Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

[PERSON]В, (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (далі відповідач) про визнання незаконним рішення дванадцятої сесії VII скликання Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність» №205 від 06 жовтня 2016 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером 7423610000:00:004:0406, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності в межах м. Новгород-Сіверський загальною площею 0,0793 гектари, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Шевченка, 99-а, та передано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] і [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у 2002 році він уклав шлюб з [PERSON], яка взяла його прізвище «Лисенко» та була матірю [PERSON] і [PERSON] Ще 25 грудня 2000 року згідно рішення профкому ТОВ «МПК086» на підставі рішення міської ради [PERSON] отримала земельну ділянку для будівництва квартири за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Шевченка, 99а. Після укладення шлюбу вони почали будівництво, за власні кошти купували будівельні матеріали та зводили житло. 26 грудня 2013 року його дружині було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за вказаною вище адресою, для передачі її у власність. 08 липня 2016 року дружина позивача померла. 19 липня 2016 року діти покійної дружини, як спадкоємці, звернулися до відповідача із заявою про передачу вказаної земельної ділянки у власність. При цьому як діти, так і він сам звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. 06 жовтня 2016 року оспорюваним рішенням відповідача було затверджено технічну документацію із землеустрою, розроблену його дружиною, та передано земельну ділянку, розташовану в м. Новгороді-Сіверському по вул. Шевченка, 99а, у власність дорослих дітей його дружини, які звернулися до відповідача із відповідною заявою як спадкоємці останньої. Позивач зазначає, що вказаним рішення було порушено його права та право його малолітньої дитини [PERSON], як спадкоємців [PERSON], щодо вказаної вище земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку. Представником відповідача було подано відзив на позов з якого вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються, при цьому зазначається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7423610000:00:004:0406 була передана третім особам, тобто дітям [PERSON], згідно їх заяви в межах наданих законом повноважень, при цьому вказується, що позивачем не наведено жодних визначених законом підстав для відмови у задоволенні вказаної заяви. Будинок на зазначеній земельній ділянці є недобудованим, що виключає його існування як обєкту цивільних прав та обовязків. Крім того вказується, що оскаржуваним рішенням вирішувалося питання про передачу у власність земельних ділянок й іншим громадянам, які не мають жодного відношення до даного спору. Позивачем подано відповідь на відзив в якій наведені обґрунтування позову, аналогічні тим, що містяться у позовній заяві. Представником відповідача подано заперечення з яких вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються з підстав, вказаних у відзиві. Третіми особами було подано пояснення з яких вбачається, що вони вважають позов необґрунтованим. У поясненнях зазначається, що будинок, який розташований на спірній земельній ділянці, переданій їм у власність, спочатку будувався ВАТ «ПМК-86» і позивач брав участь у його будівництві на рівні з ними, при цьому жодних матеріалів для будівництва не купував. З 2004 року будівництво було «заморожене», при цьому 2/3 частини будинку були добудовані та заселені іншими особами. До 2016 року позивач майже не працював, будівництво його не цікавило, оскільки він мав власне житло. Тоді вони вирішили самостійно закінчити будівництво і попросили матір звернутися до міської ради щодо отримання дозволу на виготовлення документації із землеустрою та передачі земельної ділянки під будинком у власність для завершення будівництва. Позивач від участі в будівництві відмовився. У подальшому вони профінансували виготовлення технічної документації із землеустрою, оскільки планувалося, що після завершення приватизації земельна ділянка буде їм подарована, одна матір не встигла приватизувати земельну ділянку та померла 08 липня 2016 року. Після смерті матері вони звернулися до міської ради із заявою про передачу відповідної земельної ділянки у власність, при цьому оскільки передбачалося будівництво житла для сімї їхньої матері, то заяву обґрунтували тим, що вони є її спадкоємцями і бажають закінчити будівництво будинку. Після передачі земельної ділянки у власність вони продовжили будівництво, зокрема підключили квартиру до електромережі, збудували мережу водопостачання та водовідведення. На даний час вони винаймають окреме житло. Також треті особи вказують, що передана їм у власність земельна ділянка не входить до складу спадщини їхньої матері, тому й не могла бути успадкована. Представником третіх осіб було заявлено клопотання про виклик свідків для підтвердження того, що позивач, на думку представника третіх осіб, перевищує свою участь у будівництві житлового будинку, у задоволенні якого судом було відмовлено. 06 квітня 2018 року судом у справі було витребувано докази, які знаходяться у розпорядженні відповідача та відділу у Новгород-Сіверському районі Держгеокадастру у Чернігівській області. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити повністю з підстав, наведених у позовній заяві, при цьому позивач пояснив, що для будівництва квартири, розташованої на спірній земельній ділянці, він свого часу перевіз з села старий дім, збудував стіни, обклав їх цеглою. У 2008 році будівництво було зупинено, оскільки кошти родини витрачалися на навчання дітей дружини та лікування останньої, яка мала онкологічне захворювання. Далі дружина розробляла технічну документацію для оформлення спірної земельної ділянки у власність, але закінчити оформлення земельної ділянки не встигла. Після смерті дружини дорослі діти останньої перекрили йому доступ до квартири, яку вони разом будували та забрали всі документи щодо будівництва і оформлення земельної ділянки. Позивач зазначив, що внаслідок передачі дітям його покійної дружини земельної ділянки під вказаною вище квартирою він разом зі своїм сином позбавлений можливості на рівні з [PERSON] та [PERSON] завершити будівництво квартири та оформити її у власність. Представник відповідача у судовому засіданні висловився проти позову з підстав, наведених у відзиві на позов. Треті особи та їх представник у судовому засіданні висловилися проти задоволення позову з підстав, викладених у їх поясненнях. При цьому [PERSON] пояснив, що за життя матері спірна квартира будувалася ними спільно з позивачем, при цьому будівельні матеріали надавало ПМК. На той час проживала в будинку сестри позивача, де й були зареєстровані. Після смерті матері позивач відмовився брати участь в продовженні будівництва у звязку з чим саме вони з братом продовжив будівництво, також звернулися до міської ради із заявою про передачу їм земельної ділянки під квартирою у власність та завершили приватизацію вказаної земельної ділянки. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, рішенням профспілкового комітету ВАТ «ПМК-86» від 25 грудня 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради №189 від 30 листопада 2000 року працівникам ВАТ, зокрема й [PERSON], для будівництва квартир було передано в користування земельну ділянку загальною площею 0,36 гектари, розташовану по вул. Шевченка, 99а у м. Новгороді-Сіверському, (а.с. 7). 23 січня 2002 року позивач одружився з [PERSON], яка після одруження взяла прізвище чоловіка «Лисенко» (а.с. 34). Рішенням Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 16 грудня 2008 року було припинено право користування ВАТ «ПМК-86» земельними ділянками по вул. Шевченка, 99 та переведено їх у резервний фонд міської ради (а.с. 47). Рішенням Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 26 грудня 2013 року [PERSON] за її заявою було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 90, 108). У подальшому, за заявою [PERSON], на підставі вказаного рішення, ФОП «[PERSON]О.» у 2016 році було розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0793 гектари для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS], якій 11 липня 2016 року присвоєно кадастровий номер 7423610000:00:004:0406 (а.с. 107-109). 08 липня 2016 року [PERSON] померла в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області (а.с. 8, 104). Згідно довідки Новгород-Сіверської міської ради №3650 від 11 листопада 2016 року [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], 2-й пров. Ладійний, 10, разом з чоловіком, тобто позивачем, та синами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с 11). Отже, позивач, його спільний з [PERSON] сина, а також треті особи [PERSON] та [PERSON] в силу положень статті 1268 ЦК України належним чином прийняли спадщину [PERSON] та відповідно до статті 1261 ЦК України є її спадкоємцями першої черги. Як вбачається з пояснень позивача, останній після укладення шлюбу з [PERSON] брав участь в будівництві квартири №2, по вул. Шевченка, 99а, що визнається та не оспорюється третіми особами. Після смерті [PERSON] її сини [PERSON] та [PERSON] продовжили будівництво вказаної квартири, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами про придбання будівельних матеріалів, обладнання та виконання будівельних робіт (а.с. 48-59). При цьому 19 липня 2016 року вони звернулися до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області із заявою про передачу їм у власність земельної ділянки з кадастровим номером 7423610000:00:004:0406, мотивувавши заяву тим, що рішенням міської ради їхній матері [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність. Дану документацію виготовлено та погоджено, земельну ділянку сформовано в системі державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номера, водночас завершити приватизацію земельної ділянки їхня матір не встигла, оскільки померла. Також заявниками вказувалося, що вони є спадкоємцями [PERSON], які прийняли спадщину, оскільки постійно проживали з нею на день її смерті. Необхідність отримання земельної ділянки мотивували бажанням добудувати будинок, що знаходиться на ній. Крім того зазначили у заяві, що інші особи, які є спадкоємцями матері та бажають взяти участь у будівництві відсутні (а.с. 99). 06 жовтня 2016 року на дванадцятій сесії VII скликання Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області було прийнято рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність» №205, пунктом 10 якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером 7423610000:00:004:0406, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності в межах м. Новгород-Сіверський загальною площею 0,0793 гектари, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Шевченка, 99-а, та за умови виконання пункту 11 цього рішення безкоштовно передано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] і [PERSON] (а.с.12-13, 75-77). Як зясовано у ході судового розгляду [PERSON] та [PERSON] до вказаної вище заяви додали проект землеустрою земельної ділянки, виготовленого на замовлення їхньої матері [PERSON], якій Новгород-Сіверською міською радою було надано дозвіл на розроблення відповідної технічної документації, водночас самі [PERSON] та [PERSON] із заявами про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою вказаної вище земельної ділянки до міської ради не зверталися, відповідного дозволу не отримували і проекту землеустрою не розробляли. 20 жовтня 2016 року за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0793 гектари, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 91). З відповіді Новгород-Сіверського міського голови від 13 грудня 2017 року, наданої на звернення позивача, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зверталися до міської ради із заявою про передачу їм у власність земельної ділянки з кадастровим номером 7423610000:00:004:0406 як спадкоємці [PERSON], при цьому саме останній рішенням міської ради надавався дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки (а.с. 15). Водночас, з відповіді Новгород-Сіверського міського голови від 04 січня 2018 року, наданої також на звернення позивача, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7423610000:00:004:0406 була безоплатно передана у власність [PERSON] та [PERSON] на підставі статей 81, 121 ЗК України для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 16-17). Оцінюючи оспорюване рішення Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області на предмет його законності суд враховує наступне. Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 81 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до пункту «г» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара. Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Порядок безоплатної передачі громадянам України у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема й для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) врегульований статтею 119 ЗК України. Так, частинами шостою - девятою статті 119 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому\~статтею 186-1\~цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Як зясовано у даній справі [PERSON] та [PERSON] дозволу відповідача, як органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності, на розроблення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [ADDRESS], не отримували, вказаного проекту землеустрою не розробляли. Водночас вони лише звернулися до відповідача із заявою про передачу відповідної земельної ділянки у їхню власність додавши до неї проект землеустрою, розроблений [PERSON] При цьому у своїй заяві послалися на той факт, що вони згідно статті 1268 ЦК України є спадкоємцями [PERSON] та бажають завершити будівництво квартири, розташованої на земельній ділянці, на яку було розроблено відповідний проект землеустрою. З цього приводу суд зазначає, що [PERSON] за життя права власності на відповідну земельну ділянку не набула і рішення про передачу їй у власність вказаної земельної ділянки уповноваженим органом не приймалося, тому до спадкоємців [PERSON] згідно статті 1218 ЦК України не перейшло як право власності на вказану земельну ділянку, так і право на завершення її приватизації. Також суд враховує, що заява [PERSON] та [PERSON] не містила посилань на положення статей 81, 121 ЗК України і прохання останніх передати у їхню власністю відповідну земельну ділянку безкоштовно в розмірах, визначених статтею 121 ЗК України. Водночас зі змісту оспорюваного рішення міської ради вбачається, що пунктом десятим цього рішення було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером 7423610000:00:004:0406 та передано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] та [PERSON] безкоштовно, тобто відповідно до статей 81, 121 ЗК України. Наведений вище аналіз змісту заяви [PERSON] та [PERSON], аналіз змісту оспорюваного рішення Новгород-Сіверської міської ради від 06 жовтня 2016 року та відповіді Новгород-Сіверського міської голови від 13 грудня 2017 року, згідно якої [PERSON] та [PERSON] зверталися із заявою щодо передачі їм у власність земельної ділянки з кадастровим номером 7423610000:00:004:0406 як спадкоємці [PERSON], якій рішенням ради від 26 грудня 2013 року було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, свідчить про те, що затвердження проекту землеустрою, розробленого [PERSON] та передача відповідної земельної ділянки у власність осіб, які відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою не отримували і самого проекту землеустрою не розробляли, тобто у власність [PERSON] та [PERSON], було здійснено саме у звязку з тим, що останні є спадкоємцями [PERSON] Водночас, як зясовано судом [PERSON] та [PERSON] не були єдиними спадкоємцями [PERSON], які прийняли спадщину останньої відповідно до статті 1268 ЦК України, оскільки до кола таких спадкоємців належить також позивач та його спільний з [PERSON] син [PERSON], про що достеменно було відомо відповідачу, на що вказує наявна в матеріалах справи довідка про склад сім?ї [PERSON] від 11 листопада 2016 року, видана відповідачем, з якої вбачається, що на день смерті [PERSON] разом з нею проживали її чоловік та троє її дітей. Суд бере до уваги той факт, що позивач під час перебування у шлюбі з [PERSON] брав участь в будівництві квартири, яка є фактично самочинним будівництвом та розташована на земельній ділянці, переданій оспорюваним рішенням у власність [PERSON] та [PERSON], що визнається та не оспорюється останніми. При цьому доводи останніх про те, що позивач не мав наміру брати участі в завершенні будівництва квартири і відповідно в оформленні права власності як на неї, так і на земельні ділянку, на якій розташована дана квартира, у ході судового розгляду підтвердження не знайшли, оскільки позивач це заперечив, а на бажання останнього належно оформити у власність вказану квартиру на рівнів з третіми особами, що можливо за умови передання відповідної земельної ділянки у власність, вказує факт звернення позивача з даним позовом до суду. Викладене вище беззаперечно свідчить, що затвердження 06 жовтня 2016 року проекту землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7423610000:00:004:0406, розробленого [PERSON], та передачу вказаної земельної ділянки у власність [PERSON] і [PERSON] здійснено в порушення вимог чинного земельного законодавства та призвело до порушення прав позивача, який на рівні з [PERSON] і [PERSON] має право на отримання відповідної земельної ділянки у власність з метою завершення будівництва розташованої на ній квартири і оформлення її у власність. Частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини суд приходить до висновку про необхідність визнання незаконним пункту десятого рішення дванадцятої сесії VII скликання Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність» №205 від 06 жовтня 2016 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером 7423610000:00:004:0406, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності в межах м. Новгород-Сіверський загальною площею 0,0793 гектари, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Шевченка, 99-а, та за умови виконання пункту 11 цього рішення безкоштовно передано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] і [PERSON] При цьому решта пунктів вказаного рішення, зокрема пункти 1-9, жодним чином права позивача не порушують, оскільки стосуються вирішення Новгород-Сіверською міською радою питань щодо затвердження проектів землеустрою та передачі земельних ділянок іншим громадянам, у звязку з чим позовні вимоги в частині визнання незаконним решти оспорюваного рішення задоволенню не підлягають. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, здійснені позивачем на сплату судового збору, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у розмірі 70 грн. 48 коп. (704 грн. 48 коп. /10). На підставі викладеного,

Outcome: partial