Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до власника веб-сайту «[INFO]» фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі відповідач, ФОП [PERSON].) про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання недостовірною інформації та зобов'язати вчинити дії. На обґрунтування позову зазначив, що з 14.06.2017 працює на посаді Заступника начальника Управління-начальником відділу охорони водних біоресурсів в Управлінні державного агентства рибного господарства у Одеській області (Одеський рибоохоронний патруль). Як державний службовець, сумлінно виконує свої обов'язки, має гарну репутацію, за час роботи в Управлінні (як і раніше) до дисциплінарної відповідальності не притягувався, однак йому було дуже боляче дізнатися від колег по роботі, про те, що в мережі «Інтернет» про нього поширюється необгрунтована, голослівна, дискредитуюча, брудна та брехлива інформація. Після бездумного поширення відповідачем - ФОП [PERSON]. у мережі «Інтернет» на веб-сайті «[INFO]» інформації у статтях «[INFO]» та «[INFO]», його авторитет постраждав не тільки на роботі, а й в колі друзів. Стверджує, що поширена інформація не відповідає дійсності, є недостовірною та набула широкого розголосу. Порушує ділову репутацію позивача. На підставі викладеного в позові просить суд: - визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача відомості опубліковані у статті «[INFO]» (за посиланням: [INFO] та поширені [INFO], а також відомості, опубліковані у статті «[INFO]» (за посиланням: [INFO], та поширені [INFO] відповідачем відносно позивача на веб-сайті «[INFO]» (за посиланням: [INFO]/); - зобов'язати відповідача видалити статтю «[INFO]» (за посиланням: [INFO]) оприлюднену [INFO], та статтю «[INFO]» (за посиланням: [INFO]), оприлюднену [INFO] відповідачем на веб-сайті «[INFO]» (за посиланням: [INFO]/); - зобов'язати відповідача у строк не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати відомості, поширенні ним у статті «[INFO]» (за посиланням: [INFO]) опублікованій [INFO] у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення та спростування відомостей на головній сторінці веб - сайту «[INFO]» (за посиланням: [INFO]/), про те, що відповідачем у статті «[INFO]» поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію Заступника начальника Управління державного агентства рибного господарства у Одеській області [PERSON]; - зобов'язати відповідача у строк не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати відомості, поширенні ним у статті «[INFO]» (за посиланням: [INFO]), опублікованій [INFO] у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення та спростування відомостей на головній сторінці веб - сайт; «[INFO]» (за посиланням: [INFO]/), про те, що відповідачем у статті «[INFO] поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію Заступника начальника Управління державного агентства рибного господарства у Одеській області [PERSON]; - витрати, пов'язані зі спростуванням відомостей розміщених на веб - сайті «[INFO]» (за посиланням: [INFO]) покласти на відповідача; - вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 21.09.2018 було залишено вказаний позов без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2018 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 12.06.2019 за результатами розгляду вказаної справи ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] до власника веб-сайту «[INFO]» фізичної особи-підприємця [PERSON], про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання недостовірною інформації та зобов'язання вчинити дії було задоволено частково. 19.02.2020 ухвалою суду поновлено ФОП [PERSON]. строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2019; скасовано вказане заочне рішення, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 05.05.2020. 05.05.2021 суд відклав розгляд справи через неявку відповідача в судове засідання на 07.09.2020. 07.09.2021 суд ухвалою витребував у відповідача відомості про підприємство (чи фізичну особу), яке є реєстрантом доменного імені «[INFO]», власником веб-сайту «[INFO]», розміщеному на цьому доменному імені, чи володільцем облікового запису, та/або отримувачем послуг хостингу (з зазначенням повної назви та організаційно-правої форми (чи ПІБ), коду ЄДРПОУ (чи РНОКПП), юридичної адреси (адреси реєстрації), фактичного місцезнаходження, номерів телефонів та електронної пошти) з доданням належним чином засвідчених копій документів, що містять ці відомості. 11.12.2020 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача на 02.02.2021. 02.02.2021 сторони та представник позивача в підготовче судове засідання не з'явилися повторно, ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач подав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову до нього, оскільки він не є належним відповідачем. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація. За змістом ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Частинами 1, 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Відповідно ст.201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Положеннями ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. В п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як зазначено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Матеріалами справи підтверджується факт поширення спірної інформації на веб-сайті [INFO] в мережі Інтернет. Автор спірних статей не вказаний. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» електронна (цифрова) інформація - аудіовізуальні твори, музичні твори (з текстом або без тексту), комп`ютерні програми, фонограми, відеограми, програми (передачі) організацій мовлення, що знаходяться в електронній (цифровій) формі, придатній для зчитування і відтворення комп`ютером, які можуть існувати і (або) зберігатися у вигляді одного або декількох файлів (частин файлів), записів у базі даних на зберігаючих пристроях комп`ютерів, серверів тощо у мережі Інтернет, а також програми (передачі) організацій мовлення, що ретранслюються з використанням мережі Інтернет. За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, саме позивач у справі, як особа, яка стверджує про порушення його прав відповідачем, мав довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог - про те, що володільцем облікового запису та особою, яка встановлює порядок і умови використання веб- сайту [INFO] (тобто, власником веб-сайту в розумінні ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»), є відповідач. Як визначено у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Потрібно враховувати, що відповідно до частин 1, 3 статті 56 Закону України «Про телекомунікації», адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет включає комплекс організаційно-технічних заходів, необхідних для забезпечення функціонування технічних засобів підтримки адресування, у тому числі серверів доменних назв українського сегмента мережі Інтернет, реєстру домену.UA в координації з міжнародною системою адміністрування мережі Інтернет, спрямованих на систематизацію та оптимізацію використання, обліку та адміністрування доменів другого рівня, а також створення умов для використання простору доменних імен на принципах рівного доступу, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції. Адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені.UA здійснюється недержавною організацією, яка утворюється самоврядними організаціями операторів/провайдерів Інтернет та зареєстрована відповідно до міжнародних вимог. Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.07.03 № 447-р «Про адміністрування домену .UA», повноваження адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет здійснює об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» (посилання на сайт: http://uanic.net/). В матеріалах справи міститься довідка з відомостями про власника веб-сайту або інформації про його встановлення від 13.08.2018 № 161/2018-Д-ЦК, видана директором Центр компетенції Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», що акредитоване Об'єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр». У вказаній довідці міститься, зокрема, така інформація щодо доменного імені [INFO]: - доступність за доменним ім`ям веб-сайту для публічного використання у мережі Інтернет: так; - дата реєстрації доменного імені: 2014-09-16; - дата внесення останніх змін щодо зареєстрованого доменного імені: 2017-10-02; - дата завершення строку реєстрації доменного імені: 2018-09-18; - інформація про реєстратора доменного імені: Фізична особа-підприємець [PERSON], р.н.о.к.п.п. [NUMBER], адреса проживання: [ADDRESS], фактична адреса: [ADDRESS], веб-сайт: [INFO]; - інформація про реєстранта доменного імені в службі WHOIS - відомості скриті; - інформація про хостинг-провайдера: Фізична особа-підприємець [PERSON], р.н.о.к.п.п. [NUMBER], адреса проживання: [ADDRESS], фактична адреса: [ADDRESS], веб-сайт: [INFO]. У довідці вказано, що адміністратором домену .IN.UA є Товариство з обмеженою відповідальністю «Український південний мережевий інформаційний центр», яке забезпечує реєстрацію доменних імен в домені .IN.UA відповідно до розробленого ТОВ «Хостмайстер» імен в домені .IN.UA. Така реєстрація доменних імен здійснюється на підставі даних, отриманих від реєстраторів доменних імен, акредитованих Адміністратором домену .IN.UA, відповідно до попередньо поданих заявок реєстрантів доменних імен таким реєстраторам. Реєстрація (делегування) доменного імені здійснюється для адресації веб-сайту таким доменним іменем. Тільки реєстрант доменного імені отримує від реєстратора доменного імені дані доступу для управління доменним іменем, та відповідно тільки він чи уповноважені ним особи, відповідальні за здійснення адміністративних/технічних функцій щодо такого доменного імені, мають можливість здійснювати налаштування/зміну адресації доменного імені шляхом: визначення/зміни ІР-адрес (-и), яким/якій відповідає доменне ім'я; визначення/зміни ns-серверів доменного імені; визначення/зміни серверів електронної пошти; встановлення перенаправлення (редиректу) на інше доменне ім'я тощо. Право користування доменним іменем може бути передано реєстрантом доменного імені іншій особі. Для такої передачі реєстрант доменного імені звертається до реєстратора такого доменного імені щодо проведення процедури делегування доменного імені (зміни реєстранта доменного імені). Про «делегування доменного імені реєстратором доменного імені вноситься повідний запис до реєстру домену верхнього рівня, внаслідок чого цей запис ображається в сервісі WHOIS. Право користування доменним іменем може бути також передано повністю частково реєстрантом доменного імені іншій особі на договірних засадах без «делегування такого доменного імені (без зміни реєстранта доменного імені), відсутності у реєстранта доменного імені доказів передачі права користування цим доменним іменем (договору тощо) іншій особі, відповідальність за адресацію доменного імені до відповідного веб-сайту та за функціонування такого веб-сайту несе виключно реєстрант доменного імені. За змістом вказаної довідки, за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту [INFO] встановлено, що останній позиціонує себе в якості веб-сайту [INFO]». На цьому веб-сайті відсутні будь-які ідентифікатори (найменування/прізвище, ім'я, по батькові особи, від імені якої здійснюється діяльність, адреса, телефон, адреса електронної пошти тощо), за допомогою яких можливо було б встановити власника цього веб-сайту. Враховуючи викладене, знеособленість даних про реєстранта доменного імені [INFO] в службі WHOIS, нерозкриття її в досудовому порядку рєстратором цього доменного імені, а також нерозкриття даних про отримувача послуг хостингу хостинг-провайдером у відповідь на запити Центру компетенції ДПНА, з метою встановлення власника веб-сайту [INFO] можливо витребувати відповідно до законодавства (зокрема, в судовому порядку): Отже, вказана довідка підтверджує, що відповідач не є реєстрантом доменного [INFO], і не містить достовірних даних, що власником веб-сайту [INFO] є відповідач. На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, відповідач повідомив суд про неможливість надання відомостей про підприємство (чи фізичну особу), яке є реєстрантом доменного імені «[INFO]», власником веб-сайту «[INFO]», оскільки клієнт під час реєстрації вказав про себе недостовірні дані. Також відповідач повідомив суд, що дані про платника послуги реєстрації домена можливо витребувати шляхом запиту до платіжної системи Liqpay.ua. У відповідності до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов'язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. За нормою частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, клопотань про витребування відомостей про особу, яка була замовником послуги та здійснювала оплату послуги реєстрації домена через платіжну систему Liqpay.ua, позивачем заявлено не було, хоча відповідачем було повідомлено номер платника рахунку, дату платежу та його ID. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що власник веб-сайту (доменного імені) [INFO] передав вказане доменне ім`я у власність або користування іншій особі, зокрема відповідачу, на підставі відповідного договору, іншого правовстановлюючого документу тощо. У матеріалах справи відсутні будь-які докази надання відповідачу доступу до веб-сайту [INFO], або створення облікового запису, що використовується відповідачем для розміщення веб-сторінки на вказаному веб-сайті та здійснення управління і (або) розміщення електронної (цифрової) інформації в межах такої веб-сторінки (у випадку якщо користувач веб-сторінки володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею). Отже, наявність лише самої інформації на веб-сайті [INFO], де розміщено інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача, не може бути належним та допустимим доказом розміщення цієї інформації саме відповідачем, оскільки суду не надано доказів, що веб-сайт [INFO] дійсно належить відповідачу. Щодо доводів позивача та заперечень відповідача про поширення відповідачем недостовірної, на думку позивача, інформації, а також зупиняючись на питанні, чи є викладена на веб-сайті [INFO] інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням, суд звертає увагу на таке. У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Як судом встановлено, доказів на підтвердження того, що веб-сайт [INFO], на якому була поширена інформація про позивача, належить відповідачу позивачем не надано. Також, виходячи зі змісту ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною другою статті 51 ЦПК України визначено, що суд за клопотанням позивача, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, виходячи з наведеного вище може дійти висновку, що визначення відповідача у справі є виключним правом позивача. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків вчинення чи не вчинення нею процесуальних дій. В даному випадку, суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог до того відповідача, який, на думку позивача, порушив його права. А відтак, приходить до висновку, що саме відповідачем не розповсюджувалась інформація стосовно позивача, а відтак суд, в межах даного провадження, не дає оцінку інформації, яка була розповсюджена в мережі Інтернет. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 277, 297, 299, 277 ЦК України, ст.1 Закону України «Про авторське право та суміжні права»,

Outcome: dismissed