Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

[PERSON] 18 листопада 2013 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 квітня 2013 року відповідач позичив у неї гроші в сумі 11 000 (одинадцять тисяч) грн., які зобов'язувався повернути до 31 жовтня 2013 року. Про отримання в борг грошей відповідач написав розписку. Таким чином, договір позики між ними було укладено в письмовій формі. Однак, після спливу дати повернення боргу, відповідач борг не повернув. Так, як відповідач добровільно борг їй не повернув, то вона звернулась до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 11 000 грн. та понесені нею по справі судові витрати. В судове засідання позивач не з'явилась. Направила суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримує і наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, посилаючись на те, що фактично він коштів в позивача не позичав. Кошти, які були зняті з карточки позивача були повернуті іншим людям, як їх спільні борги. Крім того, він повернув позивачу 3 000 грн., проте розписки в неї не взяв, а тому письмовими доказами даний факт довести не може. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами було укладено договір позики в письмовій формі, відповідно до якого відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] 25 квітня 2013 року гроші в сумі 11 000 грн., які зобов'язувався повернути до 31 жовтня 2013 року, про що суду позивач [PERSON] надала розписку ( а.с.6 ). Відповідач [PERSON] гроші за договором позики в указаний в ньому строк позивачу не повернув. А тому вони підлягають стягненню з останнього . Доводи відповідача проте, що він фактично не позичав гроші в позивача, що дані гроші були ними передані на погашення їх спільних боргів не знайшли підтвердження в судовому засіданні, так як відповідач не спростував вимоги позивача належними доказами. Позичальник, відповідно до ст. 1051 ЦК України, має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були ним одержані від позикодавця, або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені нею належним чином підтверджені по справі судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 229 грн.40 коп. Що стосується витрат понесених позивачем по оплаті витрат за надання їй правової допомоги адвокатом в розмірі 3 000 грн., то вони задоволенню не підлягають оскільки позивач не надав розрахунку затраченого часу на надання правової допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підставі викладеного,

Outcome: approved