Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом проти [PERSON] (далі - відповідач) з вимогами: стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її користь на її утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , 3-ох річного віку, тобто до [INFO] . Позивач обґрунтовує свої вимоги наступними обставинами. 26.07.2018 між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебувають на її утриманні. Враховуючи необхідність підтримання нормальної життєдіяльності спільної дитини, позивач зверталася до відповідача за матеріальною допомогою, однак останній, будучи працевлаштованим, такої допомоги не надає і угоди про добровільну сплату аліментів сторонами не досягнуто. Позивач не в змозі забезпечувати утримання їх спільної з відповідачем дитини, крім того, оскільки [PERSON] , потребує її догляду, їй теж необхідна матеріально допомога, до досягнення дитиною 3-ох річного віку. Таким чином, вищезазначені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. На підтвердження вказаних обставин позивачем подано суду: копії свідоцтва про шлюб між сторонами; свідоцтво про народження дитинита; довідку видану органом місцевого самоврядування. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23.09.2020 призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. Сторони у справі не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву до суду не подав. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступне. 26.07.2018 між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Зозівської сільської ради [PERSON] проживає біля позивача (а.с. 7). Позивач не в змозі забезпечувати утримання їх спільної з відповідачем дитини, крім того, оскільки [PERSON] потребує її догляду їй теж необхідна матеріальна допомога, до досягнення дитиною 3-ох річного віку. Такі обставини стали підставою для звернення позивача до суду. Суд, вирішуючи питання про про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, виходить з наступних мотивів та норм права. Встановлені судом обставини свідчать, що позивач наділена правом на звернення до суду із вищевказаною вимогою. Як визначено в ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ч. 2 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст.181 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені ч. 1 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд зважає на те, що відповідач не подав відзив на позов у строк визначений ухвалою суду від 23.09.2020. При цьому, стягнення з відповідача 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, не суперечить вимогам закону та є мінімальним гарантованим розміром аліментів, встановленим на законодавчому рівні. Судом встановлено, що відповідач не подав своїх заперечень щодо своєї працездатності, протипоказань до роботи за станом здоров`я, а також наявності інших зобов`язань по сплаті аліментів. Отже, з урахуванням обставин встановлених судом та обставин, які визначені ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільної дитини, а також виключного права того з яким проживає дитина на вибір способу стягнення аліментів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини у частці в розмірі 1/3 його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітиною повноліття. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною 3-ох річного віку, виходить з наступних мотивів та норм права. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Зважаючи на встановлені судом усі обставини справи в сукупності, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу позивачеві на її утримання в розмірі 1/6 від його заробітку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , 3-ох річного віку, тобто до [INFO] . З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно правил ст. 180 СК України строк сплати аліментів визначений законодавцем на дитину - до досягнення дитиною повноліття, а на дружину, в силу правил ст. 84 СК України, до досягнення дитиною 3-ох річного віку. Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керується правилами Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що позов задоволено, а при пред`явлені його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що його слід стягнути із відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved