overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON] 30 травня 2017 року предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20 травня 2011 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що від шлюбу мають малолітнього сина, [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, сім`ю та побут, збереження сімї неможливе, суперечить їхнім інтересам. Позивач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб та про народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 20 травня 2011 року(арк. справи 17), мають малолітнього сина [PERSON], [INFO](арк.. справи 18). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] 30 травня 2017 року предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 жовтня 2016 року Виконавчим комітетом Української міської ради м. Селидове Донецької області. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені, сімя розпалась спільне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, збереження сімї неможливе, суперечить інтересам позивача. Позивач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 25 жовтня 2016 року (арк. справи 3), від шлюбу спільних дітей не мають. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а розірвання шлюбу у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у позивача не має можливості, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON] 30 травня 2018 року звернулася до Кремінського районного суду із заявою,\~в обґрунтування\~якої посилається\~на те,\~що її\~брат[PERSON], [INFO], помер 06 липня 2017 року на тимчасово окупованій території в м. Перевальськ Луганської області, причина смерті рак правої легені. Антрацитівський МРВ ДРАЦС відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть брата у звязку з невизнанням медичних документів, виданих на непідконтрольній Україні території, тому для отримання свідоцтва про смерть та подальшого оформлення спадщини просить суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] Заявник у судове засідання не зявилася, в заяві на імя суду просить справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, в заяві на імя суду просить справу розглянути за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті. Відповідно до\~\~ч.\~1\~ст.\~317\~цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Докази, які додані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] /дошлюбне\~прізвище [PERSON]/\~Т.І. є сестрою громадянина України [PERSON], [INFO], який був зареєстрований за адресою: [INFO] (а. с. 4-10). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №126, виданого 07 липня 2017 року «Державною установою «Перевальська центральна міська багатопрофільна лікарня» так званої «Луганської народної республіки» (а.с. 12), [PERSON] помер 06 липня 2017 року вдома в м. Перевальськ, причина смерті інтоксикація, рак правої легені. Факт смерті [PERSON] також підтверджується фотокарткою з місця поховання (а.с. 14). Антрацитівський міськрайонний\~відділДРАЦС відмовив заявнику у державній реєстрації смерті [PERSON] у звязку з невизнанням медичних документів, виданих на непідконтрольній Україні території (а.с. 13). У даному випадку заявник\~ не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, підтвердити наявність юридичного факту для подальшого отримання необхідних документів та реалізації спадкових прав. Згідно\~ приписів ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] 30 червня 2016 року подала до суду заяву про визнання недієздатною її сестру [PERSON], [INFO]. У обґрунтування своєї заяви посилалася на те, що її сестра з 1998 року хворіє психічним захворюванням, через що регулярно перебуває на лікуванні у Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні, у результаті чого вона потребує постійного стороннього догляду та допомоги і тому над нею необхідно встановити опіку, а також призначити їй опікуна. Під час судового розгляду заявник [PERSON] у підтримання заяви посилалася на обставини, викладені у заяві. Вислухавши пояснення заявника, представника органу опіки та піклування про підтримання письмового подання, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав. Згідно ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сімї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Із свідоцтв про народження та про одруження, запису акта про шлюб, актового запису про народження та копій паспортів, відомо, що [PERSON], котра без реєстрації проживає [INFO] «а» у м. Самборі, є сестрою [PERSON] та членом її сімї (а. с. 4, 5-6, 34, 38, 39 ). Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Із повідомлення від 4 серпня 2016 року відомо, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ ЛОКПЛ (а.с. 20-21). Із висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що [PERSON] в даний час страждає стійким хронічним психічним розладом, не може усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та потребує опіки (а. с. 55-56). Згідно ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Орган опіки та піклування виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області вніс до суду подання про призначення опікуном [PERSON] її сестру [PERSON] Призначення [PERSON] опікуном не суперечить інтересам [PERSON], так як вони перебувають у родинних відносинах і [PERSON] має можливість виконувати обовязки опікуна, оскільки має повну цивільну дієздатність та згідна на призначення її опікуном [PERSON] Обставин, які б виключали можливість призначення [PERSON] опікуном своєї сестри [PERSON], не встановлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] 30 червня 2021 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи позов тим, що збереження та подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, сім`я розпалася, проживають окремо, шлюбні відносини припинено, спільне господарство не ведеться, спору відносно майна немає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, в заяві до суду позов визнав, просив справу розглядати без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19 жовтня 2013 року між сторонами Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ромни реєстраційної служби Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 336. В силу ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Судом встановлено, що сторони проживають окремо більше двох років, шлюбні відносини між ними припинені, спору про поділ майна немає, дитина проживатиме з позивачем. Відповідач позов визнав, що свідчить про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON] 31.01.2014 р. звернулася до суду з цією заявою. У заяві зазначила, що при зверненні до Управління пенсійного фонду в Міжгірському районі для призначення пенсії по віку їй працівниками УПФ в Міжгірському районі було повідомлено про розбіжність у записах трудовій книжки та паспортних даних, а саме в паспорті громадянки України її прізвище зазначено «[PERSON]», а в трудовій книжці прізвище «[PERSON]». Прізвище «[PERSON]» в трудовій книжці зазначено, оскільки на той час проживала у шлюбі з громадянином Узбецької РСР і носила прізвище чоловіка. В липні 1984 року вони розлучилися і знову почала носити дівоче прізвище «[PERSON]». Внаслідок вищезазначених розбіжностей у трудовій книжці стосовно точності прізвища виникають труднощі з оформленням документів, які необхідні для призначення пенсії по віку, тому змушена була звернутися до суду. В судовому засіданні заявниця [PERSON] просить встановити належність неправильності запису прізвища у трудовій книжці. Вислухавши пояснення заявника та дослідивши подані докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що у трудовій книжці прізвище заявниці зазначено «[PERSON] [PERSON])». Згідно поданих документів у справі, а саме: копії паспорта громадянина України, вбачається, що прізвище заявниці має бути «[PERSON]». Згідно з ст. 256 ч.1 п.6 ЦПК України суд встановлює факт належності правовстановлюючих документів, якщо прізвище, зазначено в документі не збігається з прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті. Трудова книжка є документом, що підтверджує трудовий стаж громадянина для призначення пенсії. Від встановлення цього факту залежить виникнення пенсійного (майнового) права для заявниці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] 31.01.2017 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини вказавши, що вона з відповідачем є батьками [PERSON], [INFO]. Вона проживає з дитиною, а [PERSON] проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дочки [PERSON] своєчасно та в достатньому розмірі не надає. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі ? частини доходів відповідача до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи не з дати звернення до суду, а з 01.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка суду пояснила, що вона працює лаборантом в Другій черкаській міській поліклініці і її заробітна плата на місяць становить 3400 гривень, стан здоровя та розвиток дитини задовільний і відповідає її віку, дочка навчається в 8 класі. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що він офіційно працює ювеліром на ТОВ «Орлець» і отримує в середньому заробітну плату в розмірі 2400-2500 грн., інших утриманців немає, аліменти на утримання інших осіб не сплачує, стан його здоровя задовільний, проте він не може сплачувати аліменти на утримання дочки в тому розмірі, що хоче позивачка. А тому при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] просив суд врахувати його матеріальний стан. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 5) 30.12.2002 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням суду від 14.10.2010 року (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] проживають разом, а відповідач проживає окремо. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. З урахуванням вимог ст. 182 СК України та обставин встановлених під час судового розгляду суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із [PERSON] на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2017 року і до повноліття дитини, тобто до 30.12.2020 року. Оскільки позивач наполягала, щоб аліменти стягувалися саме з 01.02.2017 року суд визначає цю дату, як початок стягнення аліментів. Судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] 31.03.2015 р. звернувся до Московського райсуду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що сімейні стосунки між ним та відповідачкою припинені, почуття любові та поваги одне до одного ними втрачені; подальше спільне життя й збереження шлюбу неможливо. Оскільки, з липня 2014 р. вони проживають окремо один від одного, сім*я фактично розпалася, просить розірвати шлюб. Відповідачка позовні вимоги визнала, згодна на розірвання шлюбу, причин розпаду сім*ї не оспорювала. Сторони просили справу розглянути у їх відсутності, про що надали письмові заяви та суд розглянув справу у їх відсутності, на підставі наданих доказів, заочно. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Сторони з 30 березня 1999 р. знаходяться у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого Шаріатським судом г. Алеппо (Сирія). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину- сина [PERSON] [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Як встановлено судом, подружжя почуття любові та поваги одне до одного втратили; подружніх стосунків не підтримують з липня 2014 р., сім*я фактично розпалась та подружжя наполягає на розірванні шлюбу. Приведене дає суду можливість зробити висновок, що збереження шлюбу між подружжям суперечить їх інтересам, та шлюб належить розірванню. Спору між подружжям щодо місця проживання неповнолітньої дитини, щодо поділу майна немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] 31.03.2015 р. звернулась до суду з позовом в уточненому варіанті якого просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку на обох дітей, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Сторони до суду не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення їх повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст.182, 184 СК України, враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.4, 5), які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] 31.03.2021р. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 13.10.1983р. вони уклали шлюб, зареєстрований міськвідділом РАЦС м.Чернівці Чернівецької області, актовий запис №1938. Від проживання у шлюбі неповнолітніх дітей не мають та протягом останніх п`яти років не підтримують подружні відносини, однак відповідач відмовляється розірвати шлюб у позасудовому порядку. Позивач звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала повністю та просила його задовольнити, з вищенаведених підстав, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, тому суд, за згодою позивача, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України: суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні 13.10.1983р. сторони уклали шлюб, зареєстрований міськвідділом РАЦС м.Чернівці Чернівецької області, актовий запис №1938. Від проживання у шлюбі не мають неповнолітніх дітей. Сімейне життя не склалось через різні характери та погляди на життя, примирення між ними та збереження сім`ї не можливе. Дані обставини підтверджуються даними свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] від 13.10.1983 р. За таких обставин та відповідно до положень ст.ст. 104, 105, 110 112 СК України, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved