Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Дорошенко Олена Володимирівна, приватний нотаріус Квочак [PERSON] Тарасівна про визнання недійсним договору міни нерухомого майна - 1/4 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 23 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 4976 та застосування наслідків недійсності правочину; визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 25.03.2014 року та застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що 02.11.1998 року [PERSON] отримав ордер на житлове приміщення № 004322 для себе та членів його сім`ї: дружини [PERSON] , дочки [PERSON] та сина [PERSON] 11.08.2003 року Івано-Франківським міським судом задоволено позов [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] 08 травня 2008 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області винесено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічним відповідачів до позивача про примусове вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та визнання права на приватизацію квартири. Суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовив, водночас зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про примусове вселення, встановлення порядку користування приміщенням у квартирі [ADDRESS] задоволено. Даним рішенням було встановлено наступний порядок користування житловим приміщенням у вищезазначеній квартирі: виділено в користування [PERSON] кімнату площею 13,1 м.кв., зазначену в плані технічного паспорту під номером 4 кімнати площею 19,1 м.кв., 9,4 м.кв., зазначених в плані технічного паспорту під № 2,9 залишено в користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а кухню, туалет, ванну, кладову та два коридори залишено в спільному користуванні. 20 листопада 2008 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали заяву про передачу в приватну власність квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 11 грудня 2008 року Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду видано Свідоцтво про право власності серії САС №477007, яким посвідчено право спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] - дружині, [PERSON] - дочці, [PERSON] - сину в рівних долях. 19 грудня 2008 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно, що підтверджує витяг № 21338685 від 19.12.2008 року, за яким їм на належить 1/4 частка приватної власності коженому. Після приватизації вищезазначеної квартири, вони (позивачі) та [PERSON] фактично припинили спілкуватися. Восени 2014 року відповідач [PERSON] почав заявляти про свої права як співвласника і поставив їх перед фактом про те, що 23 грудня 2008 року ним з [PERSON] було укладено договір міни нерухомого майна, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дорошенко О.В. За даним договором сторони обміняли належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] на 1/4 частину їх квартири, належної [PERSON] . При цьому відповідач відмовився показати їм оригінал даного договору. Лише на неодноразові вимоги він надав їм копію договору міни від 23 грудня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 4976, копію витягу з Державного правочинів № 6866508 від 23.12.2008 року, а також копію витягу 21599046 від 19.01.2009 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації. Крім цього, відповідач надав їм копію Технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , відповідно до якого власником 1/4 частки 'даної квартири (ідеальна частка) належить [PERSON] . Слід відзначити, що їм, як співвласникам квартири, до цього моменту не було нічого відомо про укладення договору, оскільки згоди на його укладення вони не давали. У квітні 2015 року [PERSON] відділив кімнату площею 19,01 кв.м. від загальної площі квартири і розпочав проводити у ній реконструкцію з метою провадження підприємницької діяльності. На їх заперечення з приводу такого відокремлення, він заявив, що закон не порушує. На звернення до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківської області отримано відповідь № В-15/1009/200/2 від 15.05.2015 року, у якій повідомлено, що громадянином [PERSON] до Управління ДАБІ було подано декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини власної квартири під торгово-офісне приміщення, яка була перевірена на повноту даних та зареєстрована за № ІФ 083150710037 від 12.03.2015 року. У зв`язку з тим, що при виході на місце дана квартира була зачинена, здійснити перевірку не було можливості. Зважаючи на вищенаведене, гр. [PERSON] було направлено листа з вимогою забезпечити доступ до квартири та бути присутнім при здійсненні перевірки 25.05.2015 року. На наступне звернення [PERSON] , нею отримано відповідь № В-15/1009/200/4 від 22.07.2015 року, у якій її було повідомлено, що гр. [PERSON] до Управління ДАБІ було подано Декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини квартири під торгово-офісне приміщення на [ADDRESS] , яка відповідно до Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466, була перевірена на повноту даних та зареєстрована 12.03.2015 року за № ІФ 083150710037. «При проведенні позапланової перевірки 21 липня 2015 року з даного приводу, представниками Управління порушень містобудівного законодавства під час виконання робіт з реконструкції частини квартири на [ADDRESS] не виявлено. У липні 2014 року [PERSON] дізналася про смерть батька [PERSON] . Внаслідок цього вона звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції та отримала свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 02 вересня 2014 року (видане повторно), що підтверджує, що [INFO] [PERSON] помер. Таким чином про факт смерті [PERSON] вони (позивачі) дізналися лише у 2014 році. У зв`язку з цим вони - [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом 23.10.2015 року звернулися до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на яку отримали відповідь від 23.10.2015 року №3407/02-14/1 про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була заведена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., що підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру № 41893362 від 23.10.2015 року. Після отримання даної відповіді, позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Квочак Л.Т.. яка повідомила, що на належну [PERSON] квартиру, отриману ним внаслідок договору міни, нею видано свідоцтво про право на спадщину дружині померлого, хоча їм достеменно відомо, що батько не реєстрував жодного шлюбу після розлучення. Надати будь-яку письмову відповідь (відмову) з приводу їх звернення приватний нотаріус Квочак Л.Т. категорично відмовилась. Слід відзначити, що відповідач [PERSON] фактично завершив незаконну реконструкцію частини їх квартири, встановив окремі двері, зробив ремонт, планує використовувати дане приміщення для ведення підприємницької діяльності. Протягом проведення реконструкції частини квартири відповідач постійно перешкоди їм у користуванні належною їм квартирою. Внаслідок цього вони були змушені тимчасово змінити своє місце проживання і на даний час фактично проживають у [ADDRESS] . Такі дії відповідача та третіх осіб є грубим порушенням положень Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до Свідоцтва, виданого Госпрозрахунковою групою приватизації державного житлового фонду, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] - дружині, [PERSON] - дочці, [PERSON] - сину в рівних долях. Крім того, поділу майна, що є у спільній сумісній власності чи виділу частки у натурі 1/4 частини квартири, належної померлому [PERSON] , не було проведено. Відповідно до поданих заяв, позивачі уточнили розмір позовних вимог, згідно яких просили: визнати недійсним договір міни нерухомого майна - 1/4 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 23 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 4976 та скасувати запис про державну реєстрацію прав від 19.01.2009 року на підставі договору міни, 4976, 23.12.2008, приватний нотаріус Дорошенко О.В., застосувати наслідки недійсності правочину; скасувати свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 25.03.2014 року, на квартиру, що знаходиться у [ADDRESS] та скасувати запис про державну реєстрацію прав на підставі вказаного свідоцтва (а.с. 189, 208, т. 1). Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Домбровською Г.В. від 12.01.2016 року відкрито провадження у справі (а.с. 46, т.1). Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.05.2016 року (головуючий суддя Домбровська Г.В.) до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] (а.с. 167, т. 1). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.09.2016 року (головуючий суддя Домбровська Г.В.) проведено зміну статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] та залучено її до участі у справі в якості співвідповідача (а.с. 214, т. 1). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.09.2016 року (головуючий суддя Домбровська Г.В.) до участі в справі залучено в якості співвідповідача [PERSON] (а.с. 215, т. 1). У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Домбровської Г.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 56 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи. Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Польській М.В. (а.с. 42, т. 2). Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Польській М.в. (а.с. 43, т. 2). Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.05.2017 року (суддя Польська М.В.) вказану цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 44, т. 2). У зв`язку із закінченням 31.08.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Польської М.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 103 від 08.08.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи.(а.с. 46, т. 2). Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 47, т. 2). Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.08.2017 року (суддя Антоняк Т.М.) вказану цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 48, т. 2). Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.01.2019 року (головуючий суддя Антоняк Т.М.), за заявами позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позов в частині вимог щодо застосування наслідків недійсності правочину, скасування свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 25.03.2014 року та скасування запису про державну реєстрацію прав на підставі вказаного свідоцтва - залишено без розгляду (а.с. 124, т. 2). Третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко Олена Володимирівна подала заперечення на позов, у якому зазначила, що 23.12.2008 року, нею, за реєстром № 4976 посвідчено договір міни нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] . Згідно умов зазначеного вище договору міни, [PERSON] обміняв належну йому квартиру [ADDRESS] на належну [PERSON] 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Для посвідчення договору міни [PERSON] був наданий витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 21338854, виданий Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентазації, з якого вбачається що [PERSON] є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Право власності за ним зареєстроване на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду 11 грудня 2008 року, на підставі розпорядження міського № 780-р від 08.12.2008 року, яким визначено набуття права власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях, тобто із визначенням часток у спільній власності. На момент набуття у власність майна, [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебував, про що свідчила відповідна відмітка в паспорті відчужувача, а відповідно 1/4 частка квартири належала йому на праві особистої приватної власності. Отже, Договір міни посвідчено стосовно майна, право власності на яке зареєстровано у відповідній частці, належної відчужувачу на праві особистої приватної власності. Оскільки правочин, укладений [PERSON] та [PERSON] , не припиняв права власності на квартиру інших учасників спільної власності і не змінював розміру їх часток, вважає, що права останніх не були порушені (а.с. 135-136, т. 1). Відповідач [PERSON] подала відзив на позов, у якому вказує, що [PERSON] набув право власності на 1/4 квартири [ADDRESS] з моменту державної реєстрації права власності, а саме з 19.01.2009 року. Далі, в порядку спадкування, право власності на квартиру [ADDRESS] набула [PERSON] , яка в подальшому відчужила квартиру за договором купівлі-продажу [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу [PERSON] набула право власності на зазначену квартиру та є добросовісним її набувачем. При укладенні договору міни, так і в подальшому при укладені наступних договорів дарування та купівлі-продажу, будь-яких норм матеріального права не було порушено, в тому числі не були порушені права інших співвласників квартири [ADDRESS] , а нові власники відповідного майна [PERSON] і [PERSON] є добросовісними набувачами (а.с. 91-93, т. 2). Відповідач [PERSON] у відзиві на позов вказує, що позивачам було відомо про те, що між [PERSON] та ним буде укладатися договір міни квартири. Такий обмін відбувався, оскільки позивачі не могли жити в одній квартирі з померлим [PERSON] через постійні сварки та скандали. Саме він допомагав їм приватизовувати спірну квартиру [ADDRESS] , оскільки вже на той час між ними була домовленість про те, що він купить для [PERSON] квартиру по вул. Коновальця , яку в подальшому обміняє на його частку (1/4) у спірній квартирі по вул. Галицькій . Починаючи з січня 2009 року і по сьогоднішній день він самостійно і в повній мірі утримував спірну квартиру по вул. Галицькій , сплачував квартплату за спірну квартиру і позивачам ще з 2009 року про цей факт достеменно відомо. Всі ці роки, починаючи з 2009 року позивачі не ставили жодних питань. Однак, коли він вже фактично закінчив всі роботи по виділенню в натурі своєї частки із спірної квартири, позивачам це не сподобалося і вони подали даний позов. Позивачі у позовій заяві стверджують про порушення їх прав укладенням між ним та [PERSON] договору міни від 23.12.2008 року. Однак, при цьому вони не зазначають, яким чином ці права порушено, яким чином цей договір впливає на обсяг їхніх прав і чи будуть ці права відновлені, якщо суд визнає недійсним оспорюваний договір міни. Навіть у випадку, якщо суд визнає недійсним договір міни, то спірна 1/4 частка квартири по вул. Галицькій в будь-якому випадку не перейде у власність позивачів, оскільки замість нього власником цієї частки буде спадкоємець [PERSON] - [PERSON] , оскільки після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем, хто прийняв спадщину була його дружина [PERSON] , так як позивачі за даним позовом вже втратили право на оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, їм відмовлено у наданні додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В судовому засіданні представники позивачів підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 66, т. 2). Представники відповідачів та третя особа позов заперечили повністю з підстав, зазначених у відзивах та запереченнях на позов. Третя особа - приватний нотаріус Квочак [PERSON] Тарасівна не прибула в судове засідання, подавши заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 48, т. 1). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як слідує з матеріалів справи, 23 грудня 2008 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір міни нерухомого майна, відповідно якого строни обміняли належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] на 1/4 частину належної [PERSON] квартири [ADDRESS] (а.с. 15, 91 т. 1). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 52486331 від 02.02.2016 року вбачається, що трьохкімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - по 1/4 частки кожному (а.с. 64-65, т. 1). Заявою від 23.12.2008 року на ім`я приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В., [PERSON] ствердив, що нерухоме майно: 1/4 частина квартири [ADDRESS] та є предметом договору міни від 23.12.2008 року, належить йому на праві особистої приватної власності. Осіб, які б згідно із законом мали б на неї право, немає (а.с. 148, т. 1). Матеріалами справи встановлено, що 21.07.1998 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення № 298 «Про розгляд житлових питань», яким затвердив спільне рішення адміністрації та профкому про виділення житла в будинках, побудованих господарським способом: 13. Трикімнатну квартиру № 11, житловою площею 41,07 кв.м. виділено [PERSON] , склад сім`ї: він, дружина, донька [PERSON] , син [PERSON] (а.с. 7, т. 1). Як вбачається, 02.11.1998 року [PERSON] отримав ордер на житлове приміщення № 004322 для себе та членів його сім`ї (а.с. 6, т. 1). Згідно Свідоцтва про право власності від 11 грудня 2008 року, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, на підставі розпорядження міського голови від 08.12.2008 року, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності в рівних долях [PERSON] , [PERSON] - дружині, [PERSON] - дочці та [PERSON] - сину (а.с. 13, 14, 156, т. 1). Як встановлено матеріалами справи, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2003 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с. 8, т. 1). Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2003 року зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] , неповнолітньому [PERSON] , [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] у вказану квартиру (а.с. 23, т. 2). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2004 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення (а.с. 24, т. 2). Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2007 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] , що діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] , у зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі без надання іншого житла (а.с. 25-27, т. 2), яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.07.2007 року (а.с. 28, т. 2). Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.05.2008 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та частково задоволено зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про примусове вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та визнання права на приватизацію квартири, а саме вирішено вселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у квартиру [ADDRESS] ; встановити наступний порядок користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , виділивши в користування [PERSON] кімнату, площею 13,1 м.кв, зазначену в плані технічного паспорту під № 4, кімнати площею 19,1 м.кв., 9,4 м.кв., зазначених в плані технічного паспорту під №№ 2, 9, залишено в користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а кухню, туалет, ванну, кладову та два коридори залишити в спільному користуванні (а.с. 9-11, т. 1). Як слідує з копії довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галицька брама» від 22.12.2008 року № 30, у квартирі по [ADDRESS] проживають і прописані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 154, т. 1). [INFO] [PERSON] помер, що вбачається з копії свідоцтва про смерть, виданого повторно 02.09.2014 року, серії [NUMBER] (а.с. 26, т. 1). Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 19.11.2003 року, [PERSON] 19.11.2003 року одружився зі [PERSON] (а.с. 85, т. 1). 19.02.2014 року [PERSON] подала заяву приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. про прийняття спадщини за законом після смерті її чоловіка - [PERSON] на спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] , та грошових коштів, які знаходяться в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 81, т. 1). З наявних у спадковій справі документів слідує, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності ( частка 1/1) (а.с. 92). З довідки, виданої 04.11.2013 року КП «Єдиний розрахунковий центр» вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Чоловік - [PERSON] , який помер [INFO] , проживав у цій квартирі до дня смерті (а.с. 86, т. 1). 25.03.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON] - на квартиру [ADDRESS] (а.с. 115, т. 1). Відповідно до довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галицька брама» від 24.04.2015 року № 169, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 20, т. 1). Згідно листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області від 15.05.2015 року № В-15/1009/200/2 зазначено, що [PERSON] до Управління ДАБІ в Івано-Франківській області подано декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини власної квартири під торгово-офісне приміщення на [ADDRESS] , яка була перевірена на повноту даних та зареєстрована за № ІФ 083150710037 від 12.03.2015 року. [PERSON] направлено листа з вимогою забезпечити доступ до квартири [ADDRESS] та бути присутнім при здійсненні перевірки 25.05.2015 року (а.с. 21, т. 1). Листом Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області №В-15/1009/200/4 та від 22.07.2015 року, за зверненням [PERSON] проінформовано, що громадянином [PERSON] до Управління ДАБІ було подано декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції власної квартири під торгово-офісне приміщення на [ADDRESS] , яка була перевірена на повноту даних та зареєстрована за № ІФ 083150710037 від 12.03.2015 року (а.с. 22, т. 1). З листа Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 23.10.2015 року № 3407/02-14/1 слідує, що заява [PERSON] та [PERSON] одержана 23.10.2015 року та повідомлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була заведена спадкова справа приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 41893362 від 23.10.2015 року (а.с. 27, т. 1). Також, як встановлено матеріалами справи, за заявою [PERSON] та [PERSON] 08.07.2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016090010002975 про те, що 25.03.2014 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. завідомо підроблене свідоцтво про шлюб з [PERSON] , внаслідок чого після його смерті успадкувала належне йому майно (а.с. 199, 200, т. 1). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в позові відмовлено (а.с. 31-32, т. 2). Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено у задоволенні позову (а.с. 33-34, т. 2). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.06.2017 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 987 (а.с. 55, т. 2). Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено, що кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі змісту ч.ч. 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частою 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно статті 369 Цивільного Кодексу України, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин (грудень 2008 року), співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію ного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Статтею 345 Цивільного Кодексу України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. З досліджених в судовому засіданні доказів слідує, що державна реєстрація на спірну квартиру проводилась відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діяла на момент укладання спірного правочину, на підставі Свідоцтва про право власності від 11 грудня 2008 року, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду на підставі і розпорядження міського голови від 08.12.2008 року. Відтак, право власності на спірну квартиру виникло внаслідок приватизації з моменту прийняття відповідного рішення місцевою радою та посвідчувалося Свідоцтвом від 11.12.2008 року, а не з моменту їх реєстрації, оскільки в силу положень статті 344 ЦК України, права на нерухоме майно з моменту їх реєстрації виникають у разі набуття таких за договором. Також, як вбачається, оскаржуваний договір міни укладений без згоди співвласників на відчуження майна та порушує права позивачів, що відповідно до статтей 369, 203, 213 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Суд виходить з вимог ст. ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли своє підтвердження доводи позову про те, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на час укладення спірного договору міни, не перебувала у спільній частковій власності померлого [PERSON] , а відповідно до Свідоцтва про право власності від 11 грудня 2008 року, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, належала [PERSON] та позивачам на праві спільної сумісної власності. Відтак, відсутність згоди всіх співвласників квартири на відчуження її частки, порушує права позивачів. З огляду на вище встановлені обставини, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved