Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] 14 квітня 2014 року звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із заявою, де просить визнати недієздатним її сина [PERSON], [INFO], та призначити її опікуном останнього, посилаючись на те, що останній являється інвалідом дитинства 2 групи, оскільки страждає на тяжке хронічне психічне захворювання. У зв'язку з хворобою не може розуміти значення своїх дій, керувати ними і потребує опіки. У судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи, органу опіки та піклування Жовтоводської міської ради, Детюк П.І., належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення заявника, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Закон, ч.3 ст.237 ЦПК України передбачила, що заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, органом опіки та піклування або психіатричним закладом. Із дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про народження встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], та мешкає разом із останньою за адресою [ADDRESS] /а.с.2,3/. Таким чином, до суду із заявою про визнання громадянина недієздатним звернулася особа, яка включена законом до кола осіб, що мають право ініціювати у суді питання про недієздатність іншого громадянина. [PERSON] є інвалідом дитинства та з 01 березня 2004 року йому встановлена друга група інвалідності (а.с. 5). З висновку ЛКК ДЗ СМСЧ-9 також вбачається, що [PERSON], внаслідок психічного розладу, потребує постійного стороннього догляду /а.с.4/ Згідно акту судово-психіатричного експерта №117 від 15.07.2014 року [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у вигляді вираженого розладу особистості та поведінки внаслідок епілепсії. За своїм психічним станом в теперішній час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. /а.с.30-31/. Із пояснень заявника у судовому засіданні судом також встановлено, що вона опікуючись життям та здоров'ям свого хворого сина із самого дитинства та до теперішнього часу вирішує усі соціальні та побутові питання, щодо забезпечення життя [PERSON], оскільки самостійно обслуговувати син себе не може, як і не може приймати будь-яких рішень щодо самоорганізації свого життя. Вказані обставини, у своїй сукупності, дають суду змогу прийти до висновку про те, що [PERSON] дійсно за своїм психічним станом є особою, яка не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому має бути у судовому порядку визнаний недієздатним. Згідно ч.1 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. У судовому засіданні [PERSON] підтвердила своє бажання продовжувати опікуватися своїм хворим сином та вона за своїм соціальним, матеріальним та побутовим статусом може виконувати функції опікуна. Враховуючи наведене, у відповідності до ст.60 ЦК України, та згідно із ст.10,11,212-215,236-241 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved