Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач), про стягнення аліментів на утримання дитини: дочки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1000 грн. на дитину щомісяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.06.2009 року в Велеснівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №06. За час шлюбу в подружжя народилася одна дитина: дочка - [PERSON], [INFO]. 18.12.2015 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області шлюб між сторонами розірвано. Позивач в позовній заяві зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, з моменту припинення фактичних сімейних відносин відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на утримання не надає попри те, що він є працездатною, здоровою особою, що надає йому можливість працювати та утримувати дітей, а тому пропонує стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, представником позивача через канцелярію суду подана заяву про розгляд справи в її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання (реєстрації), про причини неявки суд не повідомив, заперечення на позовні вимоги суду не представив. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 14.11.2009 року в Велеснівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №06. Від даного шлюбу мають одну дитину: дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №127265, актовий запис №4. Згідно вищезазначеного свідоцтва, батьками [PERSON] є [PERSON] (батько) відповідач по справі, та [PERSON] (мати) позивач по справі. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 18.12.2015 року №603/774/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що сторони по справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх дочка [PERSON] знаходяться на повному утриманні та вихованні матері з якою і проживає, відповідач по справі участі у вихованні дітей не бере та фінансово їх не утримує попри те, що є здоровою, працездатною особою. Окрім цього з позовної заяви вбачається, що відомості про місце роботи та заробіток відповідача не відомі. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.\~ Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх малолітніх дітей. У відповідності до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно матеріалів справи місце роботи відповідача невідоме, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до\~ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоровя позивача, відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоровя та вік дитини, відсутність відомостей про інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, місце роботи, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на момент звернення з позовною заявою, встановлених ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», а саме, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2017 року Законом установлений на рівні 1777 грн., а також з врахуванням положень\~ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі 800 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 22.05.2017 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» \~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Приписами ч. 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що у разі\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.\~\~ Отже, з відповідача [PERSON] слід стягнути\~\~в дохід\~\~держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial