Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] 12 жовтня 2020 року звернулась в суд з позовом до державного підприємства «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК», Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Державної казначейської служби України про зобов`язання звільнити з роботи у зв`язку з ліквідацією інституту та видати трудову книжку, зобов`язання прийняти рішення щодо виділення коштів та стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.04.2019 року прийнято рішення про припинення ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК» шляхом ліквідації, створено ліквідаційну комісію, головою якої призначено [PERSON] . Але, до цього часу позивача та інших працівників не звільнено з роботи у зв`язку з ліквідацією інституту та не видано трудові книжки. У з в`язку з цим, позивач не може звернутись до центру зайнятості, оскільки рахується працевлаштованим в інституті. Голова ліквідаційної комісії на письмові звернення не реагує, по телефону повідомив, що немає можливості провести кінцевий розрахунок із працівниками інституту та погасити заборгованість по заробітній платі, у зв`язку із відсутністю майна та коштів на рахунках інституту. Після вилучення основних засобів в інституту статутна діяльність інституту припинилась, стало неможливим погасити заборгованість по заробітній платі. Міністерство, як засновник інституту, несе відповідальність за боргами інституту. Заборгованість по заробітній платі складає 202 264 грн. 30 коп., що є порушенням трудового законодавства та прав позивача. Починаючи з 10.04.2019 року інститут перебуває у стані припинення. Кошти державного бюджету для погашення заборгованості по зарплаті мають бути стягнуті на користь позивача Державною казначейською службою України, оскільки виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників здійснюється на підставі виконавчих документів виключно органами казначейства. 03 грудня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача Державної казначейської служби України із тексту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки прав та охоронюваних інтересів позивача не порушувала, будь яких протиправних дій відносно позивача не здійснювала. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування. Державна казначейська служба тільки здійснює перерахування коштів як фінансова установа, за дорученням розпорядника коштів або за рішенням суду. Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у справі. Органи казначейства виконують рішення судів про стягнення коштів з боржників, або рішення про стягнення з бюджету коштів, які визначені судом як моральна чи матеріальна шкода. Але, позивачем не заявляється вимога про відшкодування шкоди або про визнання дій відповідачів незаконними. Боржником перед позивачем виступає роботодавець, а не Держава. 07 грудня 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив поданий Державною казначейською службою України у якій вказує, що Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, як головний розпорядник бюджетних коштів на підставі рішення Івано-Франківського міського суду вирішує питання щодо виділення коштів з державного бюджету на погашення заборгованості по зарплаті та виплаті коштів при звільненні позивачу та іншим працівникам інституту, та надає доручення на здійснення платежу Державній казначейській службі України, тому Державна казначейська служба є належним відповідачем у справі. 14 грудня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України із тексту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, pгідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з 10.04.2019 року ДП «УДКТІагротранс» перебуває у стані припинення. Таким чином, відповідно до положень законодавства та установчих документів підприємства, повноваження з управління ДП «УДКТІагротранс» перейшли до ліквідаційної комісії, у тому числі й обов`язок щодо звільнення працівників підприємства з дотриманням їх прав та інтересів відповідно до законодавства про працю, проте, позивачем жодних вимог до ліквідаційної комісії не заявлено, що свідчить про те, що останнім обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Позивач отримував заробітну плату безпосередньо на підприємстві за рахунок коштів, одержаних за результатом його господарської діяльності, виплата позивачеві заборгованості за рахунок коштів Міністерства суперечитиме статті 74 Господарського кодексу України та частині першій статті 4 Закону України «Про оплату праці», оскільки Мінекономіки жодних зобов`язань перед позивачем по заробітній платі не мало і не може мати. 26 січня 2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив поданий Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України в якій зазначив, що ліквідаційна комісія складається із працівників Міністерства, тому саме Міністерство має відповідати за їх дії. Ухвалою суду від 29 січня 2021 року провадження у справі за позовом [PERSON] до державного підприємства «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК», Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Державної казначейської служби України про зобов`язання звільнити з роботи, зобов`язання прийняти рішення щодо виділення коштів та стягнення заборгованості по заробітній платі в частині позовної вимоги до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про зобов`язання держави в особі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України прийняти рішення щодо виділення коштів для проведення з позивачем та іншими працівниками державного підприємства «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК» повного розрахунку при звільненні з роботи, погашення заборгованості по зарплаті закрито, оскільки позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає вирішенню судом за правилами адміністративного судочинства. 12 квітня 2021 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в частині суми заборгованості по заробітній платі, та просить стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України заборгованість по зарплаті в сумі 229 634 грн. 30 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що він на даний час працює на посаді юрисконсульта у ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК», але заробітної плати не отримує з 2013 року. Про звільнення з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства його ніхто не попереджав, заяву про звільнення з роботи за власним бажанням чи у зв`язку з іншими причинами він не подавав, вважає, що його має бути звільнено рішенням суду у зв`язку з ліквідацією підприємства. При звільненні має бути дотримано всіх гарантій визначених трудовим законодавством. Вважає, що заборгованість по заробітній платі слід стягувати з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, а не з роботодавця ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК». В 2014 році він звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК» заборгованості по заробітній платі, суму, яка стягнута наказом ним не враховано при розрахунку заборгованості. Представник позивача, адвокат Семчук М.М. позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Також вважає, що позивачем вірно заявлено позовні вимоги до відповідачів. Представник відповідача ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК» в судові засідання не з`являвся про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання повісток за місце реєстрації юридичної особи та за місцем проживання голови ліквідаційної комісії [PERSON] , всі повістки повертались зі відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Отже, є правові підстави для розгляду справи за їх відсутності. Свідок [PERSON] , яка працює разом з позивачем, суду пояснила, що заробітна плата на підприємстві нікому не виплачується з травня 2013 року. На підприємстві створено ліквідаційну комісію, працівників про звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства ніхто не попереджав. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідка, дослідивши письмові докази у справі, заяву про видачу судового наказу № 344/454/14-ц всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно записів в трудовій книжці позивача, він з 01.08.2013 року прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК» та працює там до цього часу. Засновником Інституту є Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (раніше Міністерство аграрної політики та продовольства України) (а.с.126). Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Повноваження уповноважених органів управління стосовно об`єктів управління державної власності визначені статтею 6 вказаного Закону. Пунктом 4 підпункту 62 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 № 1119 ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що Мінагрополітики відповідно до покладених на нього завдань здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління. Відповідно до пункту 1.1. Статуту Державного підприємства «Українського державного конструкторсько-технологічного інституту транспорту АПК», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.02.2014 № 79 (далі - Статут) ДП «УДКТІагротранс» засновано на основі державної власності та входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України. Підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 Статуту встановлено, що уповноважений орган управління, зокрема, приймає рішення про ліквідацію Підприємства. 09 квітня 2019 року засновником прийнято рішення про припинення державного підприємства «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК» шляхом ліквідації. Утворено ліквідаційну комісію ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК», затверджено план заходів із ліквідації (а.с.139). Пунктом 3 плану заходів із ліквідації ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК» встановлено обов`язок голови ліквідаційної комісії щодо попередження працівників ДП «УДКТІагротранс» про звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства (пункт 1 статті 40 КЗпП України), забезпечивши при цьому дотримання соціально-правових гарантій у порядку та на умовах, визначених законодавством України. