Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

[PERSON] від імені\~якої діє\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про: 1.\~Визнання об`єктами\~спільної сумісної\~власності [PERSON] та [PERSON] : - земельної ділянки площею 0,617\~га для\~будівництва та\~обслуговування жилого\~будинку за\~адресою:\~ [ADDRESS] (надалі Земельна ділянка); - домоволодіння загальною площею\~201,2\~кв.м.,\~житлова площа\~84,3\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] (надалі Домоволодіння); - автомобіля DACIA LOGAN, ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, 2010 року випуску, білого кольору, № кузова [NUMBER] (надалі - Автомобіль); - автомобіль DACIA LOGAN, ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, 2009 року випуску, синього кольору, № кузова [NUMBER] (надалі Автомобіль 1); - автомобіль ALFA ROMEO, ЛЕГКОВИЙ ХЕТБЧЕК-В, 2008 року випуску, № кузова [NUMBER] (надалі Автомобіль 2); - автомобіль FIAT CROMA, ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, 2010 року випуску, № кузова [NUMBER] (надалі Автомобіль 3). 2. Визнання за нею права власності на 2/3 частки Земельної ділянки та Домоволодіння. 3. Визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частки Земельної ділянки та Домоволодіння. 4. Стягнення з відповідача суми компенсації у розмірі Ѕ вартості Автомобіля, Автомобіля 1, Автомобіля 2 та Автомобіля 3. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, оскільки придбане під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя. Поряд з цим, позивач просить відступити від рівності часток, оскільки на її утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, а кошти, які відповідач нерегулярно надає на утримання, є недостатніми для належного забезпечення життєдіяльності дітей. Також просить стягнути з відповідача компенсацію вартості Ѕ частки відчужених ним транспортних засобів на користь третіх осіб. 02.11.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому наголошено на необхідності відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки спірне майно придбано за особисті кошти відповідача, а земельна ділянка виділена йому особисто. Крім того, вказує на те, що позивачем не доведено можливості належного догляду за дітьми, і що поділ майна може вплинути на покращення побутових умов та фізичного розвитку дітей. У поданій відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем не подано жодних доказів відносно придбання спірного майна за особисті кошти. Поданий відповідачем 19 лютого 2021 року відзив на заяву про збільшення позовних вимог, суд з урахуванням приписів частини восьмої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, до уваги не приймає, оскільки такий подано з порушення строків, встановлених ухвалою від 28 січня 2021 року. Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення. На підставі ухвали суду від 1 жовтня 2020 року витребувано докази. 24 грудня 2020 року вжито заходи процесуального примусу на підставі статті 146 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ухвали суду від 28 січня 2021 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила врахувати факт проживання трьох неповнолітніх дітей разом з позивачем. Прийнявши участь у судовому розгляді справи, відповідач в задоволенні позову просив відмовити, оскільки нерухоме майно було набуто ним особисто за власні кошти, отримані від продажу належної йому нерухомості, а транспортні засоби придбані за рахунок кредитних коштів, тому позивач до вказаних автомобілів жодного відношення не має. Також наголосив на тому, що діти проживають разом з ним, і він приймає активну участь в утриманні та вихованні дітей. Заслухавши доводи\~та заперечення\~сторін,\~дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 1. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних осіб,\~прав та\~інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.\~20\~Цивільного кодексу\~України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Однією з основоположних засад цивільного судочинства є диспозитивність цивільного процесу, детермінація якого наведена у ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України. \~ \~ \~ \~Розкриваючи зміст поняття диспозитивності цивільного судочинства законодавець зазначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, диспозитивність полягає в наданій учасникам судового процесу можливості вільно здійснювати свої права (матеріальні і процесуальні), розпоряджатися ними, виконуючи процесуальні дії, спрямовані на порушення, розвиток і припинення справи в суді, а також використовувати інші процесуальні засоби з метою захисту суб`єктивних майнових і особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів. В загальному, враховуючи принцип диспозитивності, суд не повинен виходити за межі вимог сторін та тих підстав позову, які ними вільно зазначені. Поряд з цим, основою, для судового розгляду у цивільному судочинстві, серед іншого, є переданий на розгляд суду позов, який визначається як письмово оформлена та адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). В свою чергу, структурними елементами позову є предмет, підстава та зміст. Вказані складові частини мають бути зазначені у позові для можливості втілення права особи на порушення цивільної справи у суді і можливості практичної реалізації судової діяльності на захист порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. В свою чергу, підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Передаючи на розгляд суду позов, який є предметом даного судового розгляду, позивачем зазначено позовні вимоги щодо визначення парвовогол статусу майна, набутого за час шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю шляхом визнання права власності за кожним із подружжя з відступом від рівності часток та присудження грошової компенсації вартості транспортних засобів. Отже суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин справи, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню. \~ \~ \~ \~Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову. \~ \~ \~ \~У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору. \~ \~ \~ \~Матеріали справи свідчать про те, що предметом судового розгляду справи є аналіз спірних правовідносин з метою встановлення правового режиму майна, придбаного сторонами за час їхнього перебування у шлюбі та застосування у зв`язку з цим правових механізмів захисту та відновлення прав у контексті із вимогами за предметом позову. 2. Не оспорюється учасниками судового процесу той факт, що предметом спору, тобто матеріально правовим об`єктом з привиду якого виникло конфліктне правовідношення між сторонами справи є нерухоме майно, а саме Домоволодіння та Земельна ділянка, а також транспортні засоби. При вирішенні переданого на розгляд суду спору за позовом, у контексті із заявленими позовними вимогами позивача, доказуванню підлягають обставини щодо можливості визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя з визначенням у ньому відповідних часток сторін по справі. \~ \~ \~ \~Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2003 року, який на підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 жовтня 2019 року розірвано (а.с. 12-14). Також сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (надалі - Діти). Згідно з даними заочного рішення від 3 жовтня 2019 року місце проживання Дітей визначено разом з матір`ю - [PERSON] . За відповідачем зареєстровано право власності на Домоволодіння (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.07.2012 серії [NUMBER] , а.с. 19) та Земельна ділянка (державний акт на право власності на земельну ділянку, а.с. 18). Крім того, за відповідачем було зареєстровано право власності на: - автомобіль, дата реєстрації права власності 19.12.2018 (облікова картка №233144523 від 17.04.2019, а.с. 104), який на підставі договору КП, укладеного у ТСЦ№2142/2019/1420161 від 17.04.2019 (а. с. 105) відчужений [PERSON] за 98223,00 гривень; - автомобіль 1, дата реєстрації права власності 21.05.2019 (облікова картка №238007929 від 19.06.2019, а.с. 107), який на підставі договору укладеного у СГ №6726/19/034145 від 19.06.2019 (а. с. 108) відчужений [PERSON] за 35000,00 гривень;. - автомобіль 2, дата реєстрації права власності 24.07.2019 (облікова картка №240913689 від 24.07.2019, а.с. 95), який на підставі договору укладеного 19.10.2019 за №000782 відчужений [PERSON] (а.с. 96); - автомобіль 3, дата реєстрації права власності 23.08.2019 (облікова картка №243606959 від 23.08.2019, а.с. 112), який на підставі договору укладеного 19.09.2019 за №000672 (а. с. 111) відчужений [PERSON] . 3. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321\~Цивільного кодексу\~України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved