Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом позивач) звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] (далі за текстом відповідач) про визнання права власності на майно, набуте під час шлюбу за кошти, що належали особисто дружині. В позовній заяві позивач зазначила, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу було придбано нерухоме майно - квартира за адресою: [ADDRESS]. Позивач просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на вказану квартиру. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, згідно з ст.ст. 74-76 ЦПК України був належним чином повідомлений про час розгляду справи. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно з ст. 224 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 06.07.2012 року позивач та відповідач уклали шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області (а.с.11). В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у березні 2013 року була придбана квартира за адресою: [ADDRESS], вартість якої становила 82780.00 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 24 березня 2013 року. (а.с.9) Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначену вище квартиру було зареєстровано на імя відповідача (а.с.10) Купівля квартири відбувалась наступним чином: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~зі сторони відповідача надавалось - 20422.00 грн. Для чого відповідач оформив 2 кредити на суму 13100,00 грн. та 7322.00 грн. відповідно, а отримані кошти сплачені в рахунок придбання квартири. Факт отримання кредитів підтверджується копіями кредитних договорів. (а.с.15-19, 39-41) -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~зі сторони позивача надавалось - 62358.00 грн. Ці кошти були нею позичені у фізичних осіб, а саме: 24000,00 грн. передав у вигляді позики знайомий її батьків - [PERSON], 8000.00 грн. позивач отримала у вигляді позики [PERSON], 16000 вона отримала у вигляді позики у [PERSON], що підтверджується відповідними розписками. (а.с.12-14) Також батько позивача - [PERSON] подарував їй кошти в розмірі 1000 (доларів США). що складало 8000.00 грн. та дідусь позивача [PERSON] подарував їй кошти в розмірі 1000 (доларів США). що складало 8000.00 грн., які позивач також додала до загальної суми на покупку квартири. Враховуючи те, що відповідач останнім часом (з травня 2013 року) не працював, а кошти за взятими для купівлі квартири кредитами необхідно було сплачувати, сплату кредитів вирішив взяти на себе батько позивача - [PERSON], подарувавши при цьому позивачу ці кошти. Після цього за домовленістю з батьком останній перерахував їх в рахунок погашення кредитів відповідача, про що свідчать відповідні квитанції про сплату заборгованості за кредитами. (а.с.22-30) Таким чином частка коштів, що надавалась відповідачем для купівлі квартири сплачена позивачем повністю. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, оскільки, спірне майно було придбано позивачем під час шлюбу, але за кошти, які належать особисто їй, вказана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є особистою приватною власністю позивача. Згідно з ст. 88 ЦПК України в разі задоволення позовних вимог суд, стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку з викладеним суд, враховуючи встановлені обставини та відповідні ним спірні правовідносини, вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та законними, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved