Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] 01.08.2019р. звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом, у якому посилаючись на ст.ст.317, 319, 391 ЦК України та ст. 9 ЖК Української РСР просить суд зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення його до кімнати № 1 житловою площею 18.1 кв.м., допоміжні приміщення: кухня, площею 7,5 кв.м., ванна площею 2,1 кв.м., вбиральня площею 1,2 кв.м., коридор площею 4,8 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників. Позовна заява мотивована тим, що позивачу належить 3/8 частин спірної квартири, проте відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні власністю. Ухвалою суду від 02 серпня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. [PERSON] надала суду відзив на позов, у якому посилаючись на те, що відповідачі не чинять позивачу перешкод в користуванні квартирою, а також на те, що позивач не сплачує комунальні платежі та знаходячись в спірній квартирі постійно влаштовує сварки, внаслідок чого відповідачі неодноразово звертались до правоохоронних органів, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] отримав відзив на позов 10.12.2019р., що підтверджується власноручно написаною розпискою. Відповідь на відзив до суду не надходила. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Згідно із ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 27.06.2018р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., [PERSON] належить ј частка квартири, розташованої в [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 27.06.2018р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., [PERSON] належить 3/8 частки квартири, розташованої в [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] є співвласником спірної квартири. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст.81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилається на те, що відповідачі не пускають його до спірної квартири та на підтвердження даної обставини надає довідку від 05.12.2018р. про те, що на лінію 102 05.12.2018р. надійшло повідомлення від [PERSON] , що за адресою [ADDRESS] , його донька [PERSON] не впускає заявника до їх спільної квартири та змінила замки на вхідних дверях. З письмовою заявою за вказаним фактом [PERSON] не звертався. Інших доказів, які б підтверджували обставини на які посилається позивач у позові суду не надано. [PERSON] у своєму відзиві на позов посилається, зокрема, на те, що не чинить перешкод батьку в користуванні спірною квартирою, водночас останній перебуваючи в ній постійно вчиняє сварки та внаслідок чого [PERSON] 15.11.2019р. звернулась з заявою до Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, в якій просить вжити заходи щодо [PERSON] . Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості співвласників домовитися про порядок володіння та користування спірною квартирою, а відтак і про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Окрім того, суд зазначає, що позивач у своєму позові не посилається на норми закону, які регулюють порядок здійснення права спільної часткової власності. За змістом ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed