Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] 8 листопада 2016 року предявила позов до Чайковицької сілської ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON], котрий помер 10 жовтня 1995 року та [PERSON], котра померла 19 лютого 1994 року були батьками [PERSON], котрий помер 5 серпня 2009 року та визнання за нею, позивачем, права власності на житловий будинок по вул. Івана Франка, 26 у с. Чайковичі Самбірського району Львівської області у порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON], котрий помер 5 серпня 2009 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що після смерті її батька відкрилася спадщина, до складу якої входить вказаний будинок, і вона, позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено через те, що нею не надано свідоцтва про право власності на будинок, а також із поданих документів не вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були батьками [PERSON], так як у свідоцтві про народження прізвище її, позивача, батька, записано [PERSON]. Оскільки, оригінал правовстановлюючого документу втрачено і не можливо отримати та зареєструвати дублікат на будинок відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у звязку із смертю власника, тому не можливо оформити право на спадщину і отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок. Під час судового розгляду позивач у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Чайковицької сільської ради Самбірського району позов визнала з підстав, наведених позивачем. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 1) ч. 1 \~ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Із свідоцтв про народження та про шлюб відомо, що дошлюбне прізвище позивача [PERSON], її батьком записаний [PERSON] (а.с. 15, 16). Із свідоцтв про смерть видно, що 5 серпня 2009 р. помер [PERSON], 10 жовтня 1995 року помер [PERSON] та 19 лютого 1994 року померла [PERSON] (а.с. 8, 9, 10). Із свідоцтв про народження відомо, що 16 листопада 1929 року у с. Чайковичі Самбірського району народився [PERSON], запис про його батька відсутній, матірю записана [PERSON] (а.с. 13). Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу вбачається, що 14 лютого 1952 року [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Чайковицької сільської ради, після реєстрації шлюбу їм було присвоєно прізвище [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13, 14). Із будинкової книги видно, що [PERSON] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] проживали за однією адресою: Львівська область, Самбірський район, село Чайковичі (а.с. 27-30). Із обліково-послужної картки до військового квитка імя власника цього квитка записано російською мовою «[PERSON] [PERSON]», а також у графі 12 «сімейний стан» вказано одружений, дружина «Сікірська Поліна» та син [PERSON], [INFO] (а.с.26). Із довідки № 1171, виданої виконавчим комітетом Чайковицької сільської ради відомо, що [PERSON], [INFO], мешканець с. Чайковичі, вул. Івана Франка, 26, Самбірського району Львівської області і [PERSON] одна і та ж особа (а.с. 24). Тому аналіз наведених доказів свідчить про те, що [PERSON], котра померла 19 лютого 1994 року, була матірю [PERSON], а [PERSON], котрий помер 10 жовтня 1995 року, був його батьком. Установлення факту родинних відносин має юридичне значення, оскільки дає підстави [PERSON] реалізувати своє право на спадщину після смерті батька [PERSON] Із довідки № 1172, виданої 26.09.2016 року виконавчим комітетом Чайковицької сільської ради Самбірського району, довідки про технічну характеристику обєктів нерухомого майна вбачається, що господарство по вул. Івана Франка, 26 у с. Чайковичі Самбірського району, головою якого був [PERSON], відносилося до колгоспного двору, майно якого складалося: із житлового будинку, стайні, стодоли, шопи, убиральні, погрібу, колодязя та огорожі і станом на 01.07.1990 року у ньому були зареєстровані: голова двору [PERSON] [PERSON], його дружина [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с. 19, 33) Із довідки № 1455, виданої 30.08.2016 року Самбірським МБТІ, видно, що будинок № 26 по вул. Івана Франка (колишня 8 березня) у с. Чайковичі в цілому зареєстрований за [PERSON] [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради від 22 листопада 1990 року за № 373 (а.с. 25). Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Отже, станом на 1 липня 1990 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали право по 1/3 частині вказаного будинку, як частки в майні колишнього колгоспного двору. Правилами статтей 548 та 549 ЦК Української РСР, який був чинний на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що для набуття права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно довідки № 1488, виданої виконавчим комітетом Чайковицької сільської ради, [PERSON] дійсно до дня смерті була зареєстрована та проживала у с. Чайковичі разом із своїм чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] ( а.с. 22). Із довідки № 1487, виданої виконавчим комітетом Чайковицької сільської ради відомо, що [PERSON] до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав у [INFO] разом із своїм сином [PERSON], [INFO] (а.с. 21 ) Тобто, [PERSON] Б та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], а також [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Із свідоцтва про смерть відомо, що 5 серпня 2009 року помер [PERSON] ( а.с. 8 ). Відповідно до ст. ст. 1220, 1216 та 1218 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту, складеного 10 червня 2008 року, вбачається, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те на що за законом матиме право заповідає [PERSON] (а.с. 11 ). [PERSON], як спадкоємець майна за заповітом, звернулася до Рудківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що батько за життя не виготовив свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що вбачається із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та відповіді Рудківської державної нотаріальної контори (а.с. 17, 32). Із повідомлення у ЗМІ «Високий Замок» видно, що загублено право власності, видане на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради від 12.11.1990 року № 373 на імя [PERSON] (с. Чайковичі, вул. Івана Франка, 26) (а.с. 31). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Наслідки визнання позову сторонам розяснено. Отже, визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Ураховуючи наведене, право позивача на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на це майно.

Outcome: approved