Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON], [INFO], звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Галицька, 64 в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 30 серпня 1988 р., житловий будинок по вул. Галицька (раніше вул. Леніна), 64 в с. Незвисько належав колгоспному двору, головою якого був батько [PERSON] Позивачка з часу свого народження проживала в згаданому господарстві. 16 березня 2014 р. померла мати позивачки [PERSON], 09 квітня 2015 р. помер батько позивачки [PERSON]. Після смерті батьків вона вступила в управління та користування спадковим майном - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по вул. Галицька, 64 в с. Незвисько, сплачує страховку за житло, земельний податок, обробляє земельну ділянку. З приводу успадкування позивачка звернулась до нотаріальної контори у визначений законом строк. Однак, із-за розбіжностей у прізвищах зверталась в суд з заявою про встановлення факту родинних відносин: рішенням Городенківського районного суду від 21.12.2015 р. встановлено факт родинних відносин між нею, [PERSON] (дів. прізвище Ганчарик) О.І. та [PERSON], як дочкою і матірю, та між нею та [PERSON], як дочкою і батьком. Звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, позивачці видано Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що частка померлого в даному житловому будинку, що відносився до колгоспного двору, конкретно не визначена. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав, наведених в ньому, просить задовольнити. Суду пояснила, що своє дошлюбне прізвище вона змінила при реєстрації шлюбу на [PERSON], після розірвання цього шлюбу був зареєстрований шлюб з [PERSON] і вона змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є її дітьми. На час, коли ліквідовувались колгоспні двори, в господарстві по вул. Галицька (раніше вул. Леніна), 64 в с. Незвисько проживали її батьки: [PERSON], [PERSON], вона (в той час прізвище [PERSON]), її син [PERSON] та дочка [PERSON]. В даний час син змінив прізвище [PERSON] на [PERSON], а дочка змінила «по-батькові» Степанівна на Миколаївна та в звязку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Діти не мають заперечень стосовно визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Галицька, 64 в с. Незвисько за нею. В судове засідання відповідачі не зявились, до суду подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, одночасно зазначили, що вони відмовляються від своїх часток в майні колгоспного двору та не заперечують стосовно того, щоб визнати за позивачкою право власності на житловий будинок по вул. Галицька, 64 в с. Незвисько. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Свідоцтвом на право особистої власності на будинковолодіння від 30.08.1988 р., виданим виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів, посвідчено, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташоване в с. Незвисько по вул. Леніна, 64 належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 6). Випискою з інвентаризаційних матеріалів № 7559 від 04.02.2016 р., виданою Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» стверджено, що в с. Незвисько по вул. Галицька № 64, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим № 28 зареєстровано право власності за [PERSON], (гол. колг. двору), підстава виникнення права власності Свідоцтво про право власності, видане Городенківським РВК 30.08.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому за № 148 від 10.08.1988 р. (а.с.22). За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до розяснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Виданою 03.07.2015 р. виконкомом Незвиської сільської ради довідкою № 583, стверджено, що в с. Незвисько по вул. Галицька, 64, станом на 1991 р. були зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] - батько; [PERSON], [INFO], - мати; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с. 24). Довідкою № 313 від 28.03.2016 р., виданою виконкомом Незвиської сільської ради стверджено, що будинок в якому проживає [PERSON], розташований в с. Незвисько по вул. Галицька, 64 (колишня вул. Леніна) (а.с.47). [PERSON] померла 16.03.2014 року у віці 78 років в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджено свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 186818, виданим 18.03.2014 р. Незвиською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області (а.с. 4). [PERSON] помер 09.04.2015 року у віці 82 роки в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-НМ № 209722, видане 10.04.2015 р. Незвиською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області (а.с. 5). Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ст. 1265 ЦК України - у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (в т.ч. онуки), причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На час смерті спадкодавця [PERSON], тобто на 09.04.2015 р. разом з ним в житловому будинку по вул. Галицька, 64 в с. Незвисько проживали: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.25). Рішенням Городенківського районного суду від 21.12.2015 р. по справі № 342/1281/15-ц встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як дочкою і матірю, та між [PERSON] та [PERSON], як дочкою і батьком (а.с. 7-8). Отже, позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину, користується спадковим майном житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами по вул. Галицька, 64 в с. Незвисько. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України 2004 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини позивачка зверталась до нотаріуса, однак постановою від 29.01.2016 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 64 по вул. Галицька (раніше вулиця Леніна) в с. Незвисько Городенківського району з посиланням на те, що житловий будинок належав колгоспному двору, однак частка померлого в даному житловому господарстві конкретно не визначена (а.с. 30). Як вбачається із висновку, складеного ЕТВО «Придністровя» згідно договору № 6 від 05.02.2016 року, вартість житлового будинку з надвірними спорудами за адресою вул. Галицька, 64 в с. Незвисько Городенківського району - становить 130340 грн. (а.с. 23). За ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно п.4 ч.1ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сімї. Відповідачі, діти позивачки (онуки садкодавця): [PERSON] та [PERSON] в поданих до суду заявах про розгляд справи в їх відсутності зазначили, що відмовляються від своїх часток в майні колишнього колгоспного двору. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за законом спадкодавця [PERSON], права власності на будинковолодіння судом не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позову. На підставі ст.ст. 120, 123, 563ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316,317,325,328, 1261-1265, 1268-1270, 1296,1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved