Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] (далі -позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] Позов обґрунтований тим, що позивач є власником вказаного житлового будинку, придбаного після розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідач являється її колишнім чоловіком та зареєстрований в будинку по [ADDRESS] З березня 2016 року відповідач у даному будинку не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, у будинку не має. У 2016р. відповідач добровільно змінив своє місце проживання та виїхав до на постійне місце проживання до Київської області, де на даний час і проживає. У житловому будинку відповідач прописаний як член сім'ї. Враховуючи, що вказана особа понад одного року у вказаному житлі не проживає та не користуються ним без поважної причини, позивач на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України, просить визнати останнього особою, яка втратила право на користування житловим будинком. Оскільки в добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає, позивач позбавлений можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном на власний розсуд, в тому числі позбавлений можливості отримувати субсидії, та інші соціальні допомоги. Позивач в судовому засідання підтримав позов. Просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувшись з телефонограмою №547 від 22.10.2018р., в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності, оскільки проживає в Київській області вже біля 2 років. Зазначив що добровільно не знімається з реєстрації, бо не має змоги приїхати до Врадіївського району. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчив матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2004 року рішенням суду розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яке набрало законної сили 18.03.2004р., та про що сторонами отримано свідоцтво про розірвання шлюбу 16.03.2016року. 27.03.2006р. позивач згідно договору купівлі-продажу купив у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] Вказаний договір укладений письмово та нотаріально посвідчений 27.03.2006р., зареєстрований в реєстрі за номером 327, що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 2216116 від 27.03.2006р. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухому майно № 2216116 від 27.03.2006р. за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок. Відповідно до будинкової книги та актів обстеження місця проживання мешканців будинку по [ADDRESS] від 12.10.2016р., 06.03.2017р., 26.03.2018р., встановлено, що відповідач зареєстрований [ADDRESS], фактично за місцем своєї реєстрації не проживає та не користується житловим будинком з 2016 року, комунальні платежі не сплачує. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], показали, що вони є сусідами [PERSON], її колишнього чоловіка [PERSON], не бачили по місцю проживання з 2016 року, він не приїздить та не користується житловим будинком, в якому проживає позивач з донькою. В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідач з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком позивача та відсутній там, не сплачує комунальні послуги, що, в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 115 Сімейного кодексу України, в редакції чинній на час розірвання шлюбу між сторонами, у березні 2004 року, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідача..

Outcome: approved