Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], у якому просили визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщення, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. Позивачі зареєстровані у вказаній квартирі та фактично в ній проживають. У зазначеній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], але у вказаному приміщенні не проживає і не проживала жодного дня, хоча продовжує бути зареєстрованою за вказаною адресою. Фактично остання мешкає за іншою адресою. Відповідач жодних дій по утриманню квартири не здійснює. У той же час її реєстрація у квартирі, призводить до того, що позивачі змушені більше сплачувати за житлово-комунальні послуги, та це є перешкодою для реалізації ними свого права на розпорядження власністю. Оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації за місцем своєї прописки, тому позивачі змушені були звернутись до суду з вказаним позовом. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явились, проте надали до суду письмові заяви, в яких підтримали свої позовні вимоги з підстав викладених у позові, просили їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення поштового повідомлення. Причини неявки, та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не повідомила, а тому суд вважає за можливе згідно вимог ст.ст. 280, 285 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві приватної (сумісної) власності квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 вересня 1993 року, виданого Новоолексіївською селищною радою народних депутатів. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 07.12.2017 року за номером №6947, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Факт реєстрації за вказаною адресою відповідача [PERSON] з 24 січня 2017р. також підтверджується довідкою, виданою Новоолексіївською селищною радою №6948 від 07.12.2017 року. У той же час, зі змісту акту складеного депутатом Новоолексіївської селищної ради Войтенко Н.А. вбачається, що дійсно за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає з січня 2017р., що підтверджують сусіди: [PERSON]. яка проживає в квартирі №16 та [PERSON], яка проживає в квартирі №17 зазначеного вище будинку. Таким чином [PERSON] зареєстрована, проте не проживає у квартирі позивачів без поважних причин більш ніж встановлені законом строки, не цікавиться житлом, не приймає ніякої участі в його утриманні. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 64 Житлового од кексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки, а якщо особа перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному приміщенні, вона має такі ж права та обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач не являється членом сім'ї позивачів, не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад шість місяців, що підтверджується матеріалами справи, обов'язків по утриманню квартири не несе та її особистих речей у вказаному приміщенні виявлено не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, тому її слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

Outcome: approved