Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Дігтяренко В.С., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, який в подальшому уточнила. Позов мотивовано тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 1995 року, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.05.2019р., яке набрало законної сили 15.06.2016р., шлюб між ними було розірвано. У період перебування у шлюбі, а саме 29.04.2004р., відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці, яка знаходиться в віданні Луначарської сільської ради Бердянського району, та за відповідачем було зареєстровано право власності на зазначений будинок. Позивачка вважає, що вищезазначений житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки він був придбаний під час шлюбу та за спільні кошти. Зазначила, що за час подружнього життя вони проживали спільно, витрачали спільні кошти на ремонт будинку, облаштування комунікацій будинку, вели спільне господарство. 02.12.2019р. нею було направлено на адресу відповідача пропозицію щодо поділу спільної сумісної власності, однак відповідь вона не отримала. Визначити частки в об`єктах спільної сумісної власності між нтми в добровільному порядку за взаємною згодою не має можливості, але визначення часток необхідно їй для реалізації прав власника (співвласника) на володіння, користування та розпорядження власністю, та в подальшому для визначення порядку користування майном. 10 червня 2019 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було ухвалено заочне рішення по справі № 310/2579/19 (провадження 2/310/1580/19) про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Після того, як стало відомо про прийняте рішення, нею було подано до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення. Тобто, відповідач, подаючи позовну заяву про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, порушив її право на володіння та користування спільною сумісною власністю. Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (до перенумерації - буд. 51), а також визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеного житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами. Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору в розмірі 1609,20 грн. та інші понесені судові витрати. Ухвалою суду від 31.01.2020р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.06.2020р. прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності, підготовче провадження у справі закрито. 19.05.2021р. представником позивача - адвокатом Дігтяренко В.С. подано до суду заяву про компенсацію судових витрат, до якої додав додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги від 26.11.2019р., детальний опис робіт, виконаних адвокатом відповідно до договору про надання правничої допомоги від 26.11.2019р., акт приймання-передачі наданих послуг №01 від 10.05.2021р., рахунок-фактуру від 10.06.2020р., копію квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 16.06.2020р. на суму 1000,00 грн., договір на проведення незалежної оцінки майна від 10.06.2020р., акт приймання-передачі робіт від 15.06.2020р.. В поданій заяві представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1609,20 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн. та витрати, що пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій у розмірі 1096,20 грн. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Дігтяренко В.С. уточнені позовні вимоги підтримав. Також зазначив, що коли сторони перебували у шлюбі, придбали за спільні кошти спірний житловий будинок. Позивачка працювала не офіційно, отримувала кошти, займалась господарством. Відповідач, коли продав дачу, яку йому подарували батьки, за ці кошти придбав земельну ділянку. Зазначив, що відповідачем було продано дачний будинок в липні, а спірний житловий будинок вони купили в квітні, тобто до того, як відповідач продав дачний будинок. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивачки всі судові витрати, які він зазначив в заяві про компенсацію судових витрат. Відповідач та його представник - адвокат Бзаров Р.В. позовні вимоги не визнали. Крім того, відповідач пояснив, що спірний будинок був придбаний за його особисті кошти, які він отримав від продажу садового будинку, який йому подарували його батьки. Крім того зазначив, що з позивачкою перестав разом жити ще до розірвання шлюбу, а саме в 2015 році. Його колишня дружина почала працювала лише з 2011 року, до того часу вона знаходилась вдома, займалась домашнім господарством, а він працював на двох роботах. Пояснив, що він продав двохповерховий будинок (дачу), який знаходився в садовому кооперативі « [INFO] » за 60 тисяч гривень, і за ці ж кошти придбав спірний будинок в с. Азовське. Сумісні кошти на купівлю спірного будинку не вкладались. Після допиту свідків відповідач пояснив, що спірний будинок придбав за 750 грн., відповідно до договору, розраховувався у нотаріуса готівкою. Вони покращили будинок, поклеїли шпалери, поміняли дах, в 2004р. замінили вікна, це все зробили за гроші від продажу дачі. Він вигнав фундамент і купив будматеріали, покращив будинок вже коли один залишився. З відповідачкою не проживали разом з осені 2014 року. Крім того, зазначив, що покупці дачного будинку спочатку внесли йому залог, за який він придбав спірний будинок в с. Луначарське, а пізніше оформили договір купівлі-продажу дачного будинку. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідача. Зазначила, що сторони прожили разом 20 років, у них є син. Для того, щоб син та невістка жили окремо, вони вирішили подарувати їм дачу в СОТ «Мрія», а коли онук йшов у школу, вони вирішили продати цю дачу і купити будинок в с. Луначарське. Пояснила, що дачу вони будували для сина, коли онуку було 3-4 роки, а коли онук йшов до першого класу, приблизно в 2005-2006р.р. син та невістка продали цю дачу і відразу купили будинок в с. Луначарське. Вона не знає, що сторони купували цей будинок за спільні кошти, а знає, що купили будинок за кошти від продажу дачного будинку. Син працював на двох роботах, спірний будинок маленький, там одна кімната, кухня та коридор, ніяких ремонтів там не робили, невістка не працювала. Коли син продав дачу, їм гроші ніякі не давав, а у сина та невістки грошей практично не було, тому вважає, що вони не вкладали спільні гроші в купівлю будинку. На момент купівлі спірного будинку, газу та води в будинку не було, вода була у дворі і у дворі також була газова труба, а газ та воду в будинок син провів пізніше, коли вони вже з позивачкою не жили однією сім`єю. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає позивачку та відповідача, вони є кумами з 1997 року. Вони дружили, разом святкували свята, спілкувались часто, були один у одного вдома. Вона знала, що з 1998 року сторони жили дуже дружно, разом вели спільне господарство, спочатку знімали квартиру, потім приблизно в 2000-х переїхали на дачу, потім дачу продали і купили будинок в с. Луначарське. Знає, що позивачка спочатку була вдома по догляду за дитиною, а потім працювала лаборантом на млині без оформлення, потім біля 5 років в рибному цеху без оформлення. Знає, що сторони робили в будинку ремонт, проводили в будинок воду та газ, замінювали двері та вставляли пластикові вікна, [PERSON] тримала господарство, торгувала на ринку. За які гроші придбали будинок вона не знає. Пояснила, що дача, в якій вони жили - це був двоповерховий будинок, там було світло, пічка, а в с. Луначарське ремонт сторони робили разом. На даний час вона з [PERSON] не спілкується, а з [PERSON] спілкується рідко. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка - її племінниця, вона одружилась з [PERSON] в 1995 році. Жили спочатку з його батьками по пр. Пролетарський , потім знімали квартиру в районі «АЗМОЛ», потім батьки [PERSON] подарували їм дачу, яку вони згодом продали, батьки з обох сторін їм допомагали і купили будинок в с. Луначарське. У сторін є спільна дитина - син. [PERSON] сиділа з дитиною, а потім пішла працювати. Знає, що сторони жили однією сім`єю, тримали птицю, кіз, свиней, [PERSON] займалась домашнім господарство, спільний будинок придбали на спільні кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачці вона є мачухою з 2010 року. [PERSON] жила з [PERSON] , їх син навчався в школі в с. Луначарське, жили нормальною сім`єю, [PERSON] працював, а [PERSON] вела господарство. Потім [PERSON] працювала в рибному цеху, на млині, дома розводила бройлерів, їм допомагали і вона, і батьки. Вона була у них вдома в с. Луначарське, в будинку [PERSON] і [PERSON] повставляли пластикові вікна, двері, зробили веранду, тримали господарство. Вона знає, що [PERSON] і [PERSON] жили на дачі, потім продали дачу, купили будинок, але вона не знає, за чиї кошти вони купували будинок, а двері і вікна вони ставили вже при ній. Коли виїхала [PERSON] з будинку вона не знає. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає Сімейний кодекс України. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved