Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON], (далі - Позивач, [PERSON]) звернулася до суду з позовом до [PERSON], (далі - Відповідач, [PERSON]) в якому просила стягнути з останнього аліменти на утримання дитини та розірвати шлюб. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, через суттєву різницю характерів. З грудня 2015 року сторони разом не проживають. Наголошує на тому, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Від шлюбу з відповідачам має сина - [PERSON], [INFO]. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося позивачка була змушена звертатися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. До початку розгляду справи по суті [PERSON] пред'явив, зустрічний позов до [PERSON] про встановлення днів для вільного спілкування з дитиною. Ухвалою суду від 31 травня 2016 року зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним. В подальшому було заявлено клопотання про залучення до участі у справі третьої особи: Служби у справах дітей та сім'ї Макарівської районної державної адміністрації. Вищевказане клопотання ухвалою суду від 31 травня 2016 року було також задоволено. У подальшому [PERSON] подав нову редакцію уточненої, доповненої на підставі ст.ст. 31, 33 ЦПК України позовної заяви у якій просив суд затвердити уточнену пропозицію, яка відмінна від висловлених позовних вимог у зустрічній позовній заяві. Наголосив на тому, що в уточненій позовній заяві точніший, гнучкіший і зручніший графік. Уточнені вимоги є більш обгрунтована і мають сприятливіші умови для участі батька у вихованні сина, які будуть краще відповідати інтересам і бажанням дитини. 21 липня 2016 року [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, вищевказану заяву обґрунтував тим, що збільшені вимоги є краще обгрунтована і скориговані. 15 вересня 2016 року [PERSON] знову подав до суду остаточні уточнення позовних вимог, у яких вказано, що дані вимоги є більш обгрунтована і мають сприятливіші умови для участі батька у вихованні сина, які будуть краще відповідати інтересам дитини. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Вимоги за зустрічним позовом визнали частково. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Не заперечили з приводу задоволенні вимог за первісним позовом [PERSON] Представник служби у справах дітей та сім'ї Макарівської районної державної адміністрації Герасименко Л.М. у судовому засіданні не заперечила проти задоволення зустрічного позову. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що батьки люблять свого сина. Бабуся та дідусь зі сторони [PERSON], підтримують та допомагають матеріально утримувати неповнолітню дитину. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] любить свого сина, багато часу виділяє своєму сину, відвозив його до дитячого садочку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] бачитися зі своїм сином. Вказала на те, що допомагала сторонам доглядати свого внука, матеріально підтримує сторін. Наголошує на тому, що [PERSON] любить свою дитину. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] бачитися зі своїм сином. Вказав на те, що допомагав сторонам доглядати свого внука, матеріально підтримує сторін. Наголошує на тому, що [PERSON] любить свого сина. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що ніколи не бачив, щоб [PERSON] бив чи ображав свого сина. Неповнолітній син добре ставився до свого батька. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 вересня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 118. Проте спільне життя не склалося через суттєву різницю характерів. Сторони втратили почуття любові. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Спільне господарство не ведеться. З грудня 2015 року сторони разом не проживають. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 21 вересня 2012 року. [PERSON] наголошує на тому, що її доходу не вистачає для утримання малолітнього сина. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 того ж кодексу встановлює, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтями 180 та 181 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину (дітей) до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальний стан дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи вищевикладене те, що відповідач за первісним позовом хоче приймати участь у вихованні та утриманні свого малолітнього сина, позовні вимоги в частині стягнення аліментів відповідають інтересам дитини, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Що стосується розірвання шлюбу між сторонами, суд переконався, що сторони шлюбні відносини між сторонами припинені, а подальше спільне проживання [PERSON] та [PERSON] суперечать їх волі. Незважаючи, на те, що збереження сім'ї є пріоритетом для нормального розвитку та проживання дитини, проте суд не має права обмежувати сторін у вільному виборі їх переконань. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Що стосується вимог [PERSON] за його зустрічним позовом, суд вважає, що його вимоги мають бути задоволені частково. Суд повністю погоджується з позицією [PERSON] за приводу права батьків на особисте виховання своєї дитини. Суд також переконався у тому, що [PERSON] любить свого сина, бажає йому лише щастя та добра, хоче приймати участь у його вихованні та навчанні, допомагати йому як морально так і матеріально, у зв'язку з чим, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги [PERSON] в частині систематичних побачень з сином. Проте на переконання суду, такий час слід обмежити до 19 год. 00 хв., з 20 год. 00 хв. як того просить відповідач за первісним позовом, адже перебування «малолітньої» дитини до 20 год. 00 хв. у одного з батьків, буде негативно впливати на підготовку дитини до сну. Дитину потрібно буде після 20 год. 00 хв. відвезти до іншого з батьків, нагодувати, помити, тощо, що у свою чергу може зайняти значний проміжок часу у зв'язку з чим дитина може пізно лягати спати, що може негативно вплинути на розвиток дитини. Крім того, на переконання суду поки дитина є малолітньою, слід обмежувати її від частих переїздів з одного місця на інше, у зв'язку з чим, суд вважає, що на даному етапі розвитку дитини достатнім буде надати батьку два дні на тиждень для побачень з сином (без присутності матері). Що стосується вимог [PERSON] з приводу зобов'язання [PERSON] й третіх осіб не перешкоджати йому брати участь у вихованні сина, шляхом безпосередніх відвідувань сина у виховних та навчальних закладах, то дані вимоги на переконання суду є передчасними. Сторонами не зазначено у якому саме навчальному закладі буде навчатися неповнолітній. Крім того, [PERSON] просить суд встановити йому чіткий графік особистих побачень з сином, що буде зроблено судом. На даний час у сторін не має спору з приводу наявності перешкод в участі іншого з батьків в навчанні неповнолітнього. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язани брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial