Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] 15.01.2015 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Основа» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивач зазначав, що він працював у відповідача з 26.09.2012 року на посаді директора з розвитку; відповідно до обумовлених сторонами умов оплати праці відповідач був зобов»язаний виплачувати заробітну плату позивачу у розмірі 12000,00 грн. на місяць; починаючи з жовтня 2012 року, відповідач не виконував належним чином умови оплати праці, що стало причиною звільнення позивача; за період з березня 2013 року по листопад 2013 року відповідачем було недоплачено позивачу заробітну плату у загальному розмірі 53208,24 грн. Оскільки згідно наказу №153-к від 09.12.2013 року позивача було звільнено з посади директора з розвитку ТОВ «Основа» за власним бажанням, на день звільнення заборгованість по заробітній платі позивачеві не була виплачена; за час затримки розрахунку - з дати звільнення по червень 2015 року, відповідно до положень ст.117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку, виходячи з розміру середньомісячного заробітку 12000,00 грн., тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 53208,24 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з січня 2014 року по 01.06.2015 року (за 17 місяців) - у розмірі (12000,00 х 17 міс.) = 204000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені (збільшені) позовні вимоги в редакції від 18.06.2015 року підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі; представники відповідача ТОВ «Основа» - [PERSON], [PERSON], [PERSON] - позов не визнали; стверджуючи, що заробітна плата позивачеві під час його роботи виплачувалась у повному розмірі, зменшення виплат відбувалось у зв»язку з не нарахуванням та невиплатою премій - з причини погіршення фінансового стану відповідача; вважаючи, що позовні вимоги позивача є безпідставними та недоведеними в судовому засіданні, просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін в судовому засіданні, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено: згідно наказу №116/1-к від 26.09.2012 року [PERSON] (позивач) був прийнятий на роботу у ТОВ «Основа» на посаду директора з розвитку - з 26.09.2012 року (а.с.50); наказом №153-к від 09.12.2013 року [PERSON] був звільнений з роботи з посади директора з розвитку з 09.12.2013 року, за власним бажанням - згідно ст.38 КЗпП України (а.с.51). Дані обставини також підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці [PERSON] (а.с.10-11) і не заперечуються сторонами. Як вбачається з копії штатного розпису ТОВ «Основа» від 10.01.2012 року, розмір посадового окладу директора з розвитку визначено лише мінімальну межу на рівні мінімальної заробітної плати (а.с.44-47); згідно наданої довідки від 13.02.2015 року розмір посадового окладу позивача за посадою директора з розвитку за час його роботи у ТОВ «Основа» становив 7323,00 грн. (а.с.43), що відповідає наданій довідці про заробітну плату позивача [PERSON] за період з вересня 2012 року по грудень 2013 року (а.с.59). Згідно карткового рахунку на ім»я [PERSON] - відповідачем були перераховані суми заробітної плати позивача у таких розмірах: за березень 2013 року - 6000,46 грн., за квітень 2013 року - 6000,46 грн., за травень 2013 року - 6000,46 грн., за червень 2013 року - 6000,46 грн., за липень 2013 року - 6000,46 грн., за серпень 2013 року - 5713,67 грн., за вересень 2013 року - 6000,46 грн., за жовтень 2013 року - 6137,31 грн., за листопад 2013 року - 6938,02 грн., за грудень 2013 року (по день звільнення) - 3569,97 грн. (а.с.57-58), де зазначено, що заробітна плата за відповідний місяць нарахована у розмірі 100% належної до виплати. Позивачем [PERSON] не заперечується факт отримання ним заробітної плати у зазначених розмірах за період березня - грудня 2013 року. Розрахунок суми стягнення, як розміру недоплаченої позивачеві заробітної плати, за період з березня по листопад 2013 року - у загальному розмірі 53208,24 грн. позивачем проведено виходячи з посадового окладу 12000,00 грн. на місяць за мінусом отриманих позивачем щомісячно сум, які позивачем не заперечуються (а.с.57-58). Оскільки факт встановлення [PERSON] розміру посадового окладу у сумі 12000,00 грн. на місяць не підтверджено належними доказами, тому наведений позивачем розрахунок суми 53208,24 грн., як розміру недоплаченої за зазначений період позивачеві заробітної плати, судом не приймається, тобто в задоволенні позову в цій частині вимог позивача має бути відмовлено. Згідно ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць. Згідно ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки за встановлених обставин вимога позивача в частині стягнення суми 53208,24 грн. не підлягає задоволенню, тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми 204000,00 грн., як середнього заробітку за час затримки розрахунку (12000,00 х 17 міс.) також має бути відмовлено.

Outcome: dismissed