Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] в березні 2016 року звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] і просить виселити останню з трьохкімнатної квартири № 12 в багатоповерховому житловому будинку по вул. Площа Волі, 7 в м. Галичі Івано-Франківської області та стягнути з неї судові витрати по справі. В позовній заяві [PERSON] посилається на ті обставини, що спірну квартиру в березні 2016 року він придбав у сина відповідачки, [PERSON], який згідно правовстановлюючих документів був одноосібним власником цієї квартири і який в даний час навчається, проживає і зареєстрований [INFO]. Від імені останнього при вчиненні договору купівлі-продажу діяв його батько, [PERSON], на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Договір купівлі-продажу квартири посвідчено приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] 16 березня 2016 року та зареєстровано в реєстрі за № 186. Квартиру він придбав для особистого проживання та проживання членів його сімї. Однак, до теперішнього часу в даній квартирі проживає і зареєстрована мати попереднього власника квартири [PERSON], яка добровільно виселитись та знятись з реєстрації в квартирі добровільно не бажає, що заважає йому повноцінно користуватися та розпоряджатися придбаною квартирою. Просив позов задовольнити. Представник позивача надіслав суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності та у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання теж не зявилася, хоч у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України, була повідомлена про час та місце судового засідання. Вона направила суду письмове заперечення, із змісту якого вбачається, що позову вона не визнає, посилаючись на те, що виселити її з квартири та позбавити власності намагається бувший чоловік, [PERSON], який в лютому 2016 року їздив до сина в м. Харків і отримав від нього довіреність на вчинення певних дій щодо квартири, не пояснюючи йому (синові) своїх намірів. Користуючись цією довіреністю, [PERSON] в березні 2016 року продав цю квартиру чоловікові своєї сестри (швагрові) [PERSON], який виступає позивачем в даній справі і який має власний житловий будинок в с. Липівка Рогатинського району Івано-Франківської області. Спірну квартиру вони з бувшим чоловіком купили, будучи в шлюбі і згодом подарували її, тоді ще неповнолітньому синові, в звязку з тим, що чоловік хотів отримати ще одну квартиру від міської ради, як інвалід війни. Крім того, станом на теперішній час в квартирі проживають її бувший чоловік і ще один син [PERSON], але питання про їх виселення в позовній заяві не ставиться. Також, на її думку, після купівлі-продажу квартири, [PERSON] право власності на дану квартиру не оформив, оскільки не переоформив договори по оплаті комунальних послуг, які до теперішнього часу сплачує вона (відповідач). Крім того вважає, що в разі виселення, [PERSON] повинен надати їй інше житло, так як крім спірної квартири, іншого житла в неї не має. В цьому ж запереченні просила в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оцінивши доводи позивача, викладені в позовній заяві та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обгрунтована і підлягає до задоволення. З копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] 16 березня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за № 186 вбачається, що позивач [PERSON] придбав у [PERSON], який згідно правовстановлюючих документів був одноосібним власником, трьохкімнатну квартиру № 12 в багатоповерховому житловому будинку по вул. Площа Волі, 7 в м. Галичі Івано-Франківської області і згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.03.2016 року він є власником даної квартири. Як зазначає в позовній заяві [PERSON], квартиру він придбав для особистого проживання та проживання членів його сімї. З копії будинкової книги вбачається, що в спірній квартирі станом на теперішній час проживає і зареєстрована мати попереднього власника квартири, відповідач [PERSON], яка добровільно виселитись з квартири та знятись з реєстрації не бажає. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, а згідно ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним в будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є. [PERSON] припиненням права власності особи, втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Оскільки, відповідач не є членом сімї нового власника квартири, через що право користування цією квартирою вона втратила, через що суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь пзивача понесені ним судові витрати. За наведених вище обставин і доказів суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 319, 321, 383, 301, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 Житлового кодексу України,

Outcome: approved