Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

I.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач Акціонерне товариство «Альфа - Банк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку, звільнення приміщення від особистих речей. У своєму позові позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування, трикімнатною квартирою, загальною площею - 66,8 кв.м.. житловою площею - 50,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; зняти з реєстраційного обліку [PERSON] з трикімнатної квартири, загальною площею - 66,8 кв.м.. житловою площею - 50,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] звільнити трикімнатну квартиру, загальною площею - 66,8 кв.м.. житловою площею - 50,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтуванні позову позивач зазначили, що згідно рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного товариства «Украсоцбанк», шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа - банк». Згідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Альфа - Банк» було оформлено право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею - 66,8 кв.м.. житловою площею - 50,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 11.06.2019 р. № 170026512, було зареєстрована право власності за АТ «Укрсоцбанк», таким чином власником квартир є АТ «Укрсоцбанк». На тепер в квартирі зареєстрованою значиться відповідач [PERSON] , але не проживає в квартирі. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судове засідання представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника, вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини не явки до суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. III. Процесуальні дії по справі. 25 листопада 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання. 25 березня 2020 року призначено справу до розгляду по суті. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерно - комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений іпотечний договір № 105/24-199-8, предметом іпотеки є трикімнатна квартира, загальною площею - 66,8 кв.м.. житловою площею - 50,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-10). На тепер власником трикімнатної квартири, загальною площею - 66,8 кв.м.. житловою площею - 50,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12). Відповідно до довідки про склад сім?ї № 3/11519 від 11.07.2019 р. в квартирі [ADDRESS] зареєстрованою значиться відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с.11), але не проживає в будинку з 1995 року, що підтверджується актом про не проживання № 148 від 05.12.2019 р. (а.с.6). Також на адресу відповідача [PERSON] від позивача надійшла вимога про добровільне виселення від 19.09.2019 р. № 2387 (а.с.13). Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»). Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснено п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. VI. Висновки суду. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, а тому суд про визнання особи такою, що втратила право користування власністю та зняття з реєстраційного обліку, підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, позивачем до суду не надано будь - яких доказів того, що на тепер в квартирі знаходяться речі відповідача, а тому вимоги позивача щодо звільнення квартири від особистих речей відповідача не підлягають задоволенню. VII. Розподіл судових витрат. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1921 грн. з відповідача, що документально підтверджено. Враховуючи викладене та

Outcome: partial