Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

[PERSON] 09.10.2019 р. звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , який навчається, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 08.09.2019 року і до досягнення сином 23 років. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони зареєстрували шлюб16.01.1999 року. У шлюбі у позивача з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку із чим з 2012 року вони повністю припинили сімейні відносини і з того часу почали проживати окремо один від одного та в подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між ними було розірвано. Також рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2013 року з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі ј частки з усіх його доходів на її користь на утримання сина [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що вона хоч і працює, однак знаходиться у скрутному матеріальному становищі, а її заробітної плати не достатньо для утримання та забезпечення дитини, всі необхідні витрати вона несе самостійно. Вказує, що їх син [PERSON] поступив на перший курс вищого навчального закладу ПВНЗ «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», а оплата за весь строк навчання складає 81 487,38 грн. Позивач зазначає, що на даний час нею 14.08.2019 р. була здійснена оплата за навчання сина у розмірі 6 800,00 грн. Відповідач в свою чергу ухиляється від свого обов`язку по утриманню сина, хоча являється працездатним, має постійних заробіток, інших дітей на утриманні не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина на період навчання без погіршення свого матеріального стану. Ухвалою суду від 15.10.2019 р. вищевказаний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 20, 21). 06.12.2019 р. до суду надійшов позов [PERSON] на виконання вимог ухвали суду з усунутими недоліками (а.с. 23-28). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 48-49). В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позов, пояснив, що він навчається в приватному вищому навчальному закладі на платній основі, а тому стипендію за навчання не отримує, працювати можливості не має, потребує фінансової допомоги, його повністю утримує матір, яка також оплачує навчання. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що на даний час він проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою, яка не працює, інших дітей, окрім сина [PERSON] , він не має. За фінансовою допомогою до нього ніхто не звертався, він пропонував сину переказувати кошти на його картковий рахунок, на що отримав відмову. Від сплати сину аліментів не відмовляється, при цьому згоден сплачувати до 15 % із його заробітної плати з дати подачі позову - з грудня 2019 р. до закінчення навчання. Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 16.01.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від25.04.2013 року (а.с. 11, 16-16 зв.). Позивач та відповідач є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с. 12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2013року по справі №755/6733/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2013 року та до повноліття дитини ( а.с. 17-17 зв.). З огляду на дату народження [PERSON] , [INFO] , позивач досяг повноліття, отже стягнення аліментів на його утримання припинилось. Відповідно довідки Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» від 05.12.2019 р. № 02/14828, [PERSON] є студентом 1 курсу цього навчального закладу денної форми навчання для здобуття першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за спеціальністю 227 «Фізична терапія, ерготерапія» за контрактом, за кошти фізичних осіб без призначення стипендії, термін навчання з 01.09.2019 р. по 30.06.2023 р. (а.с. 46). Також згідно довідки № 08/14831 від 05.12.2019 року виданої ПВНЗ «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», [PERSON] навчається згідно з контрактом № 11013/19 від 15.08.2019 року, вартість навчання у розмірі 74 687,38 грн. (а.с. 45). Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. [PERSON] досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та продовжує навчатись. [PERSON] навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17 суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Повнолітня дитина сторін по справі проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Мати [PERSON] [PERSON] , відповідно довідки від 14.08.2019 р. № 0114/0819, працює в ТОВ «НВО Телеоптика» на посаді старшого оптика-механіка (а.с. 4). Батько [PERSON] [PERSON] , відповідно довідки від 15.01.2020 р. № ЮК000000004, працює в ТОВ «ЮкрейніанГеарс» на посаді складальника виробів електромеханічних. З пояснень відповідача, неповнолітні діти на його забезпеченні не перебувають, інших непрацездатних осіб, які б знаходились на утриманні відповідача, судом не встановлено. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, з урахуванням зібраних по справі доказів, беручи до уваги, що відповідач є особа працездатного віку, інших утриманців не має, працевлаштований, має достатній дохід, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу сину [PERSON] , який потребує такої допомоги у зв`язку з навчанням на денній формі навчання. З огляду на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини, яка продовжує навчання, і позивачем заявлено до стягнення розмір аліментів у частці, яка становить ј від доходу відповідача, що за загальними правилами сімейного законодавства є мінімальною часткою та може бути зменшена у разі встановлення обставин передбачених ст. 182 СК України, які впливають на визначення розміру аліментів, однак таких обставин судом не встановлено, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, а тому позов у заявленому розмірі підлягає до задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач просив стягнути аліменти з 06.12.2019 р., проте такі твердження [PERSON] не ґрунтуються на нормах закону, оскільки у вказану дату був поданий позов вдруге на виконання ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви, копія якої позивачем була отримана 04.12.2019 р. Згідно положень частини 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Отже, аліменти слід стягнути з дня подачі первісного позову до суду, а саме з 09.10.2019 року, по час навчання третьої особи [PERSON] у навчальному закладі - по [INFO], що підтверджується довідкою Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», у зв`язку з чим позовні вимоги в частині періоду стягнення слід задовольнити частково. Відповідно норми ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та судових витрат у даній справі сторонами не заявлялось. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. За наведених обставин питання щодо судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішувалось.

Outcome: partial