Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна, звернулася до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, у якій зазначила, що [INFO] помер батько заявниці - [PERSON] . Згідно змісту заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Милівської сільської ради від 03.02.1990 року спадкодавець заповів належний йому житловий будинок в [ADDRESS] своїй доньці - [PERSON] . На момент смерті [PERSON] разом з ним ніхто не прожив та не був прописаний. Проте, протягом шести місяців після смерті [PERSON] , а саме 03.08.1995 року за вищевказаною адресою було зареєстровано місце проживання доньки останнього. Заявник зареєструвавши місце проживання за адресою спадкоємця протягом шести місяців після відкриття спадщини та маючи на руках оригінали правоустановчих документів померлого вважала себе такою, що фактично вступила у володіння спадщиною. Звернувшись до нотаріальної контори, з метою оформлення своїх спадкових прав, 09.06.2021 року [PERSON] отримала відмову у зв`язку з пропуском нею строку для прийняття спадщини, в зв`язку з чим заявнику було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту фактичного прийняття спадщини. Просить суд встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Встановлення факту тягне для заявника юридичні наслідки, а саме, дає змогу реалізувати права власника. Ухвалою від 15.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Заявник та представник заявника-адвокат Ковальчук І.М. в судове засідання не з`явилися, заявою від 14.07.2021 року адвокат Ковальчук І.М. просила справу розглядати за їх відсутності, на задоволені заяви наполягали. Представник Милівської сільської ради в судове засідання не з`явився, заявою від 14.07.2021 року просив справу розглядати за відсутності їх представника, проти задоволення заяви не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Враховуючи, що спадщина була відкрита у 1995 році, то до спірних відносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року. Судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої власності на житловий будинок належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (а.с. 12). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть видане Милівською сільською радою Бериславського району Херсонської області (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження є донькою померлого [PERSON] , де в графі батько вказано - [PERSON] (а.с. 8). Згідно змісту заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Милівської сільської ради від 03.02.1990 року [PERSON] заповів належний йому на праві особистої власності на житловий будинок в [ADDRESS] своїй доньці - [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки, виданої виконкомом Милівською сільською радою Бериславського району Херсонської області, станом на 22.04.1995 року разом з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , ніхто не був зареєстрований та не прожив. Протягом шести місяців після смерті [PERSON] , а саме 03.08.1995 року за вищевказаною адресою було зареєстровано місце проживання доньки [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] з 03 серпня 1995 року, що підтверджується довідкою виданою Центром надання адміністративних послуг Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області (а.с. 13). [PERSON] звернулась до нотаріальної контори, з метою оформлення своїх спадкових прав. 09.06.2021 року отримала відмову у зв`язку з пропуском нею строку для прийняття спадщини. Згідно листа приватного нотаріуса спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилась, інші спадкоємці за заведенням спадкової справи не звертались (а.с. 14). Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Частиною 1 ст. 534 ЦК УРСР встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, згідно із ст. 525 ЦК УРСР, визнається день смерті спадкодавця. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що зазначена у Постанові від 25.03.2020 у справі №305/235/17 під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі - Інструкція), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (пункт 113 Інструкції). Відповідно до статті 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення (з подальшими змінами та доповненнями) заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З досліджених судом матеріалів справи, вбачається, що заявник зверталася з заявою до приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Симутенко Т.Г. про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, приватним нотаріусом Симутенко Т.Г. 09.06.2021 року за №97/01-16 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] не було подано заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, не проживала разом з батьком за однією адресою на день його смерті та не вбачається підстав фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном після померлого [PERSON] . При цьому, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 03.08.1995 року зареєструвалася та проживає за місцем проживання свого батька [PERSON] , що підтверджується довідками виданими Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Таким чином, як воля так і дії заявника свідчать про те, що вона фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме житловим будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] , в порядку та строк визначений законом і ця спадщина, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР належить їй з моменту відкриття спадщини, тобто з 22.04.1995 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved