Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), Приватного підприємства «Прайм-Плюс» (далі - ПП «Прайм-Плюс»), [PERSON], третя особа - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якому просив визнати недійсним кредитний договір від №МL-009/191/2008 від 20.03.2008 року, укладений між [PERSON], та ПАТ «ОТП Банк» недійсним з моменту укладення. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що року між [PERSON], та фізичною особою [PERSON], який діяв в порядку передоручення від ПП «Прайм-Плюс» - повіреного ЗАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №МL-009/191/2008, з відповідними змінами, що внесені додатковим договором №1 від 11.06.2009 року, додатковим договором №2 від 22.02.2010 року (далі за текстом - «кредитний договір»). За вказаним кредитним договором, ПАТ «ОТП Банк» прийняв зобов'язання надати [PERSON], кредит у розмірі 136336,50 доларів США для придбання нерухомого майна (квартири). Позивач вказує, що вказаний договір слід визнати недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки він вчинений (укладений) юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії); підписаний особою, яка не мала необхідного обсягу повноважень на укладення вказаного договору; укладений кредитний договір суперечить чинним на момент його укладення положенням та вимогам законодавства України (законам та підзаконним нормативно-правовим актам), в т.ч. в частині здійснення нечесної підприємницької діяльності; умови укладеного кредитного договору в значній мірі порушують та звужують визначені законодавством права позивача та встановлюють дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін. Так, відповідно до тексту вказаного кредитного договору (преамбула та реквізити сторін), сторонами кредитного договору є АТ «ОТП Банк» (ПАТ «ОТП Банк») та фізична особа [PERSON], в той же час, як вбачається безпосередньо з підписів, що проставлені у тексті кредитного договору, та посилань у преамбулі, кредитний договір фактично було укладено (підписано) фізичною особою - [PERSON]. Відповідно до відомостей, що вказані безпосередньо у тексті кредитного договору, [PERSON], при укладенні договору діяв як фізична особа (повірений) на підставі передоручення від приватного підприємства «Прайм-Плюс». За визначенням преамбули кредитного договору, ПП «Прайм-Плюс» діє на підставі довіреності, посвідченої 24.01.2008 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON], (реєстровий номер 158) та договору доручення №23/86 від 13.04.2007 року. Вказані обставини укладення кредитного договору підтверджені в т.ч. й печаткою вказаного Приватного підприємства «Прайм-Плюс» у розділі «реквізити та підписи сторін» - під реквізитами ПАТ «ОТП Банк». Як вбачається з наведеного тексту кредитного договору, кредитний договір від банку фактично було укладено фізичною особою [PERSON], який не є суб'єктом надання фінансових послуг, не є фінансовою установою, відомості щодо якого відсутні в Державному реєстрі банків, який не є суб'єктом господарської діяльності та не має визначеної Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» необхідної ліцензії на здійснення фінансових та банківських послуг. Також ПП «Прайм-Плюс» не є фінансовою установою, відомості щодо вказаного суб'єкта господарювання відсутні в Державному реєстрі банків, вказана юридична особа не має відповідної ліцензії на здійснення фінансових та банківських послуг. За загальнодоступними даними ЄДР в переліку видів діяльності вказаного підприємства надання фінансових послуг - відсутнє. Посилання позивача на те, що нібито оспорюваний кредитний договір укладений юридичною особою, яка не мала необхідного обсягу повноважень, не відповідає дійсності, виходячи з наступного. В тексті кредитного договору зазначено, що від імені «Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» діє [PERSON] на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 24 січня 2008 року, за реєстровим № 158, виданої в порядку передоручення Приватному підприємству «Прайм-Плюс», на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 24 січня 2008 року, за реєстровим № 158,...». У тексті кредитного договору допущена технічна помилка щодо видачі довіреності в порядку передоручення Приватному підприємству «Прайм-Плюс». Якщо взяти до уваги договір іпотеки №PML-009/191/2008/1 від 20.03.2008 року та договір іпотеки № PML-009/191/2008 від 20.03.2008 року, то в них відсутнє посилання на довіреність, що видана в порядку передоручення, а вірно, без технічної помилки, зазначено про те, що від імені Банку на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 24 січня 2008 року, за реєстровим № 158 та Договору доручення № 23/86 від 13.04.2007 року діє Приватне підприємство «Прайм-Плюс», в особі [PERSON] Закритим акціонерним товариством була видана довіреність від 24.01.2008 року, за реєстровим № 158, якою банк, діючи у відповідності до п. 4.1.2. Договору доручення № 23/86 від 13.04.2007 року, уповноважив Приватне підприємство «Прайм-Плюс» вчиняти від імені Банку наступні юридичні дії: «2. У разі отримання позитивного рішення від кредитного комітету Банку укладати та підписувати з Позичальниками, за формою, на умовах та за змістом визначених кредитним комітетом Банку: кредитні договори; договори іпотеки нерухомого майна, що купуються Позичальниками з використанням кредитних коштів Банку та/чи іншого нерухомого майна, що передається в іпотеку Банку;....». Кредитний договір та Договори іпотеки, підписані [PERSON], який був директором ПП «Прайм Плюс» та діяв на підставі Статуту. При підписанні Договорів іпотеки особу громадян, які підписали договір, нотаріусом було встановлено, їх дієздатність, правоздатність та повноваження сторін перевірено. Також оспорюваний договір містить порушення та звуження прав споживача у кредитному договорі, встановлює дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін та положення кредитного договору не відповідають чинному законодавству. Яскравим прикладом встановлення дисбалансу договірних прав та обов'язків є загальна відсутність в оспорюваному кредитному договорі розділу «відповідальність банку», поряд з розділом 4 кредитного договору «відповідальність позичальника», в т.ч. щодо зобов'язання позичальника сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту за будь-яке порушення зобов'язань, визначених п.2.3.7, умови якого не дають однозначності у визначенні, що саме є порушенням позичальника. Пункт 2.1 оспорюваного кредитного договору «зобов'язання банку» складається з двох пунктів, за визначенням яких, визначені та виключні зобов'язання банку загалом відсутні. Окрему увагу щодо дисбалансу договірних прав та обов'язків в оспорюваному кредитному договорі заслуговує п.2.2.1. кредитного договору, яким визначено право банку «не виконувати будь-яких вимог позичальника, у тому числі не надавати кредит позичальнику, якщо їх виконання протирічить зобов'язанням позичальника за цим договором чи рішенню кредитного комітету банку». Зважаючи на відсутність посилання на конкретно визначене рішення кредитного комітету банку, вбачається, що вказана договірна умова надає можливість банку відмовитись від прийнятих на себе зобов'язань в односторонньому порядку, при цьому, така одностороння відмова може бути нічим не обґрунтована та/або обґрунтована внутрішнім документом банка - рішення кредитного комітету банку. На значне звуження прав споживача фінансових послуг за оспорюваним кредитним договором, вказує й положення п.1.8.4 кредитного договору, відповідно до якого, «дострокове виконання боргових зобов'язань не звільняє позичальника від обов'язку здійснювати щомісячні платежі в строки, в порядку та в розмірі, що передбачені цим договором». З урахуванням платності користування кредитними коштами (відсотки), фактично, наведеної умовою банк позбавляє права позичальника на дострокове виконання зобов'язань за договором та уникнення надмірної сплати відсотків за користування кредитом, в той же час - вказане положення договору гарантує отримання банком запланованого прибутку. За визначенням ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Як вбачається з п.4.1.1 оспорюваного кредитного договору «відповідальність сторін», поряд з відсутністю відповідальності банку, відповідальність позичальника за «невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань» становить 1% (що загалом фактично становить 364% річних), в той час як максимальний розмір пені за порушення виконання зобов'язань обмежений чинним законодавством подвійним розміром облікової ставки НБУ. Крім цього позивач вказує на невідповідність положенням чинного законодавства окремих положень оспорюваного кредитного договору. Так, за визначенням п.3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В порушення наведеної вище норми, в п. 1.8.2 оспорюваного кредитного договору визначено зобов'язання позичальника щодо сплати «на користь банку комісії, розмір якої визначений Тарифами» у разі дострокового виконання позичальником частини боргових зобов'язань. Ухвалою суду від 27.08.2014 року у зв'язку зі смертю [PERSON], до участі у справі у якості співвідповідачів у порядку процесуального правонаступництва було залучено [PERSON], [PERSON], які в судове засідання не з'явилися, проти позовних вимог заперечили письмово, просили у задоволенні позову відмовити у зв'язку із його необґрунтованістю та просили розглядати справу у їх відсутності. Представник ПАТ «ОТРП Банк» та третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Філіпчук Н.М., проти задоволення позову заперечила, просила у його задоволенні відмовити повністю. В обґрунтування заперечень проти позову вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України та не ставиться питання про його поновлення, внаслідок чого існують підстави для відмови у задоволенні позову. Так перебіг строку позовної давності щодо визнання недійсним оспорюваного кредитного договору від 20 березня 2008 року починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, тобто від 20 березня 2008 - з дати підписання кредитного договору сторонами. Враховуючи, що для [PERSON], за позовом про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності почався з 20 березня 2008 року та не переривався, тому він закінчився 20 березня 2011 року. Позовну заяву підписано позивачем 28 травня 2014 року, тобто більше ніж як через шість років після початку перебігу строку позовної давності. Таким чином, позовну заяву про визнання правочину недійсним подано після спливу позовної давності. Безпідставними є твердження позивача, щодо того, що кредитний договір було укладено між фізичною особою [PERSON] та позичальником. ОТП Банк має обсяг необхідних прав, що підтверджується банківською ліцензією, дозволом та додатком до дозволу. В тексті кредитного договору зазначено, що від імені ОТП Банк діє [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського місткого нотаріального округу [PERSON], 24 січня 2008 року, за реєстровим № 158, що видана на підставі передоручення ПП «Прайм-Плюс», на підставі нотаріально посвідченої довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського місткого нотаріального округу [PERSON] 24 січня 2008 року, за реєстровим № 158. Право пред'явлення позовів до банків, що стосуються наявності ліцензій належить виключно відповідним державним органам, до яких позивач не відноситься. Щодо посилань позивача на порушення та звуження прав споживача (позивача) у кредитному договорі, встановлення дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, та невідповідність положень кредитного договору чинному законодавству, то такі твердження є безпідставними, адже у договорі зазначені відповідні права та обов'язки як позичальника так і кредитора, а саме п. 2.3., 2.4 - права і обов'язки позичальника і п. 2.1.. 2.2. - права і обов'язки кредитора. Позивач на власний розсуд погоджувався з умовами договору, фактом такого волевиявлення є наявність відповідних підписів. Кредитний договір містить баланс інтересів, як позичальника так і банку, і чітко визначає умови його виконання. Позичальник за власним волевиявленням отримав кредитні кошти на тих умовах, які визначені в кредитному договорі. На інших умовах банк просто не надавав би кошти, оскільки це призвело би до збитків банку, що повинен діяти в інтересах акціонерів банку та осіб, які довірили банку свої кошти. На сьогоднішній день, скориставшись на протязі чотирьох років, коли це було вигідно позичальнику, кредитними коштами, тепер він намагається уникнути відповідальності у зв'язку із невиконанням умов кредитного договору, користуючись правовим інструментом. Банк надавав кредити в доларах США, євро, гривні, швейцарських франках. Тому у Позивача був широкий вибір програм кредитування, з різними відсотковими ставками, і враховуючи всі плюси і мінуси, Позивач обрав кредитування саме в доларах США. На момент підписання Кредитного договору Позивача в повній мірі влаштовували всі вищезазначені умови Кредитного договору, бо ніяких зауважень та доповнень до Банку ним заявлено не було. Загальновідомо, що процентна ставка по гривневим кредитам значно більша ніж, зокрема, по кредитам в доларах США, що пов'язано саме з валютними ризиками. Позивач свідомо обрав валютний кредит зі сплатою меншої процентної ставки, що в свою чергу ще раз підтверджує, що вимоги позивача є необгрунтованими. Кредитний договір є двостороннім правочином. Це добровільне і належним чином оформлене волевиявлення обох сторін, які дійшли згоди стосовно всіх істотних умов, наслідком чого стало підписання кредитного договору. В даному випадку всі дії позичальника були спрямовані на реальне настання юридичних наслідків за цим договором і свідчать про те, що кредитний договір є чинним та таким, що відповідає чинному законодавству. Отже, посилання на несправедливість умов кредитного договору та на невідповідність чинному законодавству не відповідає дійсності. Не вірними в цілому є думка позивача щодо того, що нібито банк позбавляє позичальника на дострокове виконання зобов'язань за договором. Наводячи положення п.1.8.4. кредитного договору, позивач навмисно не враховує положень п. 1.8.1. кредитного договору, де чітко зазначено право позичальника здійснювати дострокове виконання зобов'язань. Приватне підприємство «Прайм-Плюс» у судове засідання представника не направило, причини неявки представника суду не повідомило, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Заслухавши представників сторін, що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.03.2008 року між [PERSON], як позичальником та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», від імені якого діє [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 24.01.2008 року, за реєстровим № 158, виданої в порядку передоручення від ПП «Прайм-Плюс», на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 24.01.2008 року, за реєстровим № 158, було укладено кредитний договір №МL-009/191/2008, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 136 336,50 доларів США для придбання нерухомого майна, з річною базою нарахування процентів 360 днів, сума першочергового внеску - 0%, дата остаточного повернення кредиту 20.03.2033 року, в свою чергу позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання за договором. Відповідно до тексту вказаного кредитного договору (преамбула та реквізити сторін), сторонами кредитного договору є ЗАТ «ОТП Банк» та фізична особа [PERSON] В той же час, як вбачається з підписів, що проставлені у тексті кредитного договору, та посилань у преамбулі, кредитний договір було укладено (підписано) фізичною особою - [PERSON], який діяв як повірений на підставі передоручення від Приватного підприємства «Прайм-Плюс». Як вбачається із довіреності від імені ЗАТ «ОПТ Банк», посвідченої 24.01.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 158, банк, діючи відповідно до п. 4.1.2 Договору доручення № 23/86 від 13.04.2007 року уповноважив ПП «Прайм-Плюс» вчиняти від імені банку наступні юридичні дії: · приймати від фізичних та юридичних осіб документи, перелік яких наведено у Додатку №1 до цієї довіреності та передавати такі документи в банк для прийняття кредитним комітетом останнього рішення про можливість, порядок, обсяг та умови надання кредитів позичальникам; · у разі отримання позитивного рішення від кредитного комітету банку укладати та підписувати з позичальниками, за формою, на умовах та за змістом визначених кредитним комітетом банку: кредитні договори; договори іпотеки нерухомого майна, що купуються позичальниками з використанням кредитних коштів банку та/чи іншого нерухомого майна, що передається в іпотеку банку; договори страхування нерухомого майна переданого чи яке підлягає передачі в іпотеку банку від ризиків загибелі або пошкодження внаслідок пожежі, удару блискавки, вибуху газу та ін. (укладається на повну оціночну вартість нерухомого майна); договори страхування позичальників від нещасного випадку, що укладаються на суму заборгованості позичальника перед банком по кредитному договору; договір страхування фінансового ризику власника нерухомого майна (титулу власності) на користь банку - укладається за вимогою та на умовах визначених банком; · укладати та підписувати з фізичними та юридичними особами (надалі - поручителями та/чи майновими поручителями). за формою та на умовах визначених кредитним комітетом банку: договори майнової та/чи фінансової поруки за позичальників, що уклали кредитні договори з банком; договори і страхування поручителів від нещасного випадку на суму заборгованості позичальників перед банком по кредитному договору (без врахування відсотків); договори страхування нерухомого майна переданого чи яке підлягає передачі в іпотеку банку від ризиків загибелі або пошкодження внаслідок пожежі, удару блискавки, вибуху газу та ін. (укладається на повну оціночну вартість нерухомого майна); Для виконання вищевказаних юридичних дій в межах дії цієї довіреності компанії надається право представляти інтереси банку в усіх державних, приватних, колективних та інших підприємствах; організаціях та установах, в тому числі в органах нотаріату з усіх питань пов'язаних з виконанням/компанією цієї довіреності, розписуватись та ставити печатку компанії за банк, подавати заяви, а також виконувати інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності. Повноваження, наданні цією довіреністю, можуть бути передовірені іншим особам лише за письмовою згодою банку. 20.11.2008 року вказана довіреність на підставі заяви ЗАТ «ОТП Банк» була скасована, про що в Єдиному реєстрі довіреностей зроблено відповідний запис. З відповіді ПП «Прайм-Плюс» від 11.11.2014 року вбачається, що довіреність від вказаного підприємства щодо надання повноважень на укладення кредитних договорів в порядку передоручення [PERSON], відсутня. Ця обставина також підтверджується відповіддю приватного нотаріуса [PERSON], від 15.12.2014 року, де вказано, що довіреність, видана від імені ПП «Прайм-Плюс» щодо надання повноважень в порядку передоручення [PERSON] на укладення кредитних договорів 24 січня 2008 року за реєстровим номером 158, не посвідчувалась. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, згідно з ч.ч.1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Як передбачено ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України). Згідно ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Як передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено судом із наданих сторонами доказів, довіреність від імені ЗАТ «ОТП Банк» була видана на ПП «Прайм-Плюс», однак будь-які документи, що підтверджують повноваження фізичної особи [PERSON], на укладення оспорюваного кредитного договору від імені ЗАТ «ОТП Банк» чи ПП «Прайм-Плюс» в матеріалах справи відсутні та відповідачами по справі не подані. Не підтверджується жодними доказами той факт, що [PERSON], на момент укладення оспорюваного договору був директором ПП «Прайм-Плюс». Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON], який підписав спірний кредитний договір, всупереч вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, необхідного обсягу повноважень не мав, а відтак спірний договір слід визнати недійсним. Застосування у даному випадку ст. 241 ЦК України, відповідно до якої правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою, а саме вчинення дій, що свідчать про прийняття його до виконання, не може мати місце, оскільки вказана норма перебачає вчинення правочину представником з перевищенням повноважень, а в даному випадку правочин вчинений взагалі без повноважень. Разом із тим, відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Враховуючи викладене, в даному випадку слід застосувати наслідки недійсності правочину, зобов'язавши позивача повернути ПАТ «ОПТ Банк» все отримане за угодою, а саме 136336,50 доларів США. Затосувати наслідки недійсності кредитного договору, передбачені ст. 1057-1 ЦК України, зокрема, шляхом накладення арешту на майно, яким забезпечено виконання кредитного договору, не передбачається можливим, оскільки суду не надано відповідних договорів іпотеки. Посилання позивача на те, що укладений кредитний договір суперечить чинним на момент його укладення положенням та вимогам законодавства України (законам та підзаконним нормативно-правовим актам) в частині здійснення нечесної підприємницької діяльності, а також те, що умови укладеного кредитного договору в значній мірі порушують та звужують визначені законодавством права позивача та встановлюють дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін судом не приймається до уваги, оскільки недійсність окремих положень договору не тягне за собою визнання недійсним всього договору. Посилання позивача на те, що оспорюваний договір укладено без відповідної на те банківської ліцензії та дозволу не відповідає дійсності та є безпідставним, оскільки АТ «ОТП Банк» має обсяг необхідних прав, що підтверджується банківською ліцензією, дозволом та додатком до дозволу, копії яких містяться в матеріалах справи. АТ «ОТП Банк» на момент укладення кредитного договору діяло на підставах положень чинного законодавства та підзаконних нормативно-правових актів України, тому 08.11.2006 року ЗАТ «ОТП Банк» отримано генеральну банківську ліцензію за № 191 від 08.11.2006 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Невід'ємною частиною цієї ліцензії є Дозвіл від 08.11.2006 року за № 191-1 з Додатком до Дозволу № 191-1 від 08.01.2006 року, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» з валютними цінностями (додається). Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», отже користується всіма правами та обов'язками останнього. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності як на підставу відмови у позові судом відхиляється з огляду на вимоги ч. 5 ст. 261 ЦК України, відповідно до якої за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а строк виконання оспорюваного договору визначений 20.03.2033 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідачів у рівних частинах в дохід держави.

Outcome: approved