Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач), в особі свого представника, 07 липня 2014 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства із обмеженою відповідальністю «Дарен-Інвест» (далі - Відповідач № 1), [PERSON] (далі - Відповідач № 2), про спростування недостовірної інформації, заборону вчиняти певні дії та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 червня 2014 року [PERSON] в приміщенні Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», що за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, в усній грубій формі поширила інформацію наче б то Позивач здійснював вимагання певного матеріального блага (грошової винагороди) від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дарен-Інвест» за підпис Позивачем документів з метою державної реєстрації медичного препарату «Пантіум» (заявник в Україні компанія Accord Healthcare Ltd., Великобританія, виробник - компанія Інтас Фармасьютикелс Лімітед, Індія; Аккорд Хелскеа). Позивач стверджує, що дані відомості є неправдивими, такими, що порочать ділову репутацію останнього в науковому співтоваристві. Зауважив, що Відповідачем № 2 висловлювання вищезазначеного змісту було поширено в присутності трьох осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які можуть підтвердити факт поширення негативної, недостовірної інформації про Позивача. Позивач зазначив, що неправомірними діями Відповідача № 2, зокрема приниженням честі, гідності, престижу або ділової репутації, йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 10 000 грн. 00 коп. Просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати недостовірною та такою, що ганьбить і принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], неправдиву та негативну інформацію щодо вимагання [PERSON] певного матеріального блага (грошової винагороди) від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дарен-Інвест» за підпис Позивачем документів з метою державної реєстрації медичного препарату «Пантіум» (заявник в Україні компанія Accord Healthcare Ltd., Великобританія, виробник - компанія Інтас Фармасьютикелс Лімітед, Індія; Аккорд Хелскеа); заборонити Відповідачу № 1 та Відповідачу 2, а також їх законним представникам розповсюджувати неправдиву інформацію щодо [PERSON]; зобов'язати Відповідача № 2 спростувати недостовірну інформацію, у такий спосіб, у якій поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий спосіб, у який вона була поширена, просив спростувати недостовірну інформацію у спосіб, наближений до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли поширену інформацію; стягнути з Відповідача № 2 на користь Позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп., а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи. У судовому засіданні представник Позивача позов, з підстав, зазначених у позовній заяві, підтримав. Позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача № 1 у судовому засіданні, позов не визнав. У задоволенні позовних вимог просив суд відмовити повністю. Представник Відповідача № 2 у судовому засіданні, позов не визнав. У задоволенні позовних вимог просив суд відмовити повністю. Вважає позов недоведеним та необґрунтованим. Заслухавши пояснення представника Позивача, представника Відповідача № 1 та представника Відповідача № 2, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до статті 201 Цивільного кодексу України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. За змістом пункту 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з частинами першою, четвертою та сьомою статті 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Представник Позивача стверджує, що 03 червня 2014 року [PERSON] в приміщенні Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», що за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, в усній грубій формі поширила інформацію, що Позивач здійснював вимагання певного матеріального блага (грошової винагороди) від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дарен-Інвест» за підписання Позивачем документів з метою державної реєстрації медичного препарату «Пантіум» (заявник в Україні компанія Accord Healthcare Ltd., Великобританія, виробник - компанія Інтас Фармасьютикелс Лімітед, Індія; Аккорд Хелскеа). Сторона Позивача, стверджуючи, що вказана інформація була поширена в присутності трьох осіб, зокрема [PERSON], [PERSON] та [PERSON], заявила клопотання про виклик вказаних осіб в якості свідків у справі. Однак, вищезазначені особи на виклик суду у судове засідання жодного разу не з'явилися. Відповідно до абзацу 1 пункту 9, абзацу 1 пункту 15, пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобі телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом частин 1 та 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги вищенаведене, аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що Позивачем не надано суду жодного допустимого та належного доказу в обґрунтування позовних вимог, зокрема, Позивачем не доведено, що інформація, яку Позивач просить спростувати, була поширена, що її було поширено Відповідачем № 2, тому позов є таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі, у тому числі щодо відшкодування моральної шкоди. З урахуванням викладеного, на підставі статей 200, 201, 277 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,

Outcome: dismissed