Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд з вказаним позовом до [PERSON] . Свої вимоги мотивував тим, що 01.03.2018 року на прохання [PERSON] він надав їй в борг за борговою розпискою 620 доларів США, що на час отримання коштів, за офіційним курсом Національного банку України складало (за 1 долар США-26,80 грн.) 16616 грн..Також даним договором було обумовлено кінцеву дату повернення отриманих у борг коштів, а саме до 10.09.2018 року, та відповідальність(санкції) за прострочення повернення боргу, 1 % за кожний день прострочення. Та оскільки відповідач частково повернула борг,а саме 23.04.2018 року в сумі 95 доларів США, 23 грудня 2018 року в сумі 40 доларів США, 22 лютого 2019 року в сумі 40 доларів США, 23.04.2019 року в сумі 54 доларів США, 23 травня 2019 року в сумі 56 доларів США, 21.06.2019 року в сумі 56 доларів США, 23.07.2019 року в сумі 57 доларів США, 25.08.2019 року в сумі 59 доларів США то до стягнення підлягає сума боргу яка залишилася, а саме 163 доларів США, що в еквіваленті до гривні за офіційним курсом Національного банку України на час здійснення розрахунку та подачі позову складає 4370 грн. 03 копійки, також процени в сумі 36130 гривень обумовлені розпискою, судовий збір 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1000 грн. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 15 червня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі\~\~за правилами загального позовного провадження, надано сторонам строк для подання заяв по суті. Ухвалою суду від 14 липня 2020 року по справі закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті. Сторона Позивача позов підтримувала повністю та просила його задовольнити. Представник Відповідача позов визнав частково на суму 4370 грн. 03 коп. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Як було встановлено в ході судового розгляду, 01 березня 2018 року сторони склали розписку про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 620 доларів США строком на шість місяців, зобов`язувалась повернути кошти до 10 вересня 2018 року та щомісячно повертати до 23 числа по 90 доларів США. Також в розписці [PERSON] вказала, що у разі невиконання цих умов вона зобов`язується за кожний день прострочення сплачувати 1% від загальної суми боргу. Відповідач не заперечувала факту передачі їй вказаних коштів, належності складеної розписки та нею не оспорювався факт несвоєчасності сплати коштів за вказаною позикою. Сторони не заперечували того факту, що на час розгляду справи з отриманих Відповідачем коштів, остання досі використовує їх частину в сумі 163 доларів США. Між тим, стороною Відповідача заперечувався проведений Позивачем розрахунок. Сторона Позивача просила суд не брати до уваги викладену у письмовій формі позицію сторони Відповідача, так як цей документ було подано не у встановлені процесуальним законом строки. Між тим, суд виходить з того, що подання письмових пояснень Відповідача у справі не являється поданням заяв по суті, вичерпний перелік яких і строки подачі чітко регламентовані ЦПК України. Сторона у справі має право надавати письмові або усні пояснення у справі, що не може бути обмежено по надуманим підставам. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Сторонами була визначена дата повернення позики 10 вересня 2018 року. Отже, вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача процентів за користування грошима за період з 10 вересня 2018 року по 02 червня 2020 року, тобто і після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права, а тому задоволенню не підлягають. Вказані висновки суду ґрунтуються на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 733/304/16-ц. Таким чином, обґрунтованими до задоволення суд знаходить тільки вимоги щодо стягнення 163 доларів США. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Великою Палатою Верховного Суду висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до п.14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем по основній сумі позики за договором від 01.03.2018 року, станом на день ухвалення рішення становить 4524 гривень 72 копійок, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 16 грудня 2020 року є 163 доларів США (163 Дол. США х 27,759). Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано\~ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з положеннями ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, стороною Позивача понесені витрати по сплаті судового збору на суму 840 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу на суму 2000 грн. Їх факт понесення підтверджується наданими квитанціями, актом, договором на правову допомогу та розрахунком. Суд виходить з того, що із заявлених до стягнення 40\~500 грн. 03 коп., позов задоволений на 4524 грн. 72 коп., тобто на 11 %, а тому і понесені стороною Позивача витрати повинні бути компенсовані зі сторони Відповідача на 11%, а тому з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 92 грн. 49 коп. судових витрат по сплаті судового збору та 220 грн. витрат на правову допомогу. У зв`язку з підтвердженими витратами на правову допомогу Відповідача на суму 3\~200 грн., про що наявний договір про правову допомогу, акт, розрахунок та квитанція, та задоволення позову відповідно до заперечень сторони Відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з Позивача на користь Відповідача понесені нею судові витрати на правову допомогу на суму 3200 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial