Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] 16.03.2015 року звернулась до суду з позовом, у якому просить зняти арешт з належного їй нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що дане майно належить їй на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.07.2014 року, однак вона не має можливості зареєструвати у реєстраційній службі своє право власності, адже як з'ясувалось при звернені до вказаної служби, 25.12.2013 року на її будинок було накладено арешт постановою старшого державного виконавця Деснянського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції Семенюк Р.О. у ході виконавчого провадження №43067806/19. У судовому засіданні позивач підтримала свій позов, наполягала на його задоволенні та по суті справи пояснила, що у період з 09.10.1999 року по 04.10.2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і за період шлюбу ними був придбаний будинок по [ADDRESS], який під час судового поділу майна подружжя був виділеній їй у власність. Як вона дізналась пізніше, колишній чоловік, вже після розлучення, уклав кредитний договір з банком і так як мав заборгованість, то на його все майно було накладено арешт, у тому числі і на спірний будинок. Представник відповідача у вирішенні виниклого спору послалась на розсуд суду та зазначила, що в дійсності на виконанні у ВДВС перебувало виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 28513,39 грн, а тому за заявою стягувача, після перевірки наявності у боржника на праві власності об'єктів нерухомого майна, було 25.12.2013 року накладено арешт. Вважає, що дії ВДВС є цілком правомірними. Представник співвідповідача у засіданні не заперечував проти задоволення позову [PERSON], однак вважає, що реєстраційна служба не є належним відповідачем у даній справі, адже реєстратор при вчиненні запису про обтяження діяв в межах повноважень та відповідно до вимог законодавства. Представник третьої особи - ЧРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» у засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду банківська установа повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши заперечення сторони відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.10.2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 09.10.1999 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради, актовий запис №1583. /а.с.20/ Позивач після реєстрації розірвання шлюбу змінила своє прізвище на «[PERSON]». /а.с.10/ Як вбачається з нотаріально посвідченого договору від 28.05.2008 року подружжя [PERSON] придбало будинок по [ADDRESS], право власності на який було зареєстровано лише на чоловіка [PERSON] /а.с.11-13/ За рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.07.2014 року, у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, за позивачем [PERSON] визнано право власності на будинок по [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили 11.08.2014 р. /а.с.7/ Дослідженням матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 22.10.2013 року у Деснянському ВДВС Чернігівського міського управління юстиції відкрите виконавче провадження №40367806 за наказом Господарського суду Чернігівської області №2028/19/58/2012 від 05.02.2013 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 28513,39 грн, а 25.12.2013 року старшим державним виконавцем Деснянського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції Семенюк Р.О. було накладено арешт на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. /а.с.21-25/ Реєстрація обтяження вказаного вище нерухомого майно здійснена 25.12.2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. /а.с.9/ Згідно зі ч.ч.1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Як встановлено судом і це підтверджено документально - власником нерухомого майна по [ADDRESS] є позивач [PERSON], права якої порушені тим, що її майно перебуває під арештом за невиконаними зобов'язаннями колишнього чоловіка [PERSON], які виникли після розлучення, а отже суд не може рахувати дії відповідача, що виразились у накладенні 25.12.2013 року арешту на нерухоме майно, правомірними, а тому майно позивача підлягає звільненню з-під арешту. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Приймаючи рішення у даній справі суд враховує роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені у п.5 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про суду практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно яких вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Виходячи із встановлених судом фактичних обставин справи, зібраних у ній доказів та з урахуванням наведених вище норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов [PERSON] є підставний, частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, адже у ході судового розгляду невстановлена та обставина, що Реєстраційна служба Чернігівського районного управління юстиції, при реєстрації обтяження на спірне нерухоме майно, діяла протиправно та в порушення наданих законодавством повноважень. На підставі викладеного, й у відповідності ст.ст.6, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: partial