Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням змін до нього, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 39,20 кв.м, житловою площею 21,30 кв.м з господарським будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], як за забудовником. В позовній заяві представник позивача вказувала, що позивач [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, в 1990 році збудували житловий будинок на земельній ділянці, яка була виділена її чоловікові рішенням виконкому Люботинської міської ради народних депутатів від 11 березня 1986 року. Але через свою необізнаність ані вона, ані її чоловік право власності на збудований житловий будинок не зареєстрували. Наразі, своє право власності на 1/2 частину житлового будинку як забудовник позивач не має змоги зареєструвати через смерть чоловіка, [PERSON] Відповідач по справі, [PERSON], подала зустрічний позов, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 39,20 кв.м, житловою площею 21,30 кв.м з господарським будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказувала на те, що спірний будинок був збудований її батьками, [PERSON] і [PERSON], у 1990 році. Після смерті батька [INFO] вона прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою, інші спадкоємці - [PERSON], дружина померлого, і [PERSON], син померлого, спадщину у встановленому порядку не прийняли. Але вона, [PERSON], не має змоги оформити своє право на спадщину після смерті батька через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, але подала суду заяву про підтримання позову і розгляд справи за її відсутності, а також висловила свою згоду з зустрічним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про визнання позовних вимог за обома позовами, розгляд справи просив провести за його відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, але подала суду заяву про підтримання зустрічного позову і розгляд справи за її відсутності, а також висловила свою згоду з первісним позовом. В судовому засіданні встановлене наступне. Рішенням виконкому Люботинської міської ради народних депутатів від 11 березня 1986 року № 3/169 було виділено [PERSON] земельну ділянку площею 600 кв.м за адресою: [ADDRESS] у безстрокове користування для будівництва житлового будинку. Дозвіл на проведення робіт по індивідуальному будівництву був виданий [PERSON] 29 травня 1987 року архітектором Харківського району Харківської області. В цьому дозволі [PERSON] був визначений як виконавець будівельних робіт на підставі рішення виконкому Люботинської міської ради народних депутатів, акту розбивки та типового проекту. [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 1976 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданим 03 липня 1976 року Люботинською міською радою Харківського району. Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого КП «Люботинське БТІ» станом на 10 травня 2017 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] у 1990 році були збудовані житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 39,20 кв.м, житловою площею 21,30 кв.м з верандою літ. «а», а також навіс літ. «а1», погреб літ. «Б», вбиральня літ. «В», сарай літ. «Г», огорожа 1, 2. Згідно з довідкою КП «Люботинське БТІ» від 10 травня 2017 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був збудований у 1990 році і не являється самочинним. Однак, право власності на житловий будинок від моменту завершення будівництва не було зареєстровано. У суду не виникає сумнівів, що спірний житловий будинок був збудований подружжям [PERSON] і [PERSON], оскільки така обставина підтверджена письмовими доказами, а також визнана усіма сторонами по даній справі. Відповідно до ст. 105 ЦК України 1963 року, громадянин, який збудував або будує жилий будинок без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Однак, відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30 липня 2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» встановлено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] житловий будинок не вважається самочинно збудованим, а від так він є придатним до експлуатації і право власності на нього може бути зареєстровано за забудовником у встановленому порядку. Відповідно до ст. 101 ЦК України 1963 року, у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КЗпШС України, які діяли під час виникнення правовідносин, спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з господарським будівлями і спорудами, розташовані за адресою: [ADDRESS] були збудовані та набуті [PERSON] і [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому є таким, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст. 28 КпШС УРСР у спільній сумісний власності майна подружжя їх частки визначаються рівними. Отже кожному з подружжя має належати по 1/2 частині спірного домоволодіння. Оскільки позивач [PERSON] є забудовником спірного житлового будинку з надвірними будівлями, суд визнає за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарським будівлями і спорудами. [INFO] [PERSON] помер, про що було видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 16 лютого 2016 року, та після нього залишилась спадщина у виді 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] За повідомленням Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в шестимісячний строк після смерті [PERSON], до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області звернулася його дружина [PERSON] з заявою від 22 березня 2016 року про відмову від прийняття спадщини та на підставі цієї заяви була заведена спадкова справа № 81/2016. Крім того, з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулася 22 березня 2016 року донька спадкодавця [PERSON] Але свідоцтво про право на спадщину за законом на частину дитлового будинку нікому не видавалось та заповіт від імені померлого не посвідчувався. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається в матеріалів справи, позивач за первісним позовом, [PERSON], хоча й проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але від прийняття спадщини вона відмовилась. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] являється спадкоємцем першої черги, її родинні відносини зі спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 24 лютого 1978 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбі № 00017309889 від 10 листопада 2016 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 07 квітня 2010 року та свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 22 квітня 2011 року, якими підтверджується послідовна зміна дівочого прізвища «[PERSON]» на «[PERSON]». Інший спадкоємець, відповідач [PERSON], який є сином спадкодавця [PERSON], спадщину у встановленому порядку не прийняв. Аналізуючи докази, суд вважає, що у зв'язку з підтвердженням факту прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивачу за зустрічним позовом [PERSON] у порядку спадкування за законом має належати 1/2 частина житлового будинку з господарським будівлями і спорудами. За таких обставин, суд задовольняє первісний і зустрічний позови в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved