Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Петряєв Володимир Вікторович звернувся до суду з позовом до Генічеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді 10/25 часток домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] . Після її смерті була заведена спадкова справа та позивач, який являється онуком померлої подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте, приватним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за інформацією БТІ померлій належали 29/100 частки вказаного домоволодіння, але рішенням виконкому Генічеської міської ради від 18 квітня 2001 року було затверджено новий розрахунок ідеальних часток на житловий будинок [ADDRESS] , за яким частка [PERSON] склала 10/25. Разом з тим, документ, що посвідчує право власності на цю частку [PERSON] за життя не отримала. Враховуючи вищевикладені обставини та те, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в позасудовому порядку, він вимушений був звернутися до суду, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на спадкове майно, а саме 10/25 частки житлового будинку [ADDRESS] разом з господарськими будовами та спорудами. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник- адвокат Петряєв В.В., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача - Генічеської міської ради в судовому засіданні був відсутнім. Надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Суд, вислухавши позивача та його адвоката, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є онуком [PERSON] , що підтверджується: копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 15 лютого 1952 року, відповідно до якої її матір`ю являється [PERSON] ; копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 липня 1976 року, згідно до якої внаслідок укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 червня 1984 року, за якою матір`ю [PERSON] являється [PERSON] , яка відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30 грудня 1986 року померла [INFO] . Також судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що 02 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області складено актовий запис № 173, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Звернення позивача до суду зумовлено тією обставиною, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: 10/25 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке він позбавлений можливості оформити в позасудовому порядку, оскільки після змін часток та виділення ідеальної частки [PERSON] не отримала документ, що підтверджує її право власності та нотаріус відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. 04 серпня 2015 року приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Бернацькою Н.Г. було заведено спадкову справу після померлої [INFO] [PERSON] (номер у спадковому реєстрі № 57770933, номер у нотаріуса № 227), що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41124586 від 04 серпня 2015 року. На виконання ухвали Генічеського районного суду від 10 вересня 2020 року щодо витребування доказів Державний нотаріальний архів Херсонської області направив до суду копію спадкової справи № 227/2015, відповідно до змісту якої заяву про прийняття спадщини після померлої було подано її онуком - [PERSON] , оскільки його бабуся та матір, яка являється донькою [PERSON] померли. Також відповідно до довідки, виданої виконкомом Генічеської міської оади, [PERSON] мешкав та був зареєстрований у спірному будинку разом зі своєю бабусею, зокрема й на день її смерті. 19 лютого 2020 року приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Бернацькою Н.Г. у відповідь на заяву [PERSON] щодо оформлення спадкових прав було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у відповідності до наданих позивачем документів частка його бабусі у домоволодінні [ADDRESS] складає 29/100, проте внаслідок рішення виконкому Генічеської міської ради були затверджені нові розрахунки ідеальних часток, відповідно до якого частка [PERSON] склала 10/25, але документ на право власності на цю частку [PERSON] не отримала, що унеможливлює видати свідоцтво про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду. Так, судом встановлено що [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності від 15 квітня 1976 року, видане Генічеською міською радою належало 13/100 частки домоволодіння та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 1981 року, видане Державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 2752 належала 16/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . Рішенням виконкому Генічеської міської ради № 132 від 18 квітня 2001 року «Про затвердження ідеальних часток між співвласниками на жилий будинок [ADDRESS] » затверджено новий розрахунок ідеальних часток на житловий будинок [ADDRESS] , згідно якого частка [PERSON] склала 10/25 частки, але документ, що посвідчує право власності на цю частку домоволодіння [PERSON] не отримала. Вказане підтверджується копіями відповідних свідоцтв, довідкою КП «Генічеське БТІ» від 23 грудня 2019 року № 1206, а також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно до якого станом на 12 січня 2021 року право власності [PERSON] в реєстрі не зареєстроване. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд виходить з наступного. Згідно положень Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно п.п. 4.18 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 (далі - Порядок), якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку) У відповідності до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом, що також узгоджується зі статтею ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що в ході судового розгляду встановлені обставини щодо того, що за життя спадкодавцю [PERSON] належала частка у домоволодінні з господарськими будівлями та спорудами, що розташована по [ADDRESS] , яка у відповідності до рішення Генічеської міської ради в ході затвердження часток склала 10/25 частки, проте документи на неї оформленні не були. Наразі позивач [PERSON] , у відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України являється спадкоємцем за правом представлення, оскільки його матір [PERSON] померла [INFO] , у зв`язку із чим він має намір оформити спадкові права на майно своєї бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Разом з тим, незважаючи на те, що він в установлений законом шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця подав заяву про прийняття спадщини, він позбавлений можливості отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Враховуючи вказані обставини, а також відсутність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, суд приходить до висновку, що спадкові права позивача підлягають захисту, шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування на спадкове майно, а саме: 10/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved