Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

[PERSON] 6 серпня 2015 року предявила позов до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 червня 2012 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори [PERSON] про спадкування житлового будинку по вул. Сонячній, 167 у с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області після смерті [PERSON], котрий помер 5 січня 2012 року, та визнання за нею, позивачем, як членом колишнього колгоспного двору, право власності на ? частину вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належав до майна колгоспного двору. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що із ухвали Самбірського міськрайонного суду від 02.07.2015 року про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення майнової та моральної шкоди вона, позивач, довідалася про те, що [PERSON] 18 червня 2012 року Самбірською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на весь вказаний будинок, хоча даний житловий будинок належав до майна колишнього колгоспного двору, головою якого був [PERSON], а членами цього двору на час його припинення були [PERSON], [PERSON], котрий помер у 2006 році, та вона, позивач, і тому кожному із них належало по ? частині майна колгоспного двору. Так як станом на 15.04.1991 року майно колгоспного двору, а саме, спірний житловий будинок зберігся і вона, позивач, не втратила право на частку в майні колишнього колгоспного двору, то просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по вул. Сонячній, 167 у с. Ваньовичі Самбірського району. Під час судового розгляду [PERSON] та її представник у підтримання своїх позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, посилаючись на те, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] та закінчився строк позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Крім того, [PERSON] ніколи не була членом колгоспного двору, головою якого був [PERSON], та не приймала участь у набутті майна цим двором. Представники третьої особи - Стрілковицької сільської ради пояснили, що довідки про склад осіб колгоспного двору, головою якого був [PERSON] видавалися на підставі погосподарської книги. Вислухавши пояснення сторін, представників сторін та третьої особи, показання свідків, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. [PERSON] сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Із спадкової справи, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та довідки про технічну характеристику обєктів нерухомого майна відомо, що 18 червня 2012 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON], котрий помер 5 січня 2012 року, його дружині [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається із житлового будинку № 167 по вулиці Сонячній в селі Ваньовичі Самбірського району Львівської області, до якого відносяться також господарські будівлі та споруди загальною інвентаризаційною вартістю 102\~240 грн., і 29.12.2014 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на вказане майно. У вказаному свідоцтві про право на спадщину записано, що зазначений будинок належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Стрілковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області 27.06.1988 року на підставі рішення Самбірської районної ради від 16.06.1988 року за № 182. Також у вказаній спадковій справі наявна довідка, видана виконкомом Стрілковицької сільської ради Самбірського району 17.05.2012 року, про те, що станом на 01.07.1990 року у даному будинку постійно проживали та були зареєстровані [PERSON] голова колгоспного двору, його дружина [PERSON] та їх син [PERSON], котрий помер 19.09.2006 року (а.с. 32, 35, 55-69). Однак, вказані дані про склад спадкового майна та склад осіб колгоспного двору на час його припинення не відповідають дійсності. Так, із свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР відомо, що забудовнику [PERSON], на підставі рішення правління колгоспу «30 років ВЛКСМ» від 13.07.1961 року з присадибного фонду виділена земельна ділянка під забудову площею 0,07 га у с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області (а.с. 27). Із витягу з рішення Самбірської народної ради народних депутатів від 16 червня 1988 року № 182 та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок вбачається, що житловий будинок, з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Ваньовичі по вул. Сонячній, 167 Самбірського району належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а. с. 7, 29, 30). Із довідки про технічну характеристику обєктів нерухомого майна та нумерації будинків по селу Ваньовичі Самбірського району вбачається, що рік забудови вказаного будинку 1960 і його старий номер 141 (а.с. 35, 41 Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Із довідки, виданої 04.09.2015 виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради Самбірського району та витягів з погосподарської книги за 1986-1990, 1991-1995 роки видно, що господарство по вул. Сонячній, 167 у с. Ваньовичі належало до колгоспного двору і станом на 01.07.1990 та 15.04.1991 у цьому будинку були зареєстровані постійно та проживали [PERSON] голова колгоспного двору, котрий помер 05.01.2012 року; [PERSON] дружина, [INFO], [PERSON] син, котрий помер 19.09.2006 року. На день смерті сина [PERSON] в будинку постійно проживали та були зареєстровані його батько [PERSON] та мати [PERSON] На день смерті [PERSON] в будинку постійно проживала і була зареєстрована його дружина [PERSON], [INFO] (а. с. 38, 125, 126). Також із зазначених витягів з погосподарської книги видно, що [PERSON] тимчасово вибувала із вказаного двору з 1986 по 20.01.1987 та з 09.03.1988 по 22.11.1988 (а.с. 125) Із довідки, виданої виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради, протоколу засідання правління колгоспу «30-річчя ВЛКСМ» Самбірського району від 14.11.1988 року № 13 відомо, що [PERSON] з 16.11.1988 року по28.01.1992 року була членом колгоспу «30-річчя ВЛКСМ» - агроторгу «Стрілковицький» ( а.с. 81, 93, 94). Факт членства [PERSON] у вказаному колгоспному дворі на час його припинення також стверджується витягом із погосподарської книги за 1991-1995 роки, із якого вбачається, що членами цього двору зазначені її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 125). Із договору купівлі-продажу жилого будинку від 02.11.1999 року, реєстраційного посвідчення та будинкової книги для прописки громадян, а також витягів з погосподарських книг відомо, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться у с. Ваньовичі, по вул. Сонячній, 156, Самбірського району Львівської області, а в 1995 році разом із дітьми вибула із двору, головою якого був [PERSON], до двору по вул. Сонячній, 156 в с. Ваньовичі ( а.с. 9, 10, 109-113,\~114-118, 125, 127, 128- 140). Ураховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] на момент припинення колгоспного двору, головою якого був [PERSON], не втратила право на частку у майні цього двору, на що посилається відповідач, не подавши про це жодні докази. Обставини членства у колгоспному дворі не можуть доказуватися показаннями свідків. Тим більше, що свідок [PERSON], на показання якої відповідач посилається у своїх запереченнях, перебуває із позивачем у неприязних відносинах. Отже, довідка, видана 03.08.2015 року виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради Самбірського району, про те, що станом на 01.07.1990 року [PERSON] не була членом колгоспного двору, головою якого був [PERSON], є недостовірною і державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори після його смерті безпідставно було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на весь житловий будинок № 167 по вулиці Сонячній в селі Ваньовичі Самбірського району, до якого відносяться також господарські будівлі та споруди, так як [PERSON] на час припинення колгоспного двору належала тільки ? частина майна цього двору, а із урахуванням того, що після смерті сина [PERSON], котрий помер 19.09.2006 року, його частку у майні колишнього колгоспного двору успадкували його батьки [PERSON] та [PERSON], після смерті [PERSON] спадщина відкрилася на 3/8 частини вказаного будинку, а 3/8 частини цього будинку належать [PERSON] Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1301 цього Кодексу свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Суд відхиляє посилання відповідача та його представника на те, що [PERSON], предявивши 06.08.2015 року позов про визнання недійсним свідоцтва про право спадщину, виданого [PERSON] 18.06.2012 року, пропустила позовну давність,

Outcome: partial