Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якій зазначив, що в період з 12.10.2012 року по липень 2015 року він з відповідачем перебував у трудових відносинах та був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. На час звільнення відповідач має заборгованість по сплаті заробітної плати у розмірі 6\~663,16 грн., яку добровільно виплачувати не бажає. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 6\~663,16 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 132\~770,50 грн., індекс інфляції у розмірі 1\~705,80 грн. та спричинену моральну шкоду у розмірі 200\~000 грн., а всього 341\~139,46 грн. Представник відповідача надав суду заперечення проти позовних вимог, в яких зазначив, що ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій», розташований в м. Авдіївка Донецької області, де з липня 2014 року проводиться АТО. Протягом цього періоду декілька разів на територію заводу попадали снаряди, чим було завдано шкоду у розмірі 55\~376\~545,02 грн., тому підприємство перебуває у скрутному матеріальному становищі. Крім того, у звязку з активними бойовими діями ПАТ «АЗМК» не може працювати у звичайному режимі й зазнає збитків. Зазначає, що підприємство дійсно має заборгованість по сплаті заробітної плати перед працівниками, але вказане відбулося не з вини підприємства, а у звязку з обставинами непереборної сили, що підтверджене відповідним сертифікатом. На підставі цього визнають борг у розмірі 6\~663,17 грн., а решту позовних вимог не визнають в повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій, крім первинних позовних вимог, зазначив, що відповідач має заборгованість з заробітної плати у розмірі 5\~772,40 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3\~480,99 грн., тобто всього 9\~263, 39 грн. Також просить стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 132\~770,50 грн., індекс інфляції у розмірі 1\~705,80 грн. та спричинену моральну шкоду у розмірі 200\~000 грн., а всього 343\~729,69 грн. Представник відповідача надав суду додаткові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги у частині заборгованості з заробітної плати у розмірі 5\~772,40 грн. та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 3\~480,99 грн., тобто всього 9\~263, 39 грн. визнають в повному обсязі, а решту позовних вимог не визнають в повному обсязі. До суду надіслано заяву представника відповідача від 20.11.2017 року про неможливість явки до суду. 18.01.2018 року від представника відповідача надійшла заява про перенесення розгляду справи, в зв»язку з домовленістю сторін про врегулювання справи мирним шляхом, та надання часу для узгодження сторонами умов примирення, укладання та надання суду відповідних документів. 16.02.2018 року від представника відповідача надійшла заява про неможливість явки в судове засідання в зв»язку з занятістю в іншому процесі. В судове засідання позивач не з»явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився,належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить винести рішення з урахуванням поданим письмових заперечень та доповнень. Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, відомості про вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15 вересня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі, тобто до набрання чинності новим ЦПК України, а тому з урахуванням вказаних Перехідних положень, суд розглядає дану цивільну справу за нормами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19 грудня 2017 року справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16 лютого 2018 року клопотання [PERSON] про призначення захисника (адвоката) для захисту прав та інтересів в суді та доручено керівнику Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях призначити адвоката для здійснення захисту [PERSON] за призначенням. Листом директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях від 27.02.2018 року № 322/02 повідомлено про неможливість виконання ухвали суду від 16.02.2018 року та розяснено право [PERSON] на самостійне звернення щодо призначення адвоката до Маріупольського місцевого центру або до відділу «Селидівське бюро правової допомоги» Місцевого центру. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року відповідача у справі ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» замінено його правонаступником ПрАТ «Авдівський завод металевих конструкцій». ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] 12.10.2012 року був прийнятий на роботу слюсарем по збиранню металевих конструкцій 4-го розряду на ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» та в липні 2015 року був звільнений з роботи за особистим бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки ПрАТ «АЗМК» від 26.03.2018 року № 39 загальний розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] станом на 26.03.2018 року складає 9\~253,39 грн., з яких заборгованість по заробітній платі 5\~772,40 грн., компенсація за невикористану відпустку 3\~480,99 грн. Сертифікатом (висновком) № 601 про настання обставин непереборної сили від 23 вересня 2014 року № 3287/05-4, Торгово-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили з 20 червня 2014 року Публічному акціонерному товариству «Авдіївський завод металевих конструкцій» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обовязкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. Сертифікатом (висновком) № 602 про настання обставин непереборної сили від 23 вересня 2014 року № 3285/05-4, Торгово-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили з 20 червня 2014 року Публічному акціонерному товариству «Авдіївський завод металевих конструкцій» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків для подання податкової декларації. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. 03 квітня 2017 року річними (черговими) загальними зборами акціонерів ПАТ «АЗМК» (протокол № 10/04/2017 від 03.04.2017 року змінено тип підприємства та 17.05.2017 року відбувалася державна реєстрація підприємства з Публічного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» на приватне акціонерне товариство «Авдіївський завод металевих конструкцій» (ПрАТ «АЗМК»). Згідно з новою редакцією статуту підприємства ПрАТ «АЗМК» є правонаступником всіх прав та обовязків ПАТ «АЗМК». V. Оцінка суду. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Ст.43 Конституції України гарантує право на своєчасне отримання винагороди за працю. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строк, встановлений колективним договором, але не менш двох разів на місяць через проміжок часу, який не перевищує шістнадцяти календарних днів, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по зарплаті в сумі 5772,40 грн. Згідно ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Враховуючи надані відповідачем довідки про розмір заборгованості, з яких вбачається, що позивачу невиплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 3480,99 грн., приймаючи до уваги згоду відповідача з позовними вимогами в цій частині, суд встановив, що дійсно мала місце заборгованість по сплаті компенсації за невикористану відпустку і це є підставою для стягнення вищезазначених сум судом. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частина перша статті 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства. Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Судом встановлено, що затримка виплати позивачу належних сум заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а через настання обставин непереборної сили, тому позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку та інфляційних витрат в цій частині задоволенню не підлягають у звязку з відсутністю передбачених законом підстав для такого стягнення. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України у справі №6-2159цс15 від 11 листопада 2015 року та у справі №6-365цс16 від 23 березня 2016 року. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до статей 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (правова позиція ВСУ у справі № 6-788цс16). На підставі цього та приймаючи до уваги, що позивача було звільнено в липні 2015 року, а станом на час розгляду даної справи пройшло більше 2,5 років, при цьому заборгованість зі сплати заробітної плати не виплачена протягом цього періоду, суд вважає, що вказане призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих звязків, та враховуючи тривалість страждань позивача та беручи до уваги співмірність, приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 5 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивача відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 280 грн., який складається з наступного 640 грн. за вимогу немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) та 640 грн. за вимогу майнового характеру (стягнення заборгованості по заробітній платі). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial