Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] 21 травня 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів посилаючись, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 02 липня 2010 року, мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На даний час шлюбні відносини припинили із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, непорозумінь, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сім`я їх розпалася остаточно, примирення неможливе. Просила суд шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] », місце проживання дитини визначити з нею, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 ч. з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини та покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, згоден на розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони 02 липня 2010 року зареєстрували шлюб в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 359. З 2017 року фактично не підтримують шлюбних відносин із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, непорозумінь, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного, проживають окремо. Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року сторонам надавався строк для примирення, але ніхто з них не прийняв мір для поновлення сім`ї, і тому шлюб необхідно розірвати. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати, залишити позивачу шлюбне прізвище « [PERSON] » та визначити місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] . Щодо стягнення аліментів судом встановлено наступне. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] з сім`єю не проживає, участі в матеріальному утриманні дитини не приймає, працездатний, інших утриманців немає. Такі встановлені в судовому засіданні обставини та аналіз наведених норм матеріального права дають суду підстави для висновку, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому необхідно стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Так як позов задоволено, то в відповідності до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп., що підтверджено документально та судовий збір в сумі 768, 40 грн. на рахунок держави.

Outcome: approved