Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] про визнання поруки припиненою та визнання недійсним іпотечного договору. Позов мотивує тим, що 12 вересня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 06/1635К-07, відповідно до якого банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти в сумі 20000 доларів США. Забезпеченням виконання зобовязання позичальника за кредитним договором є: іпотека нерухомого майна згідно договору іпотеки від 12.09.2007 р. зареєстрований за № 3160; порука фізичної особи [PERSON] згідно договору іпотеки від 12.09.2007 р. № 06/1636П-07. Боржник - [PERSON] перестала виконувати свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого у банка виникло право на позов та на дострокове стягнення з боржника всієї суми заборгованості у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Вважаю, що договір майнової поруки між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] припинено в силу ч. 4 ст. 559 оскільки: боржник припинив виконувати свої боргові зобовязання 10 січня 2015 року, з даного терміну слід було почати відлік шестимісячного терміну на звернення з вимогою до поручителя; позовну заяву про дострокове виконання боргового зобовязання банком подано в 17.09.2015 р., тобто з пропуском шестимісячного терміну звернення стягнення на майно поручителя. Для забезпечення належного виконання боржником кредитного договору, 12 вересня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний» було укладено договір іпотеки. Посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, 227 ЦК України вказує, що вказаний договір іпотеки підлягає визнанню недійсним з огляду на порушення допущені при його укладенні, а саме банком не дотримано вимог щодо отримання нотаріальної згоди другого з подружжя перед укладенням договору іпотеки. Передана в іпотеку будівля магазину є частковою власністю позивача, оскільки право власності на таку набуте за період спільного перебування у шлюбі, а тому не могла передаватися в іпотеку без його згоди іншого співвласника (позивача). Враховуючи наведене, просить: визнати припиненим договір поруки укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] днем 12.09.2007 р. за № 06/1636П-07, у звязку з пропуском іпотекодержателем термінів звернення стягнення на майно поручителя передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України; визнати недійсним договір іпотеки від 12 вересня 2007 року № 3160 укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] у звязку з неотриманням нотаріальної згоди другого з подружжя на укладення договору іпотеки у відповідності до ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку». Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивача надіслав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести без участі позивача та його представник, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав до суду письмові заперечення на позовну заяву відповідно до яких просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначив, що у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору банк звернувся з вимогами від 31.07.2015 р. до позичальника та поручителя, які надіслані поштовим звязком 04.08.2015 р. Банк згідно кредитного та договору поруки виконав умови щодо направлення вимоги відповідачам з наданням терміну на виконання останньої шістдесят днів з моменту її отримання. Так як вимоги банку залишилися без відповідного реагування, а погашеним заборгованості за кредитним договором не проводилося, то 19.08.2015 р. був сформовано розрахунок заборгованості за кредитним договором, та 17.09.2015 р. позовну заяву № 041/1021 від 17.09.2015 р. про стягнення заборгованості за кредитом направлено до суду, тобто в межах строку. Враховуючи повернення вимог банку та шістдесят днів на виконання вимог, то строк предявлення позовної заяви до поручителя становив до квітня 2016 року, а банк відправив позов до суду 17.09.2015 р. У позовній заяві позивач повідомляє про «будівлю магазину» переданого в іпотеку, однак, в іпотеці банку перебуває трьохкімнатна квартира, загальною площею 57.4 кв.м., житловою площею 41.8 кв.м., що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, 19/97, згідно договору іпотеки від 12.09.2007 р., посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 3160. Банк надає до суду заяву/згоду [PERSON] від 12.09.2007 р., справжність підпису якого засвідчено [PERSON] приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, за реєстровим № 3159, про яку нібито не відомо позивачу, про що й стверджується в позовній заяві і в наслідок чого позивач вводить суд в оману. Також надає копію розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 05.07.2016 р., з якого вбачається відсутність виконання умов договору як до моменту звернення банку до суду по справі № 308/11726/15-ц і по сьогоднішній час. Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06/1635К-07, за яким банк надав позичальниці грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування у розмірі 20000 доларів США. Позичальниця зобовязалася здійснювати погашення отриманого кредиту, відповідно до погодженого графіку, зі сплатою 13.45 % річних строком до 11 вересня 2024 року (а.с. 10-13). На забезпечення виконання даного договору того ж дня між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 06/1636П/07, за умовами якого він зобовязався відповідати перед банком в повному обсязі по зобовязаннях [PERSON] до повного їх виконання (а.с. 47). Пунктом 6 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які поручитель зобовязаний перерахувати вказані кошти. Відповідно до п. 15 цього ж договору визначено, що у випадку подання кредитором позову до поручителя про виконання останнім зобовязань за кредитним договором, кредитор не зобовязаний дотримуватись вимог п. 6 даного договору щодо повідомлення поручителя про невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором. Таким повідомленням вважатиметься надіслання поручителю копії позовної заяви. З наданого сторонами розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що позичальниця [PERSON] проводила погашення заборгованості до березня 2015 року (за розрахунковий період з 10 березня по 9 квітня 2015 року останньою датою зарахування коштів за кредитом є 19 березня 2015 року), та починаючи з 10 квітня 2015 року взагалі припинила погашати кредит (а.с. 59-61). Матеріалами справи встановлено, що банк звернувся до позичальниці [PERSON] та поручителя [PERSON] з вимогами від 31 липня 2015 року про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, які 4 серпня 2015 року було надіслано їм поштовим звязком (а.с. 48-53). 17 вересня 2015 року відповідач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором № 06/1635К-07 від 12 вересня 2007 року (а.с. 55-58). Обґрунтовуючи припинення поруки, позивач посилається на те, що така припинена в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і повязаний з боржником певними зобовязальними відносинами, є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. [PERSON] таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Також у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Таким чином, за встановлених судом обставин, підстави вважати, що порука [PERSON] припинилася в силу ч. 4\~ст. 559 ЦК України відсутні. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 06/1635К-07 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 12 вересня 2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира трьохкімнатна, загальною площею 57.4 кв.м., житлова площа 41.8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і належить [PERSON] на праві власності (а.с. 43-45). Відповідно до п. 1.5 договору іпотеки іпотекодавець ([PERSON]Я.) засвідчив, що предмет іпотеки нікому не проданий, не подарований, не обтяжений, не підлягає вилученню і вільний від зобовязань, крім тих, що передбачені цим договором, не знаходиться у спільній частковій власності, податковій заставі, не є часткою, паєм. Статтею 526 ЦК\~визначено загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~\~\~\~\~\~ Згідно із\~ст. 598 ЦК\~зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.\~\~ Статтею 17 Закону України «Про іпотеку»\~встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього\~закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених законом. Тобто, закон визначає вичерпний перелік підстав для припинення іпотеки. Як встановлено судом, позивач з 23 травня 1981 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що стверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 31). Позивач, звертаючись до суду, як на підставу для припинення іпотеки посилається на неотримання нотаріальної згоди другого з подружжя на укладення договору іпотеки у відповідності до ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» Однак, вказані твердження позивача спростовують матеріалами справи, зокрема наданою відповідачем заявою [PERSON] від 12 вересня 2007 року, справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 3159, згідно якої [PERSON] цією заявою дає згоду своїй дружині [PERSON] на передачу в іпотеку квартиру трьохкімнатну, загальною площею 57.4 кв.м., житлова площа 41.8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], придбаної ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі (а.с. 46). Згідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази, згідно ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України, повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені докази, суд вважає, що позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed