Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] 19 грудня 2018 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, відповідач, який є її сином, має малолітню дитину: [PERSON] [INFO]. У зв'язку з бойовими діями вона з чоловіком та онуком у вересні 2014 року виїхали з м. Голубівки (м. Кіровська) Луганської області до м. Харкова. Відповідач залишився проживати за місцем реєстрації. З цього часу став ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає, сина не відвідує, розвитком, здоров'ям його не цікавиться. Позбавлення відповідача батьківських прав необхідно для реалізації прав та інтересів дитини. Тому просить позбавити відповідача батьківських прав, стягнути з нього аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно з урахуванням індексації та призначити її опікуном. У судове засідання позивач не з'явилася, у заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутності, тому суд вважає відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України розглянути справу за відсутності позивача. Відповідачу [PERSON] направлялася судова повістка за місцем його проживання, яка повернута за відсутністю поштового зв'язку з територією, яка тимчасово не контролюється Україною, а також його повідомлено про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Однак відповідач у судове засідання не з'явився, тому суд вирішив справу розглянути за його відсутністю заочно відповідно до вимог ст.280 цього Кодексу. Третя особа у заяві на ім'я суду просить також справу розглянути за відсутністю його представника, вимоги позивача підтримує, тому суд вважає за необхідне справу розглянути за його відсутністю відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Частинами 2, 3 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно до ч.3 ст.166 цього Кодексу при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 цього Кодексу передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» аліменти не є об'єктом, які підлягають індексації, але з урахуванням аналогії права він може бути застосований до цих правовідносин (постанова ВСУ від 06 листопада 2013 року, справа №6-113 цс-13). Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою дитиною, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Докази, які надані до справі, свідчать про наступне. Відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] (а.с. 14) та батьком малолітнього [PERSON] [INFO] (а.с. 15). Мати дитини [PERSON] померла [INFO] (а.с.17). Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов проживання (а.с.21), характеристик (а.с.22-25), довідок та висновків про стан здоров'я (а.с.20,27,28-30), довідок з УПСЗН та ПФУ (а.с.31-34) [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] в будинку, в якому створені всі необхідні умови для повноцінного та всебічного розвитку дитини. Позивач має необхідні доходи для розвитку дитини. Відповідач сина не відвідує з 2016 року, зв'язку з ним не підтримує, вихованням його не займається. [PERSON] відвідує шкільний навчальний заклад, стан його здоров'я задовільний. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (а.с. 53-55), подання заступника цього Департаменту (а.с.56-58) вказаний орган в інтересах [PERSON] вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина і призначити його опікуном [PERSON] З огляду на ці факти, у суду є достатньо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, стягнення з нього аліментів в розмірі 1 000 грн. на користь позивача та призначення її опікуном, що не суперечить вимогам закону та інтересам сторін і дитини. Позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, тому його розмір 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави за правилами ст. 141 ЦПК України. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved