Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] . В належній позивачу квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але фактично не проживають в квартирі з 2011 року, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вони не цікавляться. Відповідачі у 2011 році виїхали на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки. Реєстрація відповідачів в належній позивачу квартирі позбавляє його права вільно розпорядитись своєю власністю. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.05.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі . Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Відповідно до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважаються такими, що про дату, час, місце судового розгляду повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 07 жовтня 1994 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кібальнік О.Ф., зареєстровано в реєстрі за № 2-3510, та технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності громадянина, на ім`я [PERSON] (а.с. 6-9). Згідно довідки КП «Житлогосп» від 26.02.2020 року №236 в квартирі [ADDRESS] мешкають [PERSON] , [INFO] , (квартирант), [PERSON] , [INFO] , (квартирант), [PERSON] , [INFO] , (син квартиранта), [PERSON] , [INFO] , (син квартиранта), [PERSON] , [INFO] (власник не зареєстрований) (а.с. 10). Згідно акту-розпорядження КП «Житлогосп» від 26.02.2020 року № 235, складеного паспортистом [PERSON] , в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , затвердженого директором КП «Житлогосп» [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] було проведено обстеження і встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають з 2011 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1\~ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1\~ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2\~ст. 386 Цивільного кодексу України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 1\~ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , якого позивач просить визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, досяг 11-річного віку. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно\~ст. 13 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~(Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2004, № 15, ст.232) вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Згідно з\~ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі зазначеного, реєстрація особи за місцем проживання надає їй можливість користування житлом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Відповідачі, в тому числі [PERSON] разом з своїм неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який сам не обирає своє місце проживання в силу свого віку відповідно ст. 29\~ЦК України,\~не проживають\~за вищевказаною\~адресоюпонад 1 рік без поважних причин. Реєстрація відповідачів в квартирі, яка належить позивачу, створює для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved