Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON] 13.08.2015 року звернулася до Комсомольського районного суду м.Херсона з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів в порядку застосування реституції за недійсним правочином. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона було визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири №41, розташованої за адресою: м.Херсон, вул.Енгельса,15, укладеного між нею та [PERSON], [PERSON], та витребувано цю квартиру з незаконного володіння позивача, передавши її у комунальну власність Херсонської міської ради. Кошти, одержані за незаконний продаж квартири, [PERSON] як представником [PERSON], [PERSON] квартири у розмірі 22000 доларів США, що станом на час звернення до суду становило 550000 грн., відповідачі до теперішнього часу їй не повернули. Просила стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в порядку застосування реституції за недійсним правочином грошові кошти у розмірі 22000 доларів США, що еквівалентно 550000 грн. У звязку з ліквідацією Суворовського, Дніпровського, Комсомольського районних судів м.Херсона та утворенням Херсонського міського суду Херсонської області відповідно до Указу Президента України від 19 січня 2016 року №15/2016 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів», зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. В ході судового розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, залучила у якості співвідповідача [PERSON], оскільки саме ним ініційовані позови, за якими вона втратила права власності на квартиру та була виселена з неї з дітьми. Остаточно просила стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 22000 доларів США, що еквівалентно 550\~000 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що вимови [PERSON] визнає частково, не заперечувала проти стягнення з неї 1/4 частки від зазначеної позивачем суми. Підтвердила обставину отримання нею від [PERSON] 22000 доларів США за продаж квартири, №41, розташованої за адресою : м. Херсон, вул. Енгельса,15. Зазначила, що у 2006 році відповідач [PERSON] був визнаний таким, що вратив право користування житловим приміщенням у квартирі №41, розташованої за адресою: м. Херсон, вул. Енгельса,15, після чого її діти [PERSON] та [PERSON] приватизували зазначену квартиру. И На момент продажу у квартирі вона зареєстрованою не була. 25.12.2006 року вона як представник продавців [PERSON], [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 22000 доларів США за продаж квартири, про що написала позивачу відповідну розписку. Отримані кошти вона використала на придбання іншого житла, квартири за адресою: [ADDRESS]., власниками якої стали вона та [PERSON], [PERSON] в рівних частинах. Також просила суд, застосовуючи до позовних вимог положення про двосторонню реституцію згідно вимог ст. 216 ЦК України, повернути її право проживання та реєстрації у квартирі №41, розташованої за адресою : м. Херсон, вул. Енгельса,15. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що [PERSON] не отримував грошові кошти за продаж квартири, ці кошти отримала його мати - [PERSON], яка була ініціатором приватизації житла та її продажу. У 2008 році [PERSON] стало відомо про безпідставне визнання його втративши право користування спірною квартирою та її продаж. В подальшому він відновив свої порушені права. Вимоги позивача до нього є безпідставними, оскільки він не був стороною за угодою та кошти не отримував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, повідомлені про розгляд справи у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] не зявилася, належним чином повідомлена про розгляд справи. В матеріалах справи мається її заява про розгляд справи у її відсутність та заперечення її представника проти задоволення позову. З заперечень вбачається, що ситуація, яка склалася в подальшому, а саме з втратою позивачем права власності на спірну квартиру, сталася не з її вини, а з вини [PERSON], тому вона просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи та інвентарної справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності від 12.10.2006 року, виданого фондом комунального майна м. Херсона, власниками квартири №41, розташованої за адресою: м. Херсон, вул. Енгельса,15, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.146). Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 25.10.2006 року, [PERSON] та неповнолітній [PERSON], що діє за згодою своєї матері [PERSON], продали квартиру №41, розташованої за адресою : м. Херсон, вул. Енгельса,15, [PERSON] . Відповідно до п.3 зазначеного договору цей продаж вчинено за 24364 грн., які продавці одержали повністю до підписання цього договору. Договір підписано сторонами. Будь-яких змін до зазначеного договору, в тому числі щодо ціни предмета продажу, в порядку, визначеному ст.654 ЦК України, сторонами не вчинялося. Зазначена обставина сторонами не спростовується. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З ухвали апеляційного суду Херсонської області від 23.05.2013 року, рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 25.05.2012 року за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Херсонської міської ради, управління комунального майна Херсонської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON],про визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення квартири у комунальну власність та визнання особи наймачем квартири і за позовом [PERSON] до [PERSON],, треті особи без самостійних вимог: Херсонська міська рада, управління комунальної власності Херсонської міської ради про витребування майна із чужого незаконного володіння, позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Судом встановлено, що за ордером на житлове приміщення, виданим виконавчим комітетом Херсонської міської ради народних депутатів 04.08.1998р. [PERSON] (позивачеві) та його сину [PERSON] було надано квартиру [ADDRESS]. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 травня 2006 року, яке набрало чинності 27 вересня 2006 року, [PERSON]був визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням - спірною квартирою, яка в жовтні 2006 року була приватизована з видачею фондом комунального майна м. Херсона свідоцтва про право спільної сумісної власності на ім'я [PERSON] та [PERSON] До цього, в зв'язку із визнанням [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою, [PERSON] за її заявою і в установленому законом порядку визнано наймачем спірної квартири. 25 грудня 2006 року [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] С.М., про що був укладений і нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 15 квітня 2011 року за позовом [PERSON] визнано недійсними: рішення виконкому Херсонської міської ради №345 від 15.08.2006 року в частині визнання [PERSON] наймачем спірної квартири; розпорядження №19988 від 12.10.2006 року фонду комунального майна м.Херсона про задоволення заяви [PERSON] про приватизацію спірної квартири та передачу її у спільну сумісну власність; свідоцтво про право спільної сумісної власності на зазначену квартиру, видане 12.10.2006 року фондом комунального майна м. Херсона на ім'я [PERSON] та [PERSON]Рішення суду в цій частині набрало законної сили 03.08.2011 року та залишено без змін при перегляді в касаційному порядку ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2012 року. Враховуючи, що спірна квартира приватизована незаконно, з порушенням прав [PERSON], як наймача, а тому не могла бути об'єктом приватної власності і відчуженою на користь [PERSON], колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу 25.12.2006 року договір купівлі-продажу квартири №41 по вул Енгельса, 15 у м. Херсоні як такий, що не відповідає визначеним ст.203 ЦК України загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є недійсним. Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вказані правові наслідки застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до п.п.5, 10 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, реституція, як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідачів грошові кошти у розмірі 22000 доларів США за розпискою відповідача [PERSON] від 25.10.2006 року, проте у п. 3 Договору купівлі-продажу квартири зазначено, що продаж вчинено за 24364 грн. Позивач, маючи право отримати відшкодування вартості квартири, за цінами, які існують на момент відшкодування, не надала суду доказів вартості спірної квартири на час розгляду її позову про застосування реституції за недійсним правочином, а тому дані вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 24364 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з [PERSON] та [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів за придбання квартири як сторін договору купівлі-продажу квартири, по 1/2 частині суми, сплаченої від ціни продажу квартири, зазначеної у п.3 договору купівлі продажу, в порядку застосування реституції за недійсним правочином, а саме по 12182 грн. Підстав, передбачених ст.543 ЦК України щодо солідарної відповідальності відповідачів суд не вбачає. Вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON]суми, еквівалентної 22000 доларів США, суд вважає безпідставними, так як за правилами ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З договору вбачається отримання продавцями 24364 грн. Зазначена у частині 1 ст.216 ЦК України реституція, як спосіб захисту цивільного права при визнанні правочину недійсним, може бути застосована до правочину, укладеного 25.12.2006 року, тільки до його сторін. Суд не вбачає підстав для стягнення грошових коштів в порядку застосування реституції за недійсним правочином з [PERSON] та [PERSON], оскільки вони не є належними відповідачами за позовними вимогами. Зазначені відповідачі не були продавцями квартири та не виступали стороною за зазначеною угодою, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Доводи представника відповідача [PERSON] щодо безпідставності вимог у звязку з неотримання грошових коштів [PERSON] від продажу квартири, суд до уваги не приймає, оскільки з пояснень відповідача [PERSON] та матеріалів інвентарної справи вбачається, що кошти від реалізації квартири було використано для придбання квартири №35, що розташована за адресою: м.Херсон, вул.Смольна, 132-а за договором купівлі продажу від 22.11.2006 року. Відповідно до зазначеного договору з врахуванням рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 25.10.2007 року право власності на неї визнано за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/3 частині. В подальшому власники за договором від 26.12.2007 року продали зазначену квартиру, отримавши кожний грошові кошти відповідно до своєї частки у праві власності на зазначену квартиру. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в сумі 24364,00 гривень, що складає 4,43% від заявленої позивачем суми 550000,00 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідачів пропорційно на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 161,87 гривень, що відповідає 4,43% від суми судового збору.

Outcome: partial