Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] ( далі - відповідач), в якому просила: Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21.03.2007 року, щодо придбання [PERSON] земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку у [ADDRESS], площею 0,12га, кадастровий номер 3223186802:10:003:0027. Визнати недійсними та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,12га у [ADDRESS], на ім'я [PERSON], виданий на підставі договіру купівлі-продажу від 21.03.2007 року земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, у [ADDRESS], кадастровий номер 3223186802:10:003:0027. Визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,12га у [ADDRESS], на ім'я [PERSON], кадастровий номер 3223186802:10:003:0027. Витребувати із незаконного володіння у [PERSON] земельну ділянку площею 0,12га у [ADDRESS], кадастровий номер 3223186802:10:003:0027. Стягнути з Відповідача на мою користь витрати пов'язані з розглядом справи згідно квитанцій. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 14.09.1993 року відповідно до Рішення Підгірцівської сільської ради народних депутатів Обухівського району Київської області, протокол №5 та Земельного кодексу УРСР, їй було надано у довічне користування земельну ділянку у [ADDRESS], загальним розміром 0,12 га для будівництва індивідуального жилого будинку. Під час приватизації та виготовлення документу, що посвідчує право власності на вказану земельну ділянку, стало відомо, що Підгірцівська сільська рада передала дану земельну ділянку [PERSON] 23.08.2013 Обухівським районним судом Київської області у справі №372/1902/13-ц ухвалено Рішення, яке набрало законної сили, відповідно до якого позовні вимоги позивача задоволено: - Визнано незаконним та скасовано Рішення Підгірцівської сільської ради №23, 28 сесії 4 скликання від 13.11.2006 року, про надання у приватну власність земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON], у [ADDRESS], площею 0,12га. - Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,12га у [ADDRESS], на ім'я [PERSON], виданий на підставі Рішення Підгірцівської сільської ради №23, 28 сесії 4 скликання від 13.11.2006 року, про надання у приватну власність земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON], у [ADDRESS], кадастровий номер 3223186802:10:003:0027. Після набрання вказаним Рішенням законної сили, позивач звернулась до ТОВ «Земельний проект», з приводу виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що і було зроблено. Під час погодження вказаної технічної документації у Підгірцівській сільській раді, стало відомо, що натепер земельна ділянка належить [PERSON], про що свідчить лист відмова Підгірцівської сільської ради №22/01-14 від 05.02.2014. Дану земельну ділянку [PERSON] набула відповідно до договору-купівлі продажу від [PERSON], документи якої на дану земельну ділянку Обухівським районним судом визнані незаконним та скасовані. В судове засідання представник позивача не з'явився надавши заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився причин неявки суду не повідомив. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надавши заперечення проти позову та просила застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Підгірцівської сільської ради народних депутатів Обухівського району Київської області від 14.09.1993 року, протокол № 5 « Про виділення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво індивідуального жилого будинку згідно ст. 67 Земельного кодексу УРСР» [PERSON] надано у довічне користування земельну ділянку з земель сільської забудови в [ADDRESS] площа 0,12 га для будівництва індивідуального жилого будинку. На виконання рішення від 14.09.1993 року [PERSON] було розроблено план на забудову садиби, що затверджений в установленому порядку та акт про відведення в натуру присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку у [ADDRESS], розміром 0,12 га. 23.09.1994 року позивач звернулась до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з письмовою заявою про надання їй земельної ділянки площею 0,12 га у [ADDRESS], у приватну власність. Рішенням Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 14.11.1994 року, протокол № 5, [PERSON] було надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку у [ADDRESS], розміром 0,12 га. 08.08.2004 року ПП «Фокус-2002» було виготовлено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON], що підписаний сільським головою Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. Рішенням Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 23, 28 сесії 4 скликання від 13.11.2006 року було надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку у [ADDRESS], розміром 0,12 га [PERSON] На підставі рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 23, 28 сесії 4 скликання від 13.11.2006 року [PERSON] отримала Державний акт серії ЯГ № 206439 на земельну ділянку площею 0,1200 га, що знаходиться на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, від 26.05.2006 року. 23.08.2013 Обухівським районним судом Київської області у справі №372/1902/13-ц ухвалено Рішення, яке набрало законної сили, відповідно до якого позовні вимоги позивача задоволено: - Визнано незаконним та скасовано Рішення Підгірцівської сільської ради №23, 28 сесії 4 скликання від 13.11.2006 року, про надання у приватну власність земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON], у [ADDRESS], площею 0,12га. - Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,12га у [ADDRESS], на ім'я [PERSON], виданий на підставі Рішення Підгірцівської сільської ради №23, 28 сесії 4 скликання від 13.11.2006 року, про надання у приватну власність земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON], у [ADDRESS], кадастровий номер 3223186802:10:003:0027. Під час погодження вказаної технічної документації у Підгірцівській сільській раді, стало відомо, що натепер земельна ділянка належить [PERSON], про що свідчить лист відмова Підгірцівської сільської ради №22/01-14 від 05.02.2014. Дану земельну ділянку [PERSON] набула відповідно до договору-купівлі продажу від [PERSON], документи якої на дану земельну ділянку Обухівським районним судом визнані незаконним та скасовані. Суд встановивши обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, а згідно ст.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Статтею 116 ЗК України, громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України; набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність; безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом України, а згідно статті 118 даного кодексу встановлено, що громадянин, зацікавлений у одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної державної адміністрації або ради за місцем знаходження земельної ділянки; у заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання; відповідна адміністрація або рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ця норма Конституції кореспондується з ч. 1 ст. 321 ЦК України, якою теж передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Земельним кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст.ст. 141, 142, 143 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права власності або права постійного користування земельною ділянкою, але представником відповідача не доведено належними доказами, що позивач добровільно погодилась на вилучення в неї оспорюваної земельної ділянки, а підстави для примусового припинення права власності на земельну ділянку [PERSON] були відсутні. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Як встановлено судом, позивач отримав земельну ділянку у власність раніше, ніж [PERSON], згідно рішення органу місцевого самоврядування - Підгірцівської сільської ради та з дотриманням вимог законодавства. Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, а оскільки оспорюване рішення прийняте відповідачем - Підгірцівською сільською радою порушує права позивача, зазначене вказує на обгрунтованість вимог позивача щодо визнання недійсним рішення ради та його скасування. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю; власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом, способів; а тому суд враховуючи вищезазначене, вважає за необхідне захищаючи права позивача [PERSON] задовольнити позов і визнати незаконним та скасувати Рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 23, 28 сесії 4 скликання від 13.11.2006 року Про надання у приватну власність земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON], у [ADDRESS], площею 0,12 га та визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 206439, на земельну ділянку площею 0,12 га у [ADDRESS], що виданий на ім'я [PERSON] на підставі вищезазначеного рішення. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved