Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування належним їм на праві спільної часткової власності житловим приміщенням [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач є колишнім чоловіком [PERSON] й після розірвання шлюбу в лютому місяці 2014 року залишив дане житло і переїхав жити до [ADDRESS], хоча продовжує бути зареєстрованим в їх квартирі. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку з належного їм помешкання відповідач не бажає, чим порушує їх права співвласників житла. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, надавши заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують і просять їх задовольнити; не заперечують проти заочного розгляду справи. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що відповідач не проживає в їх квартирі з 12 березня 2014 року, не спілкується, коштів на утримання житла не надає. Згодні на заочний розгляд справи. Відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку та фактичного проживання (ч.5 ст.74 ЦПК України), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, але в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування не подав. Тому, зі згоди позивачів суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачів, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. За змістом положень ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; в разі відсутності члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік він втрачає право користування даним житлом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] являється співвласниками (спільна часткова власність) квартири [ADDRESS]. Колишній чоловік позивачки [PERSON] [PERSON] (відповідач по справі), шлюб з яким розірвано рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2014 року, з 09 жовтня 2012 року значиться зареєстрованим за вищевказаною адресою, але фактично з 12 березня 2014 року не проживає, комунальними послугами не користується, кошти на їх оплату не надає, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Ніжинське МБТІ», витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, домової книги, рішення суду про розірвання шлюбу, довідками Борзнянської міської ради №977 від 17.03.2015р. та Борзнянського РС УДМС від 02.04.2015р. З показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що відповідач у квартирі позивачів не проживає більше року - з березня місяця 2014 року, не спілкується, коштів на утримання житла не надає. Відповідачем всупереч положенням ст.60 ЦПК України не надано суду жодних доказів поважності причин його тривалого непроживання у житловому приміщенні позивачів. Таким чином, оскільки, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мають наміру надати належне їм на праві приватної власності житло для проживання відповідачу, а останній в ньому не проживає без поважних причин понад один рік (з 12 березня 2014 року) і в добровільному порядку не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачам використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим їх законні права та інтереси, то суд вважає вимоги позивачів обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved