Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] від імені якої діє Мельник Павло Петрович звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000,00 грн. на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно, та до досягнення ними повноліття. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти частково в розмірі 2000-2500 гривень, яких не вистачає для забезпечення достатнього розвитку Дітей, тому просить стягнути з відповідача аліменти у вищевказаному розмірі. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з якими позовні вимоги визнає частково та погоджується сплачувати аліменти на дітей у розмірі по 1250,00 гривень щомісячно, оскільки перераховує кошти добровільно, а також надає фінансову допомогу на придбання необхідних речей. Також відповідач вказує на те, що приймає активну участь у вихованні дітей. Зазначені позивачем витрати (іноземна мова, табір, спортивні гуртки) відносяться до додаткових витрат на дитину і не мають відношення до аліментних зобов`язань. Крім того, відповідач зазначає, що офіційно працевлаштований і отримує заробітну плату в розмірі 5000,00 гривень. Також, [PERSON] просить відмовити у стягненні з нього витрат на правову допомогу, оскільки позов є надуманий, а вказана сума є необґрунтованою, оскільки відсутній акт надання послуг та виконаних робіт. Представником позивача надано пояснення, згідно з якими вказує, що діти проводять час не з батьком, а з бабусею та дідусем, наданих відповідачем коштів не вистачає на утримання дітей. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2019 року шлюб між сторонами по справі розірвано. Поряд з цим, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а.с. 14) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а.с. 16). 8 червня 2019 року [PERSON] повторно зареєструвала шлюб з [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , а.с. 21). Згідно з даними рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 08.10.2019 №276 (а.с. 20) місце проживання Дітей визначено разом з позивачем. При розгляді позовних вимог за предметом спору суд передусім виходить з того, що ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи обставини відносно: відсутності взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дітей; з урахуванням того, що відповідач офіційно працевлаштований і згідно з даними довідки від 14.01.2020 №1 останньому нараховується заробітна плата в розмірі 5000,00 грн;, а також з огляду на відсутність фактичних даних щодо наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, враховуючи відсутність даних щодо наявності у відповідача на утриманні інших осіб; - суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання Дітей у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України, тобто у твердій грошовій сумі, розмір якої становить по 1400 грн., щомісячно, на кожну дитину. В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дітей, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності. Визначаючи саме такий розмір аліментів суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», частини третьої статті 26 Закону України «Про оплату праці» загальний розмір усіх відрахувань із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати 70 відсотків. Також, при визначенні такого розміру аліментів, суд враховує встановлений у 2020 році Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката в сумі 5200,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 3 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з приписами частини першої, другої та третьої статті 134 Цивільного процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Мельником Павлом Петровичем 16.08.2019 було укладено договір про надання правової допомоги №175 та Додаткова угода №-1-. На підставі вказаного договору 28.10.2019 року було виписано ордер серії АО №1002014. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано прибутковий касовий ордер від 16.08.2019 №16 на суму 5200,00 гривень. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 48 постанові від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Оскільки, позивачем на підтвердження позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу надано копію Договору про надання правової допомоги №175 та Додаткової угоди №-1 та копію прибуткового касового ордера, згідно з даними яких гонорар адвоката становить 5200,00 грн., враховуючи співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача, майновий стан відповідача, суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає сума 2000,00 грн. в рахунок відшкодування судових витрат з оплати правничої допомоги у даній справі. У матеріалах справи відсутні відомості про ведення адвокатом позасудової роботи (звернення до відповідних підприємств, установ, організацій з відповідними адвокатськими запитами тощо), а також про його участь у судових засіданнях по справі з оглядну на спрощений вид судового провадження. По відношенню до цього спірного моменту, суд також зазначає, що участь адвоката у наданні правничої допомоги клієнту не може мати на меті збагачення за рахунок протилежної сторони по справі, оскільки відшкодуванню підлягають лише витрати за фактично надані послуги з адекватним та обґрунтованим розрахунком виконаної роботи. На підставі наведеного та

Outcome: approved