Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] 28.09.2015 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності [PERSON], померлому 21.08.2007 року, житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Помазани, вул. Леніна, 14, а також про визнання право власності за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Помазани, вул. Леніна, 14, який складається з: літ. А житловий будинок площею 145,4 кв.м.; літ. а навіс, літ. Б літня кухня; літ. б навіс; 1 колодязь, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] З позовної заяви вбачається, 17.11.1967 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав житловий будинок за адресою: одеська область, Кілійський район, с. Помазани, вул. Леніна, 14, однак право власності на зазначений будинок не зареєстрував. 18.07.2007 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось, з чого б не складалось він заповів позивачу [PERSON] Заповіт був засвідчений секретарем Шевченківської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 147. 21.08.2007 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, що складалась з житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Помазани, вул. Леніна, 14 22.09.2015 року позивач звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини, пропустивши при цьому законодавчо встановлений строк для звернення до нотаріальної контори. Однак [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючих документів, так як право власності на зазначене спадкове майно спадкодавцем не було зареєстровано. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву про те, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі. На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно договору купівлі-продажу, укладеного 17.11.1967 року, засвідченого секретарем Шевченківської сільської ради, [PERSON] набув у право власності житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Помазани, вул. Леніна, 14. Відповідно інформаційного листа № 560 від 08.09.2015 року, виданого Комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Помазани, вул. Леніна, 14, за [PERSON] не зареєстровано. 18.07.2007 року [PERSON] складено заповіт, який було засвідчено секретарем Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі за № 218, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось, з чого б не складалось, все те, що належатиме [PERSON] на день смерті, та на що за законом матиме право, він заповів [PERSON], [INFO]. 21.08.2007 року помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 50, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 109839 від 21.08.2007 року, виданим Виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України зазначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З урахуванням вищезазначеного судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлого 21.08.2007 року. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.09.2015 року, приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у звязку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Помазани, вул. Леніна, 14, за померлим [PERSON]. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом. В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-31/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. В ч. 1,2 ст. 182\~ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому\~законом. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності такого майна, та є можливістю особи, яка вважає себе власником такої нерухомості, здійснювати будь-які угоди щодо неї. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державну реєстрацію, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку. Однак відсутність держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно по собі не призводить до припинення права власності, так як є лише офіційним визнанням й підтвердженням державою факту виникнення таких прав. Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця речових прав отримати право на її проведення. На підставі вищезазначеного суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим й таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved