Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Юр'ївської сільської ради Тарутинського району Одеської області, про визнання факту володіння майном та визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. Послалась на те, що [INFO] року помер її батько, [PERSON], спадкодавець 1/2 майна за адресою: [ADDRESS], з господарськими будівлями і спорудами, яке він заповідав [PERSON] та її брату [PERSON], який помер [INFO] року. Донька померлого брата - [PERSON], яка є спадкоємицею за правом представлення, відмовляється від своєї частки. При зверненні до державного нотаріуса позивачу відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позаяк право власності на 1/2 майна за адресою: [ADDRESS], з господарськими будівлями і спорудами за померлим [PERSON] зареєстровано не було. Таким чином, позивач просила встановити факт володіння [PERSON] на праві власності 1/2 майна за адресою: [ADDRESS], з господарськими будівлями і спорудами та визнати право власності на це майно за нею в порядку спадкування згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 12 серпня 2015 року. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися. Надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримують. Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності належав жилий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 6, 11). [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 34). Відповідно до заповіту від 20 червня 2007 року спадкодавець [PERSON] заповів спірний будинок з надвірними спорудами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 22). [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON], в подальшому після укладення шлюбів змінювала прізвище на «[PERSON]» та «[PERSON]» (а.с. 18-21). [PERSON], який доводився позивачу рідним братом, помер [INFO] року (а.с. 32, 33). Донька померлого [PERSON], [PERSON], від права на частку спадщини, яка б належала її батькові, відмовилась (а.с. 31). Відповідно до ч. 1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Непрацездатна вдова спадкодавця, [PERSON] від обов'язкової частки у спадщині, передбаченої ст. 1241 ЦК України, також відмовилась (а.с. 26). Свідоцтво про право власності на спірний будинок видано [PERSON] та [PERSON] 3 серпня 1994 року (а.с. 11). За приписами ст.ст. 22, 28 чинного на той час Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Отже, частки у праві спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] є рівними. Відповідно до п.п. 3 п. 17 постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року № 5 частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Таким чином суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо встановлення факту володіння спадкодавцем [PERSON] на праві власності 1/2 майна за адресою: [ADDRESS], з господарськими будівлями і спорудами та визнання права власності на це майно за позивачем в порядку спадкування згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 12 серпня 2015 року. Враховуючи викладене,

Outcome: approved