Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник, [PERSON] ) звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] (далі - заінтересована особа, [PERSON] ), у якій просить встановити заходи тимчасового обмеження дій і прав [PERSON] строком на 6 місяців, а саме: заборонити вести листування, телефонні переговори та у будь-якій спосіб спілкуватися або контактувати через інші засоби зв`язку з [PERSON] особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] та її житла в [ADDRESS] ближче ніж на 50 метрів, крім випадків необхідної спільної участі в судових засіданнях та при передачі дитини у місцях та в час, визначених як місце та час передачі дитини; зобов`язати [PERSON] пройти відповідну програму для кривдників на строк 12 місяців; стягнути з [PERSON] на користь заявника судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Заявник зазначає, що на даний час діти проживають з батьком, який повністю обмежив спілкування матері з дітьми, змінює місце їх проживання без інформування матері. З часу припинення шлюбу з боку [PERSON] відносно [PERSON] , її рідних та близьких систематично вчиняються дії, які мають характер домашнього насильства, зокрема, [PERSON] у переписках за телефоном вдається до відкритих погроз, образ, приниження честі та гідності заявника, використовує нецензурну та недопустиму лексику; вимагає грошові кошти; примушує до безпідставного збільшення аліментів на дітей; шантажує, погрожує розправою над нею та її батьками, завданням шкоди здоров`ю, вбивством; вдається до тиску з посиланням на судову, поліцейську та інші розправи щодо заявника. Згідно з психологічним висновком емоційного стану [PERSON] , наданим практикуючим психологом Перекопайко О.А. , заявник переживає значні травмуючи події, які негативно впливають на її психоемоційний та фізичний стан: погіршення сну, зміна ваги, сиве волосся, тривожні стани. Заявник вважає, що постійні погрозливі, принижуючі, маніпулятивні смс-повідомлення у телефоні з боку заінтересованої особи завдають їй психологічну травму та можуть розглядатись як психологічне насилля над особистістю; такі дії обмежують вільне та безпечне (психологічне та фізичне) пересування заявника після спільних зустрічей. Так, 23.07.2021 року о 20 годині [PERSON] прийшов до місця проживання заявника, вчинив скандал, дзвонив у домофон та на телефон, погрожував фізичною розправою, виламував двері та вимагав підписати документи. 31.07.2021 року заінтересована особа написав заявнику електронного листа з погрозами позбавити її волі (посадити в тюрму), якщо вона публічно наважиться обговорити проблему переховування від неї дітей батьком; 02.08.2021 року заінтересована особа у телефонній розмові погрожував заявнику кримінальним переслідуванням через її звернення за захистом своїх прав як матері. На думку заявника, оцінка змісту конкретних фраз, лексики та характеру використання мовних засобів, які [PERSON] застосовує у переписці з колишньою дружиною, дає підстави для висновку, що його дії слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства, що викликає у заявника побоювання за свою безпеку та безпеку своїх рідних і завдає шкоди психічному здоров`ю. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено заяву до розгляду в судове засідання на 13.08.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.08.2021 року розгляд справи відкладено на 17.08.2021 року за клопотанням представника заінтересованої особи. 13.08.2021 року від заінтересованої особи надійшли заперечення на заяву [PERSON] , в яких він заперечив вимоги заявника, зазначивши, що всі звинувачення не підтверджені належними доказами; у грудні 2020 року [PERSON] вже зверталась до Печерського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] внаслідок вчинення психологічного насильства, проте рішенням цього ж суду від 24.03.2021 року заяву [PERSON] залишено без задоволення; заявник не має перешкод у спілкуванні з дітьми, при цьому вона не приймає участі у вихованні та утриманні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] ; за період 2018-2020 років відносно заявниці було складено 7 протоколів про адміністративні правопорушення; у 2019 році відносно [PERSON] складено 3 тимчасові заборонні приписи; у 2019-2020 роках заявник вчиняла щодо заінтересованої особи психологічне та фізичне насильство; [PERSON] постійно провокує виникнення негативних відносин між сторонами, влаштовує сварки та вчиняє домашнє насильство. [PERSON] просить відмовити у задоволені заяви [PERSON] . В судовому засіданні заявник та представник заявника вимоги заяви підтримали в повному обсязі, з викладених у ній підстав, просили задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] заявлені вимоги не визнає, просив суд відмовити в задоволені заяви, вказуючи на безпідставність доводів заявника. Заслухавши думку представника заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.07.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судовим наказом Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі однієї третини частини заробітку доходу, не менше п`ятдесяти відсотків, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 30.06.2020 року до досягнення дітьми повноліття. Розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.09.2020 року визначено участь [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , наступним чином: з понеділка 8.00 год до неділі 19.00 год забирати та повертати дитину за адресою: [ADDRESS] ; встановити черговість участі у вихованні дитини - [PERSON] - тиждень через тиждень, починаючи з 07.09.2020 року до набрання законної сили рішенням суду про визначення місця проживання малолітньої дитини. Згідно з висновком виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 05.05.2021 року № 5-1195 на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Борщагівській сільській раді Бучанського району Київської області від 27.04.2021 року (протокол № 2) орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно п.п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.п. 5, 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII, запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII). У ч. 2 ст. 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 350-4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути зазначені обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17.04.2019 року у справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19); від 26.09.2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19); від 17.06.2020 року у справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19); від 23.12.2020 року у справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19); від 24.02.2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20); від 14.07.2021 року у справі № 643/15988/20 (провадження № 61-5729св21). Відповідно до п.п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закону № 2229-VIII, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя, батьків (мати, батько) і дитину (дітей). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підставою для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно заінтересованої особи, заявник вважає систематичне вчинення з боку [PERSON] відносно неї, її рідних та близьких дій, які мають характер домашнього насильства, зокрема, [PERSON] у переписках за телефоном вдається до відкритих погроз, образ, приниження честі та гідності заявника, використовує нецензурну та недопустиму лексику; вимагає грошові кошти; примушує до безпідставного збільшення аліментів на дітей; шантажує, погрожує розправою над нею та її батьками, завданням шкоди здоров`ю, вбивством; вдається до тиску з посиланням на судову, поліцейську та інші розправи щодо заявника. Як вбачається з матеріалів справи, заявник в якості доказів долучає до заяви про видачу обмежувального припису копії: свідоцтв про одруження та народження дітей; судового рішення про розірвання шлюбу; роздруківок переписок (смс-повідомлень) між заявником та заінтересованою особою; психологічного висновку емоційного стану заявника; письмових пояснень заявника, прийнятих дільничним офіцером поліції СДОП ВП Печерського управління поліції ГУНП у м. Киві від 23.07.2021 року; термінових обмежувальних приписів щодо заінтересованої особи; роздруківки електронного листа від заінтересованої особи на адресу заявника (у вигляді простого тексту); постанови Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2021 року у справі № 757/912/21-ц про закриття провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності; постанови Київського апеляційного суду від 10.03.2021 року у справі № 757/879/21-ц про закриття провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; флеш-накопичувачі (диски) з відео- та аудіо- записами від 27.05.2021 року, від 01.09.2020 року, від 02.07.2021 року, від 02.08.2021 року. Заінтересованою особою надано до суду копії: термінового заборонного припису стосовно заявника у зв`язку із скоєнням домашнього насильства стосовно постраждалої особи - [PERSON] ; заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] ; рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2021 року у справі № 757/54897/20-ц про відмову в задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] ; заяви заінтересованої особи про готування до вчинення кримінального правопорушення; актів обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї малолітньої (неповнолітньої) дитини; акту виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про встановлення факту проживання; висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; висновку судово-психіатричного експерта № 60; висновку експерта № 9671; розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 04.09.2020 року № 444 про визначення участі заявника у вихованні малолітнього сина; заяв до правоохоронних органів та органів опіки та піклування; кольорові роздруківки зображень сторін з дітьми тощо. При вирішенні заяви суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 756/2072/18, згідно з якими видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Судом встановлено, що матеріали справи, на які посилається заявник, свідчать про те, що вона, зокрема, зверталася до правоохоронних органів з повідомленням про домашнє насильство. Разом з тим суд виходить з того, що звернення заявника до правоохоронних органів не підтверджують факт вчинення насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62 Конституції України). Звернення до органів державної влади, зокрема правоохоронних, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства заінтересованою особою щодо заявника, що є необхідною умовою для застосування до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом. Також, заявник [PERSON] вже зверталась до Печерського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2021 року у справі № 757/54897/20-ц заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] залишено без задоволення. Судом встановлено, що додані до заяви [PERSON] копії роздруківок переписок (смс-повідомлень) з телефону між сторонами не містять з боку [PERSON] словесних образ, приниження, нецензурної та недопустимої лексики, інформації щодо вимагання грошових коштів, примушування до безпідставного збільшення розміру аліментів на дітей, шантажу, погроз розправою над заявницею та її батьками, завданням шкоди її здоров`ю, залякування, переслідування тощо. Отже, судом встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, однак з огляду на встановлені судом обставини та за результатами судового розгляду не встановлено, що заінтересована особа чинить відносно заявника психологічне та фізичне насильство, щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення Закону № 2229-VIII. Відтак, за встановлених судом обставин, відносини між сторонами не є такими, за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно [PERSON] обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до ст. 24 Закону № 2229-VIII, тому заявлені [PERSON] вимоги не підлягають задоволенню судом. При цьому, як встановлено судом, [PERSON] виховує, утримує та піклується дітьми, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з батьком; приймає активну участь у їхньому житті. Позитивне ставлення в свою чергу [PERSON] , [INFO] , до батька [PERSON] підтверджують його заяви до начальника Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12.03.2020 року та 23.04.2020 року (а.с. 108, 112). Матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна було б констатувати, що заявник є постраждалою від домашнього насильства особою станом на день звернення з даною заявою та її розгляду судом. Враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що у задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити. Крім того, заявник просила стягнути з відповідача понесені судові витрати. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з положеннями ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин суд вважає, що судові витрати стягненню із заінтересованої особи на користь заявника не підлягають.

Outcome: dismissed