Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] 25 червня 2015 року звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства « Авдіївський завод металевих конструкцій », який уточнив заявою від 12 серпня 2015 року, про стягнення нарахованої і не виплаченої заробітної плати в сумі 14714,37 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в період з 1 червня 2014 року по 12 серпня 2015 року в сумі 84974,65 грн., не донарахованої заробітної плати за 19 робочих днів у жовтні та листопаді 2014 року в сумі 3694,55 грн., грошової компенсації за невикористані дні щорічної в відпустки в сумі 6429,61 грн., оплати за час простою 8800 грн., компенсації інфляційної втрати в сумі 13384,13 грн., моральної шкоди в розмірі 10000 грн., відшкодування витрат на правову допомогу 4000 грн., а разом суму 145997,30 грн. Н обґрунтування позовних вимог позивач зазначив , що з 5 липня 1999 року по 8 квітня 2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем , працював електромонтером шостого розряду . Звільнився з роботи за власним бажанням на підставі ст.. 38 КУпП. На кінець грудня 2014 року відповідач заборгував йому заробітну плату в сумі 14714,37 грн. Також в розрахункових листках за жовтень і листопад 2014 року відображено відпрацьованими 24 робочих дня , а фактично він відробив 43 робочих дня , йому не донараховано оплату за 19 робочих днів. З січня місяця 2015 року по 8 квітня 2015 року у зв»язку з простоєм підприємства йому має бути оплачено за час простою із розрахунку 2/3 тарифної ставки , як становить 3300 грн. На нараховану і не виплачену заробітну плату та компенсацію за дні невикористаної відпустки має бути виплачена компенсація у зв»язку з інфляцією, розрахованою з грудня 2014 року по травень 2015 року. Затримка у виплаті заробітної плати спричиняє йому і сім»ї моральної шкоди , він не міг матеріально забезпечити сім»ю. Ним витрачені кошти 4000 грн. на оплату консультації та надання правової допомоги. Позивач [PERSON] при розгляді справи присутнім не був, направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] позов підтримав , посилаючись на вказані в позовній заяві підстави. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково в розмірі 20593,02 грн. заборгованості по невиплаченій заробітній платі і оплати за невикористані дні відпустки. В іншій частині позов не визнав і просить його відхилити. Пояснив , що ПАТ « Авдіївський завод металевих конструкцій розташований в м. Авдіївка Донецької області в зоні активних бойових дій і з липня 2014 року перебуває під постійними обстрілами. Оскільки немає вини підприємства у затримці виплати позивачу заробітної плати , а виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку, інфляційних виплат, моральної шкоди можлива в разі встановлення вини , вважає, що відповідач не повинен нести таку відповідальність. Посилається на постанову судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 11 листопада 2015 року , винесену в порядку ст.. 360 -4 ЦПК України,щодо визнання форс- мажорними обставинами висновків Донецької торгово- промислової палати згідно виданих сертифікатів як на правову підставу визнання відсутності вини відповідача у затримці виплати належних сум та інших виплат. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. З обставин справи встановлено, що позивач [PERSON] згідно записам в трудовій книжці БТ-1 № 0707455 працював у ПАТ « АЗМК» електромонтером , звідки звільнився 8 квітня 2015 року за власним бажанням згідно ст.. 38 КУпП. Згідно довідці відповідача № 1003 від 17 листопада 2015 року заборгованість підприємства перед [PERSON], яка нарахована до виплати після відрахування налогів і зборів, становить 20\~593,02 грн. , із яких по заробітній платі 15421,13 грн. і компенсації за невикористану в відпустку 5171,89 грн. Розмір нарахованих до виплати сум також підтверджується розрахунковими листками за листопад - грудень 2014 року, січень - липень 2015 року ( а.с. 32-40). Вказана заборгованість в сумі 20593,02 грн. підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ст.. 116 КЗпП України , якою встановлено, що при звільненні працівника йому провадиться виплата всіх сум,що йому належать. Таким чином, в цей частині суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] Вимоги позивача щодо стягнення заробітної плати за не донараховані 19 робочих днів в жовтні і листопаді 2014 року задоволенню не підлягають, оскільки кількість відпрацьованого часу відображена у розрахункових листках ( а.с. 32-40) , доказів на підтвердження не врахованого відповідачем робочого часу позивачем не надано, і іншого судом не встановлено. Також не підлягають вимоги позивача про стягнення оплати за час простою. Статтею 34 ч. 1 КЗпП України\~\~ визначено, що простій\~ це зупинення\~\~ роботи,\~ викликане\~\~ відсутністю\~ організаційних\~ або\~ технічних\~\~ умов, необхідних\~ для виконання\~ роботи, невідворотною\~ силою\~ або іншими обставинами. Однак таких доказів суду не надано , наказ про початок простою відсутній . Тому\~ підстав для зобов»язання\~ відповідача\~ оплатити час\~ простою не\~ вбачається. Стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди і компенсаційної виплати інфляційної втрати суд зазначає наступне. У відповідності до ст.. 117 ч. 1 КЗпП України відповідальність власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні працівника у вигляді виплати його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку настає в разі такої невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу. За приписом ст.. 237 -1 КЗпП України слідує, що відшкодування працівнику моральної шкоди провадиться у разі порушення його законних прав , що мало місце з вини власника або уповноваженого ним органу. Статтею 34 Закону України « Про оплату праці» встановлено, щокомпенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку , встановленому чинним законодавством . У відповідності до ст.. 1 Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» підставою для компенсації є вина власника або уповноваженого ним органу у порушенні строків виплати. Згідно наданих відповідачем матеріалів , які містяться у справі ( довідка про обстріл а.с.61-63, акт про пожежу і фотознімки а.с.64-78 ) , ПАТ « АЗМК» , який перебуває в зоні активних бойових дій , має руйнування. Торгово - промисловою палатою України видані 23 вересня № 3287/05-4 і № 3285 /05-4 сертифікати №№ 601,602 про настання обставин непереборної сили з 20 червня 2014 року для ПАТ « АЗМК». Верховний Суд України постановою судової палати у цивільний справі від 11 листопада 2015 року , розглянутій в порядку ст.. 355 п. ЦПК України, визнав, що з урахуванням форс- мажорних обставин для суб»єкта господарювання( обставини непереборної сили) , засвідчених торгово- промисловою палатою , немає підстави вважати винною затримку з боку цього суб»єкта у виплаті належних сум. Суд у відповідності до положень ст.. 360-7 ЦПК України враховує дане рішення Верховного Суду України. Приймаючи до уваги, що лише вина з боку власника або уповноваженого органу є підставою для покладення на нього відповідальності щодо стягнення інших виплат, на яких наполягає позивач, відсутність вини ПАТ « АЗМК» не дає підстави для покладання на нього такої відповідальності. Суд відмовляє позивачу [PERSON] у позові про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, інфляційної компенсації і моральної шкоди за відсутності вини в відповідача. Понесені позивачем витрати з надання йому правової допомоги відшкодуванню не підлягають, оскільки надавались не адвокатом, а особою, яка не є спеціалістом в галузі права . У відповідності до ст.. 88 ч. 3 ЦПК України з відповідача суд стягує судовий збір на користь держави 1218 грн. На підставі ст.. 116 КЗпП України,

Outcome: partial