Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» (далі - відповідач, КП «Київтеплоенерго»), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 1 047 грн. 15 коп. заборгованості із заробітної плати, 605 грн. 63 коп. компенсації за невикористану відпустку (один день), 12 грн. 95 коп. компенсації за невикористану відпустку (два дні) та 45 761 грн. 85 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього - 47 427 грн. 58 коп. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з 06.12.2019 року по 06.01.2021 року працював на посаді провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовного забезпечення продажу управління правового забезпечення продажу структурного підрозділу «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» за безстроковим трудовим договором. 06.01.2021 року позивача звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) згідно з наказом про припинення трудового договору від 29.12.2020 року № 573-К/ЕЗ. Позивач вважає, що на день звільнення не було проведено виплату всіх сум, що належали йому при звільненні, зокрема, заборгованість відповідача перед ним з виплати заробітної плати становить: 1 047 грн. 15 коп. заборгованості із заробітної плати, 605 грн. 63 коп. компенсації за невикористану відпустку (один день), 12 грн. 95 коп. компенсації за невикористану відпустку (два дні). Зазначене підтверджується довідкою відповідача про нарахований заробіток позивачу, розрахунковим листком позивача за січень 2021 року та виписками за рахунком позивача у АТ «Банк Кредит Дніпро». На підставі ст. 117 КЗпП України відповідач повинен також виплатити позивачу 45 761 грн. 85 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.01.2021 року по 12.03.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.05.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2021 року розгляд справи відкладено на 05.07.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2021 року задоволено клопотання позивача про виправлення описки в ухвалі цього ж суду та внесено виправлення в ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року у справі № 757/14141/21-ц за позовом [PERSON] до КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вірно зазначивши по тексту ухвали суду предмет спору «про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні», замість помилково вказаного «про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу». У зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому провадженні з розгляду клопотань органів досудового розслідування судове засідання, призначене на 05.07.2021 року, відкладено на 16.08.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2021 року розгляд справи відкладено на 13.09.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року задоволено клопотання представника відповідача про залишення без руху позовної заяви у цивільній справі за позовом [PERSON] до КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; позовну заяву [PERSON] до КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2021 року розгляд справи у судовому засіданні відкладено на 10.12.2021 року. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 27.05.2021 року, відповідач просить відмовити в позові повністю у зв`язку з його необґрунтованістю. Відзив обґрунтований тим, що позивачу підлягало до виплати 1 386 грн. 97 коп., що складається з: 263 грн. 01 коп. (сума основної заробітної плати, що підлягає виплаті після відрахування податків і зборів) + 975 грн. 06 коп. (компенсація за невикористані дні відпустки, що підлягає виплаті після відрахування податків і зборів) + 148 грн. 89 коп. (премія, що підлягає виплаті після відрахування податків і зборів). Вказану суму відповідач виплатив позивачу наступним чином: 05.01.2021 року - 950 грн. 05 коп.; 12.01.2021 року - 288 грн. 08 коп.; 05.02.2021 року - 148 грн. 90 коп. Отже, відповідач провів повний розрахунок з позивачем. Також, відповідач вказує, що виплата премії працівникам є його правом та залежить від наявності фінансових можливостей, тому до її виплати не можуть застосовуватись положення про порушення строків виплати. У зв`язку з виплатою відповідачем усіх належних позивачу сум безпідставною є вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 31.05.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій позивач просить заперечення відповідача, викладені у відзиві, залишити без задоволення. Позивач зазначає, що відповідач незаконно порахував останній робочий день позивача - 06.01.2021 року як день відпустки, тому позивач не отримав заробітну плату за останній робочий день. За період з 06.12.2019 року по 06.12.2020 року у позивача залишився один день невикористаної відпустки, за який відповідач не виплатив йому грошову компенсацію. Суму середнього заробітку за весь час не проведення розрахунку буде уточнено позивачем згідно з вимогами процесуального законодавства. 01.07.2021 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій погодився із проведенням виплати заробітної плати 05.02.2021 року, тобто із простроченням 29 календарних днів. Позивач зазначає, що 25.06.2021 року на його картковий (зарплатний) рахунок відповідачем перераховано 487 грн. 54 коп. (605 грн. 63 коп. з урахуванням податків і зборів) з призначенням платежу «компенсація за невикористану відпустку [PERSON] . Податки сплачено», тобто із простроченням 169 календарних днів. Таким чином, на час подачі цієї зави позивачем відповідачем проведено повний розрахунок з позивачем при звільненні. З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 117 963 грн. 88 коп. (з урахуванням податків і зборів) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 11.01.2021 року по день фактичного розрахунку станом на 25.06.2021 року, що становить 116 робочих днів (1 016 грн. 93 коп. (середньоденна заробітна плата) х 116 робочих днів = 117 963 грн. 88 коп.). 09.07.2021 року до суду надійшло заперечення відповідача на заяву позивача про уточнення позовних вимог, у якому відповідач вказує, що під час розрахунку днів компенсації за невикористану щорічну відпустку в наказі про припинення трудового договору [PERSON] від 29.12.2020 року № 573-К/ЕЗ не врахований один календарний день щорічної відпустки, який помилково надано йому 06.01.2020 року, у зв`язку з тим, що він вже отримував за нього кошти (відпускні) та через це позивачу було оформлено перерахунок заробітної плати. Зазначені обставини стали відомі підприємству після звернення позивача до суду з вимогою виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Наказом від 25.06.2021 року № 234-К/ЕЗ підприємство внесло зміни д наказу від 29.12.2020 року № 573-К/ЕЗ стосовно виплати компенсації за невикористану відпустку - один календарний день та 25.06.2021 року виплачено компенсацію, що підтверджується платіжним дорученням № 750506. Враховуючи, що відповідач усунув спірну ситуацію, провів повний розрахунок з позивачем, предмет спору відсутній, тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у заяві про уточнення позовних вимог, та на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов та у запереченні на заяву позивача про уточнення позовних вимог. Вислухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з КП «Київтеплоенерго» з 06.12.2019 року по 06.01.2021 року. Згідно з наказом структурного підрозділу «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» про припинення трудового договору від 29.12.2020 року № 573-К/ЕЗ [PERSON] звільнено з роботи 06.01.2021 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно з виписками за картковим рахунком [NUMBER] [PERSON] на рахунок позивача проведено наступні зарахування: 05.01.2021 року - 950 грн. заробітної плати за січень 2021 року та 11 152 грн. 47 коп. заробітної плати за грудень 2020 року; 12.01.2021 року - 288 грн. 08 коп. заробітної плати за січень 2021 року; 05.02.2021 року - 148 грн. 90 коп. заробітної плати за січень 2021 року (а.с. 14-16); 25.06.2021 року - 487 грн. 54 коп. компенсації за невикористану відпустку (а.с. 78). Оскільки, 487 грн. 54 коп. компенсації за невикористану відпустку позивачу перераховано з простроченням 169 календарних днів, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 117 963 грн. 88 коп. (з урахуванням податків і зборів) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 11.01.2021 року по день фактичного розрахунку станом на 25.06.2021 року, що становить 116 робочих днів. Статтею 43 Конституції України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Це право кореспондується з вимогами ст. 233 КЗпП України та ст. 21 Закону України «Про оплату праці». Згідно ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Так, відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Негативні для підприємства, установи, організації наслідки невиконання вказаних у ст. 116 КЗпП України вимог передбачені у ст. 117 цього Кодексу. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2021 року відповідач перерахував позивачу 487 грн. 54 коп. компенсації за невикористану відпустку, визнавши таким чином борг перед відповідачем. При цьому, позивач у заяві про уточнення позовних вимог погодився з тим, що відповідачем проведено повний розрахунок з ним при звільненні станом на 29.06.2021 року. За таких обставин, на час подачі позивачем заяви про уточнення позовних вимог спір про розмір належних позивачу як звільненому працівникові сум, відсутній. Разом з тим, 487 грн. 54 коп. (605 грн. 63 коп. без урахування податків і зборів) компенсації за невикористану відпустку відповідач перерахував лише 25.06.2021 року з простроченням 169 календарних днів. Позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню 117 963 грн. 88 коп. (з урахуванням податків і зборів) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 11.01.2021 року по день фактичного розрахунку станом на 25.06.2021 року, що становить 116 робочих днів (1 016 грн. 93 коп. (середньоденна заробітна плата) х 116 робочих днів = 117 963 грн. 88 коп.). У запереченні на заяву позивача про уточнення позовних вимог позивач вказував, що під час розрахунку днів компенсації за невикористану щорічну відпустку в наказі про припинення трудового договору [PERSON] від 29.12.2020 року № 573-К/ЕЗ не врахований один календарний день щорічної відпустки, який помилково надано йому 06.01.2020 року, у зв`язку з тим, що він вже отримував за нього кошти (відпускні) та через це позивачу було оформлено перерахунок заробітної плати. Наказом від 25.06.2021 року № 234-К/ЕЗ підприємство внесло зміни д наказу від 29.12.2020 року № 573-К/ЕЗ стосовно виплати компенсації за невикористану відпустку - один календарний день та 25.06.2021 року виплачено компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 487 грн. 54 коп. Вказаним підтверджуються доводи позивача про те, що відповідач при звільненні працівника з позивачем своєчасно повністю не розрахувався, остаточний розрахунок по заробітній платі проведений відповідачем 25.06.2021 року. Оскільки, спір про розмір належних звільненому працівнику сум заробітної плати відсутній, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Разом з тим, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку позивач просить стягнути з відповідача - 117 963 грн. 88 коп., значно перевищує суму заборгованості із заробітної плати - 487 грн. 54 коп., тому суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності з огляду на такі критерії: розмір простроченої заборгованості роботодавця; період затримки (прострочення), а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Так, 26.06.2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій прийшла до висновку, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. У постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19 в частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, зазначено, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. В разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку. За обставин цієї справи, судова палата дійшла висновку про необхідність застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні та навела такий розрахунок. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. З огляду на зазначене, враховуючи розмір простроченої заборгованості відповідача щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум (487 грн. 54 коп.), а також враховуючи період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості з 11.01.2021 року по 25.06.2021 року, та те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду (помилка підприємства у зв`язку з неврахуванням одного календарного дня щорічної відпустки, який помилково надано позивачу 06.01.2020 року), а також ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача, який з огляду на розміри своєчасно виплачених коштів та несвоєчасно виплачених коштів не може бути значним, і враховуючи співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України. Так, загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав: 950 грн. заробітної плати за січень 2021 року + 11 152 грн. 47 коп. заробітної плати за грудень 2020 року + 288 грн. 08 коп. заробітної плати за січень 2021 року + 148 грн. 90 коп. заробітної плати за січень 2021 року + 487 грн. 54 коп. компенсації за невикористану відпустку = 13 026 грн. 99 коп. (100%). Сума невиплаченої своєчасно позивачу компенсації за невикористану відпустку становить 487 грн. 54 коп., що складає 3,74 % від 13 026 грн. 99 коп. Обрахована сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату розрахунку становить 117 963 грн. 88 коп. Тому суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача шляхом стягнення на його користь 4 411 грн. 85 коп. як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (3,74 % від 117 963 грн. 88 коп.). Враховуючи наведене, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 4 411 грн. 85 коп. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № ПН 215600426655 від 14.09.2021 року. Оскільки позивач просив стягнути з відповідача 117 963 грн. 88 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак суд задовольняє позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4 411 грн. 85 коп., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 33 грн. 96 коп. у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial