Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява [PERSON] , [PERSON] мотивована тим, що вони є власниками по Ѕ частки житлового будинку по [ADDRESS] , в якому зареєстровано місце проживання колишнього зятя [PERSON] , відповідача [PERSON] , який починаючи з січня 2019 року не проживає у вказаному житловому будинку. Факт реєстрації відповідача у даному житловому будинку створює позивачам перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю на власний розсуд. Посилаючись на викладені обставини позивачі просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26.02.2020 року відкрито провадження в указаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, згідно письмових заяв позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити та справу просили розглянути за їх відсутності. Представник позивачів - адвокат Прокопчук М.В. подав до суду заяву від 25.05.2020 року, у якій позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримав повністю, просив їх задовольнити та просив справу розглянути без його участі. Не заперечував щодо винесення заочного рішення. Судові витрати просив залишити за позивачами. Відповідач [PERSON] повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань від останнього не надходило. Відзив на позов суду не подано. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що представник позивачів не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено й це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по Ѕ частки житлового будинку, що за адресою [ADDRESS] , на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданими 24.04.2007 року, посвідченими державним нотаріусом Здолбунівської державної нотаріальної контори Рівненської області та зареєстрованими в реєстрі за № 2-450 та за №2-454. Згідно будинкової книги на спірний житловий будинок встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки за №233 від 18.02.2020 року, виданої Копитківською сільською радою Здолбунівського району Рівненської області встановлено, що у вказаному житловому будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.01.2020 року, яке набрало законної сили 14.02.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з довідки №234 від 18.02.2020 року виданої Копитківською сільською радою Здолбунівського району Рівненської області, [PERSON] зареєстрований у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , але починаючи з 19 січня 2019 року не проживає. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Подібну за змістом норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (частина четверта статті 156 ЖК УРСР). За приписами частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №287/318/18-ц. Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік. За вказаних обставин судом встановлено, що відповідач [PERSON] відсутній у житловому будинку за адресою [ADDRESS] понад один рік без поважних на це причин, тому відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право на користування спірним житлом. З цих підстав вимоги позивачів щодо визнання відповідача особою, яка втратила право на користування зазначеним житлом, є обгрунтованими і їх слід задовольнити. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 317, 319, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved