Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

[PERSON] 08 грудня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок № [ADDRESS], в якому зареєстрований її колишній зять відповідач [PERSON] Однак в зазначеному будинку не проживає з грудня 2016 року, речей своїх там не утримує, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим перешкоджає їй повноцінно користуватись своєю власністю. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № [ADDRESS]. Представники позивача за довіреністю [PERSON] та за угодою адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, про підстави та обставини якого пояснили так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином на веб-сайті http://km.pl.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався, причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення уповноважених представників позивача, дослідивши матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 26 липня 1985 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області та зареєстрованим в реєстрі за №2030 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 жовтня 2017 року. Відповідно до довідки Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 01 грудня 2017 року за № 35484833 до складу сім'ї [PERSON], які зареєстровані за адресою [ADDRESS] входять донька [PERSON], [INFO], зять [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO]. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року, яке набрало чинності 28 листопада 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З 04 грудня 2016 року і по даний час відповідач не користується жилим приміщенням без поважних причин. Поважності причин, з яких він не користується спірним житлом, в судовому засіданні встановлено не було. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, які необхідно поновити. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, оскільки був відсутнім в ньому без поважних причин понад встановлений законом термін. Термін відсутності відповідача понад строки встановлені законом підтверджується актом від 01 грудня 2017 року складеним депутатом Піщанської сільської ради Кременчуцького району [PERSON], паспортистом [PERSON] в присутності сусідів позивача [PERSON], [PERSON] Даних про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тому його задовольняє, виходячи з положень ст. 391 ЦК України, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позов задоволено, то в відповідності до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved