Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1996 року. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що Відповідач зловживає алкоголем, не виконує свої батьківські обов'язків, що негативно випливає на їхнього сина, травмує його психіку. Як виявилося після шлюбу, у сторін протилежні погляди на сімейне життя. Сторони намагалися власними силами зберегти сім'ю, але їх намагання були марними, подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому Позивач просить розірвати шлюб, залишити малолітнього сина проживати разом із нею, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити, проти заочного вирішення справи не заперечила. Відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, повторно не з'явився, причин неявки не повідомив. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 07 листопада 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, 30 грудня 1996 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають одного спільного малолітнього сина: [PERSON], [INFO] (витяг із довідки, виданий за дозволом, передбаченим у ст. 26 Регламенту Відділів реєстрації актів громадянського стану, зміст якого повністю відображає запис у відділі 1, Книга 00793 сторінка 157 Відділу реєстрації актів громадянського стану м. Мадрид, Іспанія). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач, як і Відповідач, враховуючи його неявки до суду, не мають бажання зберегти сім'ю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, при поданні позовної заяви вказала, що не бажає відновити дошлюбне прізвище, тому вона вправі залишити після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Дитина сторін, яка є малолітньою, проживає разом із Позивачем за адресою: с. Галущинці Підволочиського району, та Позивач у позовній заяві просила залишити сина проживати разом із ним. Оскільки Відповідач у судове засідання не з'являвся, хоча був повідомлений, та проти позову не заперечив, тому суд приходить до висновку, що місце проживання малолітнього [PERSON], 2005 р.н., слід визначити разом із матір'ю - Позивачем у справі. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved