Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] 30 вересня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровського національно університету ім. Олеся Гончара про стягнення не нарахованої та невиплаченої суми стипендії, зобовязання вчинити певні дії (а. с. 3-6). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що вона є студентом Дніпропетровського національного університету імені [PERSON] з 01 вересня 2012 року. Батько позивача мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля понад 15 років, в звязку з чим [PERSON] має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Проте з вересня 2012 року по грудень 2014 року позивач отримував мінімальну академічну стипендію, а саме: було не донараховано та не виплачено грошові кошти в сумі 23 014,50 грн. з урахуванням індексу інфляції. Тому [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму грошових коштів; зобовязати відповідача виплачувати позивачу з 01 вересня 2015 року стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, до закінчення позивачем навчання (а. с. 3-6). У судовому засіданні позивач заявлені ним в позові вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення проти позову (а. с. 25-29), відповідно до яких Дніпропетровський національний університет імені [PERSON] заперечує проти позову, посилаючись на те, що фінансування університету здійснюється на нормативній основі за рахунок державного бюджету та на сьогоднішній день відсутній будь-який інший механізм призначення, нарахування і виплати стипендій студентам, що є дітьми шахтарів, окрім Постанови Кабінету Міністрів України № 882 від 12 липня 2004 року, якою затверджений порядок нарахування і виплати стипендій студентам, та в якій про таку категорію студентів як «батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років» не зазначено. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участі у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] з 01 вересня 2012 року є студентом Дніпропетровського національного університету імені [PERSON] та був зарахований поза конкурсом згідно з наказом № 1014с від 11 серпня 2012 року та відповідно до наданих пільгових документів як дитина, батько якої має стаж підземної роботи не менше як п'ятнадцять років, відповідно до ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» (а. с. 18, 19). Судом також встановлено, що позивач отримував мінімальну академічну стипендію. Статутом ДВНЗ «Дніпропетровський національний університет імені [PERSON]» визначено, що університет є юридичною особою, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і мати обовязки, бути позивачем і відповідачем у суді. Університет є бюджетною та неприбутковою організацією. Університет здійснює свою навчальну, наукову, господарську, міжнародну та іншу діяльність відповідно до законодавства України у межах прав, передбачених законами України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність» на іншими законами, нормативними документами [PERSON] освіти і науки України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про вищу освіту», держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України «Про вищу освіту» (з наступними змінами та доповненнями), студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 5 закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345-V1 (ст. 5 в редакції Закону України від 05 грудня 2012 року), шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Згідно з п. 4 ст. 62 ЗУ «Про вищу освіту» розмір академічної та соціальної стипендії, порядок їх призначення і виплати встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року №882 «Питання стипендіального забезпечення». [PERSON] освіти та науки України № 1/11-18300 від 27 листопада 2013 року відповідачу було повідомлено, що навчальні заклади України керуються положеннями зазначеного Порядку, якими підвищена стипендія передбачена тільки для студентів з числа дітей шахтарів, що навчаються за гірничими спеціальностями. Такі видатки забезпечені коштами Державного бюджету. Зміни, які враховують вимоги ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» в які б були забезпечені коштами Державного бюджету до Порядку призначення і виплати стипендій не внесені ( а. с. 47). 16 липня 2015 року відповідач отримав лист від [PERSON] освіти та науки України (а. с. 50), відповідно до якого навчальні заклади при призначені та виплаті стипендій керуються положеннями Порядку призначення та виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, яким підвищена стипендія передбачена тільки для студентів з числа шахтарів, що навчаються на гірничих спеціальностях у звязку з незабезпеченням витрат коштами Державного бюджету України. За викладених обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved