Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

[PERSON], [INFO] народження, РНОКПП [NUMBER], звернулася в суд із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що саме вона є власником будинку [ADDRESS]. Крім позивача у вказаному будинку зареєстрований також відповідач [PERSON]. Відповідно до тверджень позивача, у вказаному будинку відповідач не проживає з 2010року по даний час, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою. Крім того, позивачем подано до суду в якості доказів факту не проживання відповідача [PERSON] за адресою: будинок [ADDRESS] копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON], [NUMBER], [PERSON], [NUMBER] де вказано, що відповідач не проживають за місцем своєї реєстрації. Як вбачається із поданої до суду позовної заяви, а також наданих пояснень позивача, жодних особистих речей відповідача у будинок [ADDRESS] немає, на думку позивача, відповідач втратив інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, реєстрація відповідача у даному будинку тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідачі не оплачує. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування будинком у зв'язку із реєстрацією в ній відповідача, вона звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. а саме: будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні сторона позивача підтримала позовні вимоги, а після оголошеної по завершенню допиту свідків перерви, в наступне судове засідання позивач та його представник не прибули, при цьому подавши суду заяву за змістом якої просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справи у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів справи. В судовому засіданні по розгляду даної справи, в якості свідка була допитана [PERSON], [NUMBER], що зареєстрована в [ADDRESS] пояснила суду, що відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною позивачем адресою, є її сином і до 2010 року проживав разом з позивачем, однак свідок не бачила його вже більше 8 років, його речей в квартирі позивача свідок не бачила. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є будинок [ADDRESS]. Позивачу належить право власності на будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ААР №868857 від 30.11.1998 року, зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро інвентаризації за №3778 від 30.11.1998 року (а.с. 5). В спірному будинку, окрім позивача на даний час зареєстрований [PERSON], що підтверджується відомістю КП «Муніципальна управляюча компанія» від 02.08.2018року №02-02/2975 (а.с. 6). У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач з 2010 року у квартирі не проживає, обов'язків по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює, у зв'язку з чим просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою будинком шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як визначено ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час. Факт не проживання відповідача у спірному будинку понад 1 рік підтверджується безпосередньо свідченнями власника-позивача, а також свідка [PERSON], відповідно до яких відповідач вже значний період часу не проживає у вказаній квартирі, у приміщенні відсутні речі відповідача, а також той факт, що відповідач не беруть участі у оплаті комунальних послуг та веденні господарства, в той же час факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою: будинок [ADDRESS] несе додаткові витрати для позивача по оплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні будинком [ADDRESS] відповідачу не створює. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставною, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. В зв'язку з задоволенням позову, судові витрати покладається на відповідача, згідно до ст. 141 ЦПК України . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved