Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням [ADDRESS] власником якого в рівних долях є позивачі по справі. В обгрунтування позову зазначено, що позивачам по справі належить на праві спільної часткової власності квартира по [ADDRESS] У даній квартирі зареєстрована сестра [PERSON] - [PERSON] та її дочка [PERSON] Однак більше 14 років відповідачі не проживають у квартирі, житловим приміщенням не користуються, не беруть участі в його утриманні, комунальні послуги не оплачують. Відповідачі проживають за кордоном, їхня реєстрація носить формальний характер та спричиняє для позивачів зайві витрати при оплаті за комунальні послуги, є перешкодою для оформлення субсидії. Просили позов задовольнити, визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Позивачі у судове засідання не прибули, направили на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у їхній відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не прибули, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 31 січня 1994 року виконавчим комітетом Рогатинської міської Ради народних депутатів на підставі рішення від 27 січня 1994 року. Згідно акта обстеження житлових умов про фактичне проживання від 25 вересня 2018 року, складеним депутатом Рогатинської міської ради Івано-Франківської області Смерклом І.Р., за участю начальника загального відділу Рогатинської міської ради Івано-Франківської області Мандрони З.С., спеціаліста І категорії Рогатинської міської ради Івано-Франківської області Андрейців Н.З., [PERSON] та [PERSON]. протягом 14 років в квартирі не проживають, хоча значаться зареєстрованими. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК). Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Частина 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. В силу ст. 391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового КодексуУкраїни» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 7 Закону України від 11грудня 2003року№ 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до висновків Верховного суду України у справі № 6-709цс16 (аналогічна № 6-158цс14) було висловлено позицію: власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання такої особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачі, будучи співвласниками житла, довели належними та допустимими доказами порушення їхнього права на користування і розпорядження належним їм майном, а також створення відповідачами перешкод щодо здійснення ними цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом, шляхом визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням [ADDRESS].

Outcome: approved