Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності на майно, в якому вказав, що у 2001 році позивач познайомився з відповідачем [PERSON] і вони стали проживати однією сімєю. 26 квітня 2007 року у них народився син [PERSON]. В 2008 році за рахунок спільних коштів вони купили квартиру [ADDRESS]. За спільною згодою вказана квартира в договорі купівлі-продажу була оформлена на імя відповідача [PERSON], оскільки позивач довіряв відповідачеві та не надавав цій обставині особливого значення, адже вважав, що вони й надалі будуть проживати разом і питання про поділ майна, а саме вищезазначеної квартири, ніколи між ними не стане. Проживаючи із відповідачем однією родиною, вони вели спільне господарство, придбавали продукти харчування, одяг, виховували спільну дитину, витрачали разом гроші, разом відпочивали. Відповідач доглядала квартиру, у якій проживала, неодноразово виносила сміття, вішала білизну, постійно допомагала позивачу в роботі, сімейних справах. З відповідачем їх повязувала спільність сімейних інтересів, взаємна необхідність в постійному спілкуванні один з одним. Таким чином, вони відчували та поводили себе як єдина сімя, у них з відповідачем були усталені відносини, що притаманні подружжю. Останнім часом відповідач змінила свою поведінку та відношення до позивача, погрожує вигнати його з квартири. Оскільки між ним та відповідачем виник спір про право, тобто спір про поділ майна подружжя, а в процесі цього спору виникла потреба у встановленні факту проживання однією сімєю, то встановлення факту проживання однією сімєю має встановлюватися в процесі розгляду спору про поділ майна в порядку позовного провадження. Встановлення факту проживання однією родиною між ним і відповідачем [PERSON] необхідне для поділу майна, придбаного за час проживання однією родиною і визначення часток у цьому майні. Оскільки спірна квартира була придбана позивачем та відповідачем в період їх спільного проживання за спільні кошти, то позивач вважає справедливим поділ майна (квартири) шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири і визнання за відповідачем права власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Суду пояснив, що він та відповідач з 01.09.2001 року жили разом та знімали квартиру у м. Сєвєродонецьку по вул. Маяковського, потім деякий час жили разом з матірю відповідача по вул. Курчатова, а потім знімали квартиру по вул. Єгорова, при цьому в шлюбі не перебували. В 2005 році купили квартиру за спільні кошти з відповідачем [ADDRESS] і до 01.05.2012 року проживали разом. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачем, адже він їй довіряв. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] також підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що сімя позивача та відповідача була гарною, позивач зробив у квартирі ремонт, а потім до квартири приїхала відповідач з сином [PERSON]. У позивача та відповідача народився спільний син [PERSON], з середини 2005 року вони проживали в квартирі разом, при цьому коли відповідач їздила до Росії, син [PERSON] залишався разом з батьком. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його товаришем. З першою дружиною позивач розлучився і після цього жив разом з [PERSON] відповідачем. Він не знав, що між позивачем та відповідачем не укладено шлюб та памятає, що позивач та відповідач були разом з 2005 року, у 2008 році придбали квартиру, а також у них народився син [PERSON]. Позивач відповідача завжди називав дружиною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 2001 року позивач почав проживати разом з відповідачем, а у 2005 році вони придбали квартиру. Відповідач тоді влаштувалась на роботу на НПЗ та взяла кредит. Олександр був підприємцем і йому не дали б кредит. При цьому, коли відповідач взяла кредит, позивач виплачував його. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матірю позивача, пояснила, що позивач та відповідач жили як одна сімя з 2000 року, а в 2007 році у них народився син. Вони проживали разом [INFO], а зараз вона, [PERSON], також прописана і проживає у вказаній квартирі. Перед переїздом до вказаної квартири вона продала свою квартиру в Черкаській області, куди позивач та відповідач приїжджали раз на рік для того, щоб відвідати її. Кредит на квартиру брала відповідач, а виплачував його позивач. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2001 року по травень 2012 року, а також мають спільну дитину сина [PERSON]. Вказані обставини, на думку суду, підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідків, а також копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 255284, виданого повторно 07.08.2012 року Відділом державної ресєтрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області, з якого вбачається, що [PERSON] народився 26 квітня 2007 року, його батьком записаний [PERSON], а матірю [PERSON]. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 2001 року по травень 2012 року, а тому вважає, що позовна заява в частині встановлення факту проживання позивача та відповідача з 2001 року по травень 2012 року однією сімєю без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 13.10.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], 13 жовтня 2005 року [PERSON] придбала квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з витягом з Державного реєстру правочинів № 1596015 від 13.10.2005 року вказаний правочин зареєстрований 13.10.2005 року в реєстрі за № 890854, при цьому в якості набувача зазначено [PERSON]. Згідно з листом директора КП «Сєвєродонецьке БТІ» Луганської області № 01/307 від 23.09.2013 року по обліку Сєвєродонецького БТІ право власності на квартиру [ADDRESS] 20.07.2007 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. Згідно з копією паспорту громадянина України серії ЕК 877296, виданого 06.07.1998 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області на імя [PERSON], він з 22.04.2010 року зареєстрований за адресою: [INFO]. Отже, в судовому засіданні з пояснень сторін, показань свідків та матеріалів справи було встановлено, що під час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу, ними за їх спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS]. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що набуте позивачем та відповідачем за час фактичних шлюбних відносин майно, згідно з нормами ст.ст. 60, 74 СК України, належить їм на праві спільної сумісної власності. Між [PERSON] та [PERSON] не укладалися договори щодо спірного майна у вигляді квартири, як це передбачено ст. 74 СК України, тому спірну квартиру слід визнати їхньою спільною сумісною власністю, де кожен з них має право на 1/2 його частку. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності на майно, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями про сплату судового збору № 472 від 11.02.2013 року у сумі 229 грн. 40 коп. та № 474 від 11.02.2013 року у сумі 114 грн. 70 коп. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 344 гривні 10 копійок.

Outcome: approved