Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] 01.03.2016 р. звернулася до Московського суду м. Харкова з позовом до ТОВ фірма «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку, вказавши наступне. Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09.04.2014 р. з ТОВ фірма «Елавус ЛТД», де вона працювала та наказом від 12.11.2013 р. звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, на її користь стягнена заборгованість по заробітної плати в розмірі 9236 гр. 65 коп. Судовий наказ виконано лише 03.12.2015 р., отже, повний розрахунок з нею проведений лише 03.12.2015 р. Тому, з посилкою на положення статті 117 КЗпП України просить суд стягнути з підприємства середній заробіток за вісь час затримки розрахунку за період з 01.12.2013 р. по 03.12.2015 р. в розмірі 68 044 гр.72 коп. та компенсацію втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків виплати за цей період в розмірі 53 482 гр.40 коп. Представник відповідача, 3 особа в судове засідання двічі не з*явились, про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнали та просили справу розглянути у їх відсутності. Тому, суд розглянув справу у відсутності відповідача, на підставі наданих доказів. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Статею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні працівника з підприємства. Так, «В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. \Частину третю статті 117 виключено на підставі Закону\~№ 3248-IV від 20.12.2005\ Стаття 117 із змінами, внесеними згідно із Законом\~№ 3248-IV від 20.12.2005\» Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [PERSON] працювала в ТОВ фірма «Елавус ЛТД» та наказом від 12.11.2013 р. звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Розрахунок при звільненні з [PERSON] у строки, визначені ст.116 КЗпП України власником не проведені. Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.04.2014 р. на користь позивача стягнена заборгованість по заробітної плати в розмірі 9236 гр. 65 коп. за період з серпня по листопад 2013 р. Судовий наказ виконано та повний розрахунок з [PERSON] проведено 03.12.2015 р. У своєму рішенні Європейський суд з прав людини у справи «МЕНЬШАКОВА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF MENSHAKOVA v. UKRAINE) від 8 квітня 2010 року вказав: «57. … Суд зазначає, що\~відповідно до\~статті 117 Кодексу «при відсутності спору щодо суми» заборгованості із\~заробітної плати, звільнені працівники мають право на\~компенсацію за\~несвоєчасну виплату такої заборгованості за\~період «фактичного розрахунку» (частина перша статті 117), а\~«при наявності спору про\~розміри сум» заборгованості із\~заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на\~користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на\~те, що\~частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на\~отримання компенсації у\~випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та\~є\~застосовною у\~справі заявниці, не\~передбачає виплати компенсації за\~період до\~фактичного розрахунку по заборгованості, на\~відміну від\~частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що\~ці положення передбачають право на\~отримання компенсації за\~затримку виплати заробітної плати, що\~мала місце після того, як\~її\~сума була встановлена судом. 58. Хоча можна стверджувати, що\~обґрунтуванню, наведеному судами щодо оскаржуваних рішень, не\~вистачає чіткості і\~ясності, оскільки суди детально не\~розглянули двояку дію статті 117 Кодексу законів про\~працю, Суд дійшов висновку, що\~воно не\~свідчить про\~жодні прояви несправедливості чи\~свавілля, і\~процесуальні обмеження доступу заявниці до\~суду не\~застосовувались непропорційно. 65. З\~огляду на\~тлумачення судами відповідного національного законодавства у\~справі заявниці, Суд вважає, що\~вимоги заявниці щодо компенсації за\~період …….. не\~мають жодного правового підґрунтя (див. пункти 56 і\~57 вище). Зокрема, стаття 117 Кодексу законів про\~працю не\~могла бути розтлумачена як\~така, що\~встановлює право на\~отримання компенсації за\~затримку виплати заробітної плати, що\~мала місце після того, як\~вона була присуджена заявниці за\~рішенням суду.» Згідно ст.8 ЦПК України «Суд віршує справи відповідно до Конституції України,законів України та міжнародних договорів, згода на обов*язковість яких надана Верховної Радою України». Україна визнає юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини. Національне законодавство України визначає строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Відповідно статті 233 КЗпП України «Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. \Офіційне тлумачення положення частини першої статті 233 див. в Рішенні Конституційного Суду\~№ 4-рп/2012 від 22.02.2012\ У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.» При розгляді даного спору встановлено, що відносно підприємства (Ввідповідача у справі) відкрито провадження про банкрутство. Позивач приєдналась до кредиторів; ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.10.2015 р. у справі №922/3048/15 затверджено кредиторські вимоги до ТОВ фірма «Елавус ЛТД», у тому числі, кредиторські вимоги [PERSON] в сумі 9\~236 гр. 65 коп. В подальшому, ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.01.2016 р. провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма «Елавус ЛТД» припинено у зв*язку зі задоволенням всіх кредиторських вимог, у томі числі, позивача. Після цього, позивач, з кредиторськими вимогами, у тому числі: про виплату компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, про стягнення середнього заробітку за час затримки, будучи усвідомленою про порушення її трудових прав, не зверталась. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України «кожна сторона зобов*язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях». Вище приведені обставини дозволяють суду зробити висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed