Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Акінчіна Ірина Григорівна,звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про виселення з квартири без надання іншого приміщення. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що з лютого 2007 року позивач спільно мешкала разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належала на праві власності відповідачу. 17 липня 2008 року, на підставі договору дарування, відповідач подарував позивачу вказану квартиру. Спільне життя між сторонами не склалося з 2014 року, після чого сторони спільне господарство не ведуть, спільним побутом більше не пов`язані. Відповідач забрав майже всі меблі, одяг та пішов проживати в квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності. Втім, відповідач регулярно приходить до квартири позивача та влаштовує сварки, шкодить її майно. У відсутність позивача, відповідач пошкодив крани у ванній кімнаті та відкрив воду, пошкодив телевізор, відключив кабельне телебачення. Через вказані дії відповідача, позивач неодноразово зверталась до працівників поліції. За період з 2018 року по 2020 рік було зареєстровано 7 звернень позивача до працівників поліції щодо протиправних дій відповідача. Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.02.2020 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою цього ж суду від 12.11.2020 року відповідача було повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Крім того, 07.04.2021 року відповідач знову прийшов до квартири позивача та погрожував їй, висловлювався нецензурною лайкою, у зв`язку із чим остання викликала поліцію. У добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку з квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідач не бажає. Позивач, через наявність реєстрації відповідача у її квартирі, несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Враховуючи викладене, просить суд на підставі ст. 116 ЖК України, ст. 391 ЦК України виселити відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншого приміщення та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти позовних вимог. Вказав, що після знайомства з позивачем у лютому 2007 року, вони стали перебувати у цивільному шлюбі та постійно проживали у його квартирі за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 2006 року у родині відповідача стала складатися нестерпна обстановка, оскільки його рідна сестра, яка мешкала з його матір`ю постійно знущалась над нею і сильно її била, у зв`язку із чим дивлячись на всі страждання матері, відповідач переживав сильні, як душевні, психологічні, так і фізичні страждання, що вплинуло на його психічний стан. В свою чергу, позивач скориставшись його психічним станом умовила останнього переоформити на неї квартиру, яка належала відповідачу на праві власності. Після укладення договору дарування спірної квартири у сторін стали складатися неприязні стосунки. Позивач стала його ігнорувати, не пускати до квартири для проживання та відпочинку, висловлювати різні погрози на його адресу та не давала вести нормальний повноцінний спосіб життя. Також позивач, фальсифікувала заяви до поліції про протиправні дії відповідача, у зв`язку із чим він вимушений на даний час проживати за іншою адресою. Вказав, що позивач змінила на вхідних дверях замок, у зв`язку із чим він не мав можливості зайти в квартиру. Вважає, що він вселився у спірну квартиру у встановленому законом порядку, у зв`язку з припиненням цивільних сімейних відносин з відповідачем він не втратив права проживання та користування квартирою. Тому, саме позивач чинить відповідачу перешкоди у користуванні квартирою. Просив у задоволені позову відмовити повністю. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково суду пояснила, що вона тривалий час мешкала однією сім`єю з відповідачем. У 2014 році, після повернення відповідача з курорту, сімейні відносини між сторонами погіршились. У травні 2015 року відповідач звільнився з роботи та повідомив позивача про припинення з нею сімейних відносин. У травні 2017 року позивач переїхала доглядати своїх батьків у м. Кураховка Донецької області, а відповідач продовжував мешкати у її квартирі. У травні 2018 року позивач повернулась до своєї квартири, але відповідач вже одружився з іншою жінкою, яку приводив до квартири позивача. За час відсутності позивача у своїй квартирі, відповідач не сплачував комунальні послуги, у зв`язку із чим, виникла заборгованість по комунальним послугам, яку позивач була вимушена погашати. Також вказала, що відповідач приходив до місця її мешкання та в її відсутність пошкодив труби з водопостачання, внаслідок чого могло відбутись залиття квартири. Також відповідач пошкодив їй телевізор, коли намагався вигнати позивача з її квартири, через що, вона була вимушена звертатись до поліції. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що обставини, які викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, просив відмовити у задоволені позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 17.07.2008 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6245782 від 17.07.2008 року (а.с.9-10). Згідно копії паспорта, виданого на ім`я відповідача [PERSON] , 16 січня 2015 року Добропільським МВ ГУДМС України в Донецькій області, серія [NUMBER] , останній з 07.05.1996 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). З довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради № 16.01-09/629 від 08.02.2021 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , 1963 року народження (а.с.12). Відповідно до довідки ОСББ «Карат» № 5 від 15.02.2021 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] (без реєстрації) з 2008 року по теперішній час, та оплачує членські внески (а.с.11). Як вбачається з довідки ТОВ «Добропільське БТІ» № 176 від 08.02.2021 року, відповідачу [PERSON] належить на праві власності: будинок [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] (а.с.13). Згідно листа відділу поліції № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області № 5299/302/04-2021 від 26.02.2021 року, за період з 2018 року по 2020 рік у Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області зареєстровано сім звернень [PERSON] за фактом протиправних дій з боку гр. [PERSON] . Як вбачається з постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2020 року, 12.12.2019 року о 14:00 годині, [PERSON] знаходячись за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно своєї колишньої співмешканки [PERSON] умисні дії економічного характеру, а саме не дав підключити телебачення, також умисні дії фізичного характеру, а саме не випускав з квартири, тим самим своїми діями вчинив відносно колишньої співмешканки [PERSON] насильство в сім`ї, чим міг завдати шкоду її психологічному здоров`ю. Вказаною постановою суду [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн (а.с.15-16). Згідно постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2020 року, 02.10.2020 року о 06:30 годині [PERSON] за місцем свого проживання, а саме: [ADDRESS] , вчинив відносно своєї співмешканки [PERSON] насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її бік нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю [PERSON] . Вказаною постановою суду [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн (а.с.19). Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужим нерухомим майном в певних межах, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна можливості володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З наведеного можна дійти висновку, що особа, яка вселилася у житло в якості члена сім`ї власника квартири набуває право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є особистим сервітутом. Отже, підставою виникнення особистого сервітуту на спірну квартиру для відповідача [PERSON] стало постійне його проживання разом з власником квартири - позивачем [PERSON] і ведення з нею спільного господарства. Право такої особи на користування чужим майном, за наявності обставин, які мають істотне значення, зокрема, у разі припинення сімейних відносин, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Подібні висновки неодноразово робив і Верховний Суд, зокрема, у постановах: від 08 травня 2019 року у справі № 601/1114/18 (провадження № 61-3916св19), від 04 грудня 2019 року у справі № 235/9835/15-ц (провадження № 61-8142св18), від 15 січня 2020 року у справі № 686/11782/17-ц (провадження № 61-38672св18) та інших. При таких обставинах, оскільки судом встановлено, що сторони у шлюбі не перебували, фактично припинили сімейні відносини, між ними відсутні як дружні, так і побутові спільні стосунки, спільного господарства сторони не ведуть, спільним побутом не пов`язані, та враховуючи неодноразове вчинення відповідачем відносно позивача домашнього насильства, наявність у відповідача на праві власності іншого житла, суд вважає, що ці обставини, у своїй сукупності дають підстави для припинення сервітуту відповідача на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та відповідача слід виселити з квартири позивача, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, за подання даного позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн (а.с.1). Крім того, згідно ордеру серії ДН № 104273, виданого 10.04.2021 року (а.с.31), акту здачі-прийому виконаних робіт (а.с.58) позивачу під час розгляду даної справи надавалась професійна правнича допомога адвокатом Акінчіною Іриною Григорівною. Акт здачі-прийому виконаних робіт від 10 квітня 2021 року містить детальний опис витрат на правничу допомогу, яка була надана адвокатом Акінчіною І.Г. безпосередньо позивачу під час розгляду справи № 227/1499/21. Правова допомога здійснювалась шляхом консультацій клієнта, узгодження правової позиції, ознайомлення з наявними матеріалами, підготовка позовної заяви, представництво у суді. Витрати на правничу допомогу, які були понесені позивачем, узгоджується із фактичними діями представника позивача під час розгляду справи, тому зазначені витрати на правову допомогу підтверджені належними доказами. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу здійснений адвокатом на загальну суму 6200 грн, які були сплачені позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 08.07.2021 року, суд вважає співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Отже, суд на підставі ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6200 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved