Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулась до Макарівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), вказавши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору - Макарівський районний сектор ДМС України у Київській області, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком №1 по вулиці Дрогобицька в с. Марянівка Макарівського району Київської області, який належить їй - позивачці на праві власності. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на даний час вона позбавлена можливості оформити документи для отримання субсидії для відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, оскільки відповідач добровільно виписатись з будинку не має змоги, так як у 2003 році вона виїхала за кордон, де і проживає до сьогоднішнього дня. В судове засідання позивачка не зявилась, через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, вимоги за позовом підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилась, згідно своєї письмової заяви, засвідченої 20.10.2015 року радником з консульських питань Посольства України у Великобританії [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за №570/4-2051, просила слухати справу у її відсутність, позов визнала. Третя особа - Макарівський районний сектор ДМС України у Київській області, зазначена у позовна заяві, про свою участь у справі не заявила, а тому відповідно до ст. 36 ЦПК України справа розглядається без участі вказаної третьої особи. Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 20.11.2002 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3748, та зареєстрованого в Макарівському бюро технічної інвентаризації 20.11.2002 року за №184, позивачці [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Дрогобицька, 1 в с. Марянівка Макарівського району Київської області. За вказаною адресою по даний час зареєстрована відповідач у справі [PERSON], що підтверджується довідкою №297, виданою 05.08.2015 року Марянівською сільською радою Макарівського району Київської області, а також відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві №8489 від 23.09.2015 року. Як вказала позивачка, та про що не заперечувала відповідачка, остання за вказаною адресою зареєстрована але не проживає, добровільно виписатись з будинку не має змоги, так як у 2003 році вона виїхала за кордон, де і проживає на даний час та не має змоги приїхати, що і змусило позивачку звернутися до суду, оскільки реєстрація відповідачки в даному житловому будинку позбавляє позивачку можливості оформити документи для отримання субсидії для відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Вирішуючи між сторонами спір, суд виходить з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права особи на житло здійснюється спеціальним законом яким є ЖК УРСР. Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. До членів сім'ї власника будинку (квартири) згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме його дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст. 64 ЖК УРСР). Що ж до користування жили приміщенням приватного житлового фонду на підставі договору найму, це питання регулюється ст. 158 ЖК УРСР, відповідно до якої договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідачка тривалий час не проживає у спірному будинку, а також приймаючи визнання відповідачкою позову, що не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, то суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved