Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій вказує, що 12 серпня 2005 року між нею та [PERSON] (далі - відповідач), було укладено шлюб, який зареєстровано Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через несходження життєвих інтересів, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Подружні відносини між ними припинені з листопада 2017 року. З того часу спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. В зв'язку з тим, що вона з дитиною проживають окремо від відповідача, то він припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та син знаходиться на утриманні позивача. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач фізично здорова особа, працездатний та має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Інших дітей та утриманців у нього немає, стягнення за виконавчими документами з його доходів не проводяться. Позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, прізвище залишити їй «[PERSON]», стягувати з відповідача аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття та стягнути судові витрати. Позивач в підготовчому судовому засіданні 22 червня 2018 року позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу прізвище просить залишити їй «[PERSON]» та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, з позовом згідний та заперечень не має. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки, не бажають миритися та син знаходяться на утриманні позивачки. Судом встановлено, що 12 серпня 2005 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 66, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 05 квітня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, батьками [PERSON], [INFO], вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки № 2826 від 06 червня 2018 року Виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Житомирської області, [PERSON], [INFO], проживає та зареєстрований в [ADDRESS] разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Згідно частини другої статті 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 24 Сімейного Кодексу України, передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя /стаття 110 СК України/. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно статті 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статі 114 Сімейного Кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Пунктами 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 передбачено, що відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Копією вищевказаного свідоцтва про народження дитини: [PERSON], підтверджується, той факт, що його батьком є відповідач [PERSON] і тому відповідач має сплачувати аліменти на утримання свого сина. Згідно статті 180, частини першої статті 183 СК України, батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно статті 183 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до статті 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Зазначені обставини у їх системному зв'язку свідчать, що є всі підстави для розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та стягнення з [PERSON] аліментів на користь позивачки на утримання сина щомісячно, до досягнення ним повноліття. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved