Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] 03.12.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 вересня 1998 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON]. Рішенням Кролевецького районного суду від 05 червня 2013 року по справі № 579/785/13-ц шлюб між ними було розірвано. Починаючи з 1996 року (ще за два роки до одруження) і на протязі десяти років він, [PERSON], постійно їздив на заробітки до Росії, отримував значний дохід. 06 березня 2001 року по договору купівлі-продажу квартири, посвідченому у державного нотаріуса Кролевецької районної державної нотаріальної контори за №1-561, зареєстрованому в Конотопському МБТІ 12 березня 2001 року за №5546, він з відповідачкою, як подружжя, придбали квартиру [ADDRESS]. За їх взаємною згодою дана квартира була зареєстрована лише на ім'я [PERSON]. По договору міни, посвідченому Кролевецькою державною нотаріальною конторою 11 березня 2004 року за р.№1-386, вищезазначена квартира була обміняна на житловий будинок [ADDRESS]. Договір міни було зареєстровано в КП «Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №38 під реєстровим № 5069 на ім'я [PERSON]. [PERSON] є членом релігійної громади. Членом релігійної громади став і неповнолітній син [PERSON]. Він, [PERSON], не може домовитись з [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, а саме житлового будинку [ADDRESS]: житловий будинок загальною площею 60,5кв.м, житловою-22,6 кв.м, два сараї літ. Б, Г. літня кухня літ. В, погріб літ. пг. вбиральня літ.У, огорожа літ.№, тому змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Представник позивача - [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] та просить їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Судові витрати по справі просить залишити за позивачем. При цьому представник позивача уточнила позовні вимоги, зменшивши їх в частині питання поділу нерухомості без врахування літньої кухні. зазначивши, що вимог про повернення судового збору вона не ставить. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та не заперечує щодо про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS]. Вислухавши пояснення представника позивача - [PERSON], відповідачки [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 25 вересня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Кролевецького районного суду від 05 червня 2013 року по справі № 579/785/13-ц шлюб між ними було розірвано (а.с.5). Як вбачається з договору міни, посвідченого Кролевецькою державною нотаріальною конторою 11 березня 2004 року за р.№1-386, квартира [ADDRESS], належна [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Кролевецькою районною державною нотаріальною конторою 06.03.2001р. за №1-561, зареєстрованого в Конотопському МБТІ 12.03.2001 року за №5546, була обміняна на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.27). Договір міни було зареєстровано в КП «Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №38 під реєстровим № 5069 на ім'я [PERSON] (а.с.6). Відповідно до договору міни квартира на ім'я [PERSON] за адресою [ADDRESS] була придбана нею за договором купівлі-продажу 06.03.32001року, тобто в період зареєстрованого шлюбу з позивачем. Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Виходячи з зазначеного положення КпШС України, квартира, яка в подальшому була обміняна на спірний будинок, була спільною сумісною власністю подружжя, сторін у справі. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, придбаний 11 березня 2004 року за договором міни, який розташований по [ADDRESS], право власності на який зареєстровано на ім'я [PERSON] у КП «Кролевецьке РБТІ» має статус майна набутого сторонами за час шлюбу, і тому воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України, враховуючи те, що квартира по [ADDRESS] також була їх спільною сумісною власністю. Вказані обставини підтверджуються також поясненнями в судовому засіданні відповідачки [PERSON] Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Із змісту ст. 372 ЦК України, ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; а згідно п. 6 ч. 1 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зміна правовідношення. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Отже, у спільній сумісній власності її учасники не мають наперед визначених часток, але тут діє презумпція рівності часток співвласників. Згідно ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, з урахуванням думки відповідачки, яка визнала позов та вважає, що позивач має право на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS], а також те, що визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що є достатні підстави для задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS]. При цьому суд враховує дані КП «Кролевецьке РБТІ» про те, що загальна площа будинку в порівнянні з попередніми правовстановлюючими документами змінилася в зв'язку із перебудовою пічного опалення, житлова площа змінилася за рахунок зміни призначення кімнат (житлова 1-7 перепланована в кухню), що не потребує дозволу, а дозвільні документи на літню кухню відсутні. За клопотанням представника позивача судові витрати залишаються за позивачем. Відповідно до ст. 60, 68-71 СК України, ст. ст. 16, 317, 319, 325, 355, 368-370 ЦК України,

Outcome: approved