Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом, в якому просили встановити факт права власності за позивачами на 1/4 частину житлового будинку № 21 по вул.Ш.Руставелі в м.Сарни Рівненської області, загальною площею 15,2 м2, житловою площею 11,6 м2, додатковою площею 3,6 м2 та надвірні будівлі : сарай «б», сарай «Б», вбиральні «В», огорожі №1, передані у власність рішенням органу приватизації № 481 від 11 листопада 1993 року, а також визнати належну позивачам 1/4 частини житлового будинку, розташованого по вул.Шота Руставелі,21 м.Сарни Рівненської області окремим домоволодінням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, позивачем [PERSON] суду подано письмову заяву, відповідно до якої позивач подані позовні вимоги підтримує. В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснила, що є власником частини житлового будинку № 21 по вул.Ш.Руставелі в м.Сарни Рівненської області, до якої має намір здійснити добудову. Однак, не може отримати дозвільні документи для проведення будівництва, так як земельна ділянка, на якій розташовано будинковолодіння, перебуває у спільній власності з [PERSON], в звязку з чим є необхідність визнати належну їй частину будинку окремим будинковолодінням. Також, в обґрунтування вимоги щодо встанвоелння факту права власності позивач вказує, що площа її частини змінилась у технічній документації, через більш ретельні обміри, які були проведені на даний час, порівняно із тими, що здійснювались на момент набуття нею права власності. Відповідач [PERSON] заявлений до неї позов визнала, оскільки також бажає виділити свою частину житлового будинку як окреме будинковолодіння, однак, підтвердила, що між сторонами існує спір стосовно земельної ділянки. Таким чином, судом зясовано, що предметом даного спору є визнання житла, належного сторонам, окремим будинковолодінням. Надана позивачами копія свідоцтва про право власності на житло від 11 листопада 1993 року, доводить, що [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] внаслідок реєстрації шлюбу із [PERSON], що доводиться наданою позивачем копією свідоцтва про укладення шлюбу від 28 березня 2003 року) та [PERSON] дійсно набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до технічної характеристики квартири вона складається із житлової кімнати площею 12 м2 та коридору площею 5,8 м2. Відповідно до ч.1 ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом із розташованими на ній житловим будинком, господарсько - побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Таким чином, для визнання житла окремим будинковолодінням суду слід встановити чи має це помешкання ознаки садиби. Із позовної заяви та пояснень сторін встановлено, що належні їм квартири розташовані в одноповерховому багатоквартирному будинку, який знаходиться по вул.Ш.Руставелі у м.Сарни Рівненської області. Вказані обставини встановлено, також, із копії технічного паспорту на вказаний житловий будинок, виготовлений станом на 12 серпня 2016 року, копія якого надавалась до позовної заяви. Із даного документу вбачається, що житлові приміщення сторін дійсно розташовані у будинку № 21. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На доведення правомірності заявлених вимог позивачем надано висновок №1277 від 12 серпня 2016 року за підписом Директора РБТІ, відповідно до якого є технічно можливим виділення належної позивачам частини будинку як окреме будинковолодіння. Суд не може прийняти вказаний доказ як підставу для задоволення позову з таких міркувань. Надане повідомлення доводить технічну можливість виділення часини будинку як окреме житло, в той час як суд цікавлять правові підстави для такого виділення. Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знищення та зміни призначення. Таким чином, відповідно до законодавства квартира та домоволодіння або садиба є самостійними обєктами нерухомого майна, право власності на які підлягають державній реєстрації. Проте житловий будинок (домоволодіння) чи садиба обовязково розташовані на відповідній земельній ділянці, у звязку з чим зазначені вище нормативні вимоги закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості, яким є житловий будинок, домоволодіння чи садиба, із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. В порушення вказаної норми сторонами не надано жодних доказів стосовно того, що квартири сторін по справі мають ознаки садиби. Крім цього, судом достовірно встановлено, що між сторонами існує спір стосовно земельної ділянки, розташованої по вул.Ш.Руставелі,21, що вбачається із наявних в матеріалах справи копій акту №90 про винесення меж земельної ділянки в натурі, рішення Сарненської міської ради № 219 від 30 квітня 1998 року про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] та повідомлень на імя [PERSON] за підписом Сарненського міського голови та начальника УБАБІ у Рівненській області, згідно із якими на користь позивача [PERSON] дійсно виділялась частина земельної ділянки, право власності на яку документально оформлено не було. Тому, зважаючи на те, що квартири як позивача, так і відповідача є квартирами у багатоквартирному будинку № 21 по вул.Ш.Руставелі м.Сарни Рівненської області, стосовно яких проведено державну реєстрацію, а тому належать їх власникам як окремі самостійні обєкти права власності - ці квартири без попереднього виділення сторонам компетентними органами у встановленому законом порядку земельної ділянки не можуть бути перереєстровані з квартири у домоволодіння (садибу). З огляду на наведене, сторонами не доведено, що належні їм квартири, розташовані у будинку № 21 мають ознаки садиби та можуть бути визнані окремими будинковолодіннями, а тому вимоги [PERSON], [PERSON] в цій частині є необгрунтованими і не підлягають до задоволення. Водночас позивачами ставиться питання про встановлення факту належності їм 1/4 частини житлового будинку, розташованого по вул.Шота Руставелі,21 м.Сарни Рівненської області, загальною площею 15,2 м2, житловою площею 11,6 м2, додатковою площею 3,6 м2 та надвірних будівель : сарай «б», сарай «Б», вбиральні «В», огорожі №1, що були передані їм у власність рішенням органу приватизації № 481 від 11 листопада 1993 року. Надані позивачами копії свідоцтва про право власності на житло від 11 листопада 1993 року та технічного паспорту на вказане приміщення, виготовленого станом на 12 серпня 2016 року підтверджують, що належне позивачам житло з технічної точки зору не змінилось, хоча площа займаного приміщення у цих документах різниться. Висновок №1277 від 12 серпня 2016 року за підписом Директора РБТІ підтверджує, що житло позивачів не має ознак самочинного будівництва, а вказана у технічній документації площа змінилась, в звязку із перерахунком площі будинку. Враховуючи досліджені судом докази вимога позивачів про встановлення факту належності їм житла площею, вказаною у позовній заяві, підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.364, 381, 377 ЦК України,

Outcome: dismissed