Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

[PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO], звернулася до суду із цією заявою і просить постановити рішення, яким встановити факт народження доньки [PERSON], яка народилась 12 травня 2018 року у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, місцем народження вказати: Одеська область, м.Болград. Також заявниця просить вказати батьками: - батько [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, зареєстрований за адресою: [INFO]. - мати [PERSON], [INFO], уродженка м.Болград Одеська область, громадянка України, зареєстрована за адресою: [INFO]. Свою заяву мотивує тим, що вона [PERSON], є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянки України серії КМ №968341, виданим 18.09.2015 року Болградським РС ГУ ДМС України в Одеській області. 16 вересня 2015 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], громадянином України, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 233735. 12 травня 2018 року заявник народила доньку [PERSON] в м.Сімферополь, Автономної Республіки Крим. Реєстрацію народження якої було здійснено у Відділі реєстрації народження м. Сімферополь Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим та видано свідоцтво про народження. Згодом звернувшись до Болградського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, їй заявниці [PERSON], було письмово відмовлено в проведенні державної реєстрації народження доньки [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищевикладене, заявник звернулася до суду та просить задовольнити її вимоги. Заявник [PERSON], у судове засіданні не прибула, надала суду заяву про розгляд справи без її участі у якій повністю підтримала заявлені вимоги (а.с.18). Представник \~заінтересованої особи Болградського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.13) Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень щодо встановлення юридичного факту не має (а.с.19). Заінтересована особа [PERSON], до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства. Надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень щодо встановлення юридичного факту не має (а.с.20). Розглянувши матеріали справи, \~дослідивши докази, які є в матеріалах справи, \~доводи викладені в заяві, суд вважає, що \~заява\~ [PERSON], є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Конституція України гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права повязують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини поділяються на юридично значимі та юридично байдужі, з якими право не звязує будь-яких юридичних наслідків. Таким чином, не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі чи в силу будь-яких особливих властивостей, а в результаті визнання їх такими державою та закріплення у законі. Відповідно до п. 5 ч.2 ст.293 ЦПК України порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч.2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судовим розглядом встановлено наступне: Заявник [PERSON], [INFO], уродженка м.Болград, Одеська область, має постійне місце реєстрації за адресою: пров. Миру, буд. 3, м.Болград, Одеська область, являється громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянки України серії КМ №968341, виданий 18.092015 року Болградським РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.4). 16 вересня 2015 року заявник [PERSON], зареєструвала шлюб з [PERSON], громадянином України, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 233735 (а.с.5). 12 травня 2018 року заявник народила доньку [PERSON] в м.Сімферополь, Автономної Республіки Крим, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії № 35 за № 027118 від 30.05.2018 року (а.с.6) Реєстрацію народження доньки [PERSON], було здійснено у Відділі реєстрації народження м. Сімферополь Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 30.05.2018 року, запис акту № 2274, та видано свідоцтво про народження серії І-АЯ № 784528 (а.с.7). Приїхавши до дому за постійним місцем реєстрації в м.Болград Одеської області, заявник звернулася до Болградського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з питання реєстрації народження доньки, оскільки видане їй свідоцтва в м. Сімферополь не визнають державні органи України, однак заявниці було письмово відмовлено в проведенні державної реєстрації народження її доньки (а.с.8). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №00020589564 від 18.07.2018 року вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про народження [PERSON], 12 травня 2018 року відсутня. Перевірку проведено у Болградському районному Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області по первинним актовим записам з 12.05.2018 року по 18.07.2018 року (а.с.15). Таким чином, факт народження дитини [PERSON] у гр. [PERSON] підтверджується Дублікатом медичного свідоцтва про народження серії 35 № від 30.05.2018 року (а.с.6), та свідоцтвом про народження (а.с.7). Проте всі ці документи видані на території м. Сімферополь під час тимчасової окупації території АРК. Згідно з п. 1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Положеннями ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що: 1. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. 2. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На сьогоднішній час лікарське свідоцтво про народження видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнається на території України. Лікарське свідоцтво про народження видане медичними закладами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації народження на території України. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Оцінюючи наданий дублікат медичного свідоцтва про народження дитини серії 35 №026545 від 28.02.2018 року, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду цієї справи необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Як розяснив ВССУ в Інформаційному листі «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження … для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України». З огляду на викладене, суд приймає в якості належного і допустимого доказу дублікат медичного свідоцтва про народження серії 35 № 027118 від 30.05.2018 року, виданого Державною бюджетною установою Республіки Крим «Сімферопольський клінічний пологовий будинок № 2» на імя [PERSON] (а.с.6). Відповідно до положень ст.144 ч.1 СК України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтями 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» з послідуючими змінами і доповненнями, державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обовязковою. Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно повязані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути субєктом цивільних прав та обовязків. Державній реєстрації відповідно до цього закону підлягають народження фізичної особи та її походження. Відповідно до ст. 13 названого Закону, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження … За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Такі ж вимоги прописані в п.2 глави 1 розділу ІІІ Правил, при відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження дитини даною жінкою. Аналогічні положення закріплені і в Правилах державної реєстрації актів цивільного стану в Україні: підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного Кодексу України. Положеннями ч.2 ст. 13 названого Закону визначено, що державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України, походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Положеннями ст. 133 СК України передбачено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно ст. 145 ч.1 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. По батькові дитини визначається за іменем батька. Пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні встановлено, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження, підтверджене одним із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, або місце проживання батьків чи одного з них. Заявник наполягала на тому, що б в графі місце народження дитини [PERSON] було зазначено: м. Болград, Одеська область, Україна. Отже, в відомостях про народження дитини необхідно зазначити: [PERSON], [INFO], місце народження: м. Болград, Одеська область, Україна, на підставі п.4 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні. А відтак, у відомостях про батьків дитини необхідно зазначити: Батько [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, зареєстрований за адресою: [INFO]. Мати - [PERSON], [INFO], уродженка м.Болград Одеської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: [INFO], пров.Миру, буд. 3. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Суд також приймає до уваги наданий Болградським районним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 18.07.2018 року про народження [PERSON], 12.05.2018 року (а.с.15). З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини [PERSON] є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON], про встановлення факту народження дитини, з урахуванням обставин встановленим судовим розглядом, що надасть можливість отримати громадянам України свідоцтво про народження доньки у Відділі ДРАЦС, що має для заявника юридичне значення. Відповідно до ч. 4 ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Тож з метою захисту прав заявника та її дитини, суд вважає можливим відповідно до статті 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року ратифікованої Законом України №69-V від 03.08.2006 року, допустити негайне виконання рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved