NUMBER], без посвідчення водія, внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА2 № 940097 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, належним чино засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Отже, законних підстав на керування транспортним засобом «Опель Віваро», державний номерний знак [NUMBER], у [PERSON] не було. Відповідно до ч. 4 ст. 1187 ЦК України, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] спільно відповідають за спричинену [PERSON] шкоду, а саме, зважаючи на обставини справи, в частині ?. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність [PERSON] у період, коли сталась дорожньо-транспортна пригода, була застрахована у ПрАТ «СК « Статус» (а. с. 58, 59). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як визначено у ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п. 1.4. ст.. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст.. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування»; шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях; шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента; шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій; шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов'язаної з цією пригодою; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Так, оскільки шкоду, заподіяно при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону, зважаючи на те, що [PERSON] керував транспортним засобом «Опель Віваро», державний номерний знак [NUMBER], без посвідчення водія, то ПрАТ «СК « Статус» за спричинену [PERSON] шкоду відповідальність не несе. Згідно звіту № 10/05/14 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 06.05.2014 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням фізичного зносу та втрати товарної вартості становить 40 022,78 грн. (а. с. 9-20). Таким чином, відповідач та третя особа зобов'язані відшкодувати [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 40 022,78 грн., по 20 011,39 грн. кожний. Проте, [PERSON] пред'явлено позов лише до [PERSON], а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, отже, суд позбавлений права вийти за межі позовних вимог. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження відшкодування позивачеві шкоди, [PERSON] не надав. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми страхового відшкодування в розмірі 20 011,39 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як визначено у ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Так, оскільки суд задовольняє позов частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 200,11 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial