Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] 25 січня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що у паспорті громадянина України, виданому 22.05.1998 року його ім'я вказано «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Також у правовстановлюючих документах, а саме: державному акті на право власності на земельну ділянку від 15.02.2008 року, договорі купівлі-продажу від 16.09.2009 року та свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 06.07.2013 року його ім'я зазначено «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». В даний час заявник позбавлений можливості використовувати належну йому власність на власний розсуд через допущені помилки. Заявник просив суд встановити факт належності йому правовстановлюючих документів, а саме: державного акту на право власності на земельну ділянку від 15.02.2008 року, договору купівлі-продажу від 16.09.2009 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.07.2013 року. У своїй заяві від 23 березня 2017 року заявник просив справу розглядати за його відсутності, заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. 24 лютого 2017 року до суду надійшло повідомлення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Суслова М.Є. з проханням розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,120 га, кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.07.2013 року серії [NUMBER], індексний номер 5799759, виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 98265412214 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів 15.02.2008 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010812000770 (а.с. 10, 14-15); об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М. за реєстровим № 3732, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 3620400 16.09.2009 року (а.с. 11-13). Однак, у вищезазначених правовстановлюючих документах була допущена помилка, а саме: ім'я заявника зазначено як «[PERSON]», тоді як правильно було б вказати «[PERSON]», як записано у паспорті громадянина України серії [NUMBER], виданому 10.07.2014 року Ленінським РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області; картці платника податків, виданій 28.05.2014 року ДПІ в Ленінському районі м. Дніпропетровська; свідоцтві про народження [NUMBER], виданому Адміністрацією міського округу «м. Дагестанські Огни» Республіки Дагестан 06.06.2014 року та свідоцтві про шлюб серії [NUMBER], виданому Бабушкінським відділом державної РАЦС Дніпропетровського МУЮ 19.09.2014 року (а.с. 6-9). Встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно заявнику для можливості користування та розпорядження належною йому власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази з позиції їх належності та допустимості, а також зв'язку у сукупності, суд приходить до висновку щодо підтвердження обставин належності заявнику вищезазначених правовстановлюючих документів. На підставі викладеного та

Outcome: approved