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Інститут перебуває в стадії припинення з 10.04.2019 року. Відповідно до підпункту 13.3 пункту 13 Статуту з моменту призначення ліквідаційної комісії до неї переходять повноваження з управління Підприємством. Відповідно до ч.4 ст. 105 ЦК України, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Відповідно до ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Позивач та інші працівники підприємства про ліквідацію підприємства та про наступне вивільнення не повідомлялись. Отже, фактично на даний час процедура ліквідації підприємства ще триває. Будь-яке звільнення з підприємства (установи, організації), в тому числі і в зв`язку з ліквідацією, оформлюється відповідним наказом чи розпорядження. На практиці наказ оформлюється в останній робочий день працівника, якого звільнюють. Стаття 47 КЗпП визначає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Працівникам, яких звільняють в зв`язку з ліквідацією підприємства обов`язково виплачується вихідна допомога в розмірі не менше середнього місячного заробітку (стаття 44 КЗпП). Позивач просить суд зобов`язати ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК» звільнити його з роботи у зв`язку з ліквідацією, видати трудову книжку та провести розрахунок, але на даний час ліквідація підприємства не завершена, тому підстав для звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства немає. Якщо позивач не бажає більше працювати у ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК», то він вправі подати заяву про звільнення з роботи за угодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП), за власним бажанням (ст. 38 КЗпП), в тому числі якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Позивач заяву про звільнення з роботи із зазначених причин не подавав, хоча стверджує, що роботодавцем порушуються норми законодавства про працю, зокрема не виплачується заробітна плата. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Отже, право позивача на даний час не порушено, оскільки процедура ліквідації підприємства триває, тому підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання звільнити з роботи у зв`язку з ліквідацією інституту, видати трудову книжку та провести розрахунок немає. Але, суд роз`яснює позивачу його право звернутись до роботодавця із заявою про звільнення за згодою сторін або за власним бажанням, у випадку не розгляду такої заяви протягом розумного строку, позивач вправі звернутись до суду за захистом свого права. Щодо вимоги позивач про стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з казначейського рахунку на його користь заборгованість по зарплаті в сумі 229 634 грн. 30 коп., то судом встановлено наступне. Як вбачається із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 2013 року по 2021 рік, позивач доходів не отримував. Згідно довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 та ОК-7 в серпні 2013 року позивачу нараховано 31.53 грн., страхувальник ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК». Як вбачається із відповіді Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 23.04.2021 року, за оперативними даними УДПС України в Івано-Франківській області, станом на 01.04.2021 року наявна заборгованість по ЄСВ в сумі 188 041 грн. 50 коп. Крім того, в січні 2014 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 2920 грн. 89 коп. за період з серпня 2013 року по жовтень 2013 року. Відповідач не надав суду інформації про розмір заборгованості по заробітній платі позивача на даний час. Розрахунок заборгованості позивач провів самостійно. Перевірити розрахунок суд не може, оскільки позивачем, представником відповідача не надано жодної інформації про розмір заробітної плати позивача. Крім того, позивачем не вірно визначено відповідача за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати виходячи з наступного. Державна казначейська служба України здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, є окремою юридичною особою, має власний кошторис, печатку із зображенням Державного гербу України та своїм найменуванням, самостійно несе відповідальність за власні дії. Органи Казначейства згідно своїх функціональних обов`язків здійснюють платежі лише за дорученням відповідного розпорядника коштів за рівнем, про що зазначено в ст. 49 Бюджетного кодексу України. Державна казначейська служба України не є органом, з якого стягується шкода, оскільки не має в своєму кошторисі передбачено таких видатків. Державна казначейська служба України тільки здійснює перерахування коштів, як фінансова установа, відповідно до своїх обов`язків, за дорученням розпорядника коштів або за рішенням суду. Виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників здійснюється на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 03.08.2011 року № 845. Порядком передбачено порядок безспірного списання коштів бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам. Відповідно до п.24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем в даній справі, боржником перед ним виступає саме його роботодавець. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Отже, саме відповідач ДП «Український державний конструкторсько-технологічний інститут транспорту АПК» повинен виплачувати заборгованість по заробітній платі позивача, оскільки позивач на даний час працює, юридична особа не ліквідована. Але, позивач, який працює юрисконсультом, має юридичну освіта та його представник, який є адвокатом, наполягали в судовому засіданні, що заборгованість повинна стягуватись саме з відповідача Державної казначейської служби України. Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Позивачу та його представнику про вказану норму процесуального кодексу відомо, але позивач клопотання про заміну відповідача за вказаною вимогою не подавав. З урахуванням наведеного позовна вимога про стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з казначейського рахунку на користь [PERSON] заборгованість по зарплаті в сумі 229 634 грн. 30 коп. задоволенню не підлягає. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 40, 47, 48, 49-2, 94, 115, 116 Кодексу законів про працю України,

Outcome: dismissed