Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та просять зобовязати відповідачів не чинити перешкод у користуванні жилими та нежилими приміщеннями гуртожитку по вул. Балківській, 35/1 в м. Одесі, посилаючись на те, що між ними та [PERSON], [PERSON] були укладені трудові договори на виконання сезонних робіт. Для проживання позивачів їм були виділені кімнати у гуртожитку та надані ордери на вселення. Оскільки сезонні роботи були завершені, а трудові договори розірвані, вони отримали вимогу від відповідачів про виселення. Однак, позивачі вважають такі вимоги незаконними, так як приміщення, які були пристосовані як гуртожиток, не відповідають нормам ДБН, СНІП, санітарним нормам, а також не зареєстровані в державній реєстраційній службі України як гуртожиток. Тому, на думку позивачів, власники приміщень відповідно до положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не мають право їх виселяти. В подальшому, з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись [PERSON] та [PERSON], в якому просили виселити відповідачів із займаних ними приміщень, а також визнати за приміщеннями цокольного поверху та підвальними приміщеннями загальною пл. 1\~214, 6 кв. м., що є власністю [PERSON] та [PERSON], які розташовані по вул. Балківській, 35/1 в м. Одесі статус гуртожитку. Зустрічні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до положення про гуртожитки відповідачі незаконно займають спірні приміщення гуртожитку, оскільки жодних документів, які на цей час надають їм право проживання в ньому, в них немає. Представник [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та визнав зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] в частині визнання за будівлями, жилими та нежитловими приміщеннями, які розташовані по вул. Балківській, 35/1 в м. Одесі статус гуртожитку. В задоволенні решти зустрічних позовних вимог заперечував. Представник [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісних позовних вимог, та підтримав зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що співвласниками приміщень цокольного поверху та підвальних приміщень загальною пл. 1\~214, 6 кв. м, які розташовані по вул. Балківській, 35/1 в м. Одесі в рівних частках є [PERSON] та [PERSON], про що свідчить заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2010 року. Право власності [PERSON] та [PERSON] на вищевказані приміщення підтверджується також витягом КП «ОМБТІ та РОН» про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27100888 від 25 серпня 2010 року, що спростовує посилання відповідачів за зустрічним позовом про відсутність державної реєстрації права власності нерухомого майна. На підставі договорів платного користування приміщення від 01 січня 2015 року та відповідних ордерів на жилу площу в гуртожитку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були заселені у вказані приміщення для тимчасового проживання до 01 березня 2015 року. Відповідно до п. 10 Примірного положення про гуртожитки затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986 року, ст. 129 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Рішення про надання позивачам за первісним позовом спірних кімнат, та спеціальні ордери на зайняття жилої площі в даному гуртожитку видавався за умови тимчасового проживання, як тимчасовим працівникам і особам, що працювали за строковим трудовим договором. На даний час відповідачі не перебувають з ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] у трудових відносинах. Тому, після розірвання трудових угод, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратили право на проживання в спірних приміщеннях, та отримали повідомлення про виселення. Ст. 109 ЖК УРСР передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ч. 1 ст. 132 ЖК УРСР встановлює, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у звязку з роботою чи навчанням. Однак, оскільки [PERSON] та [PERSON] є співвласниками приміщень цокольного поверху та підвальних приміщень загальною пл. 1\~214, 6 кв. м, які розташовані по вул. Балківській, 35/1 в м. Одесі, то їх право власності підлягає захисту в порядку ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.. При таких обставинах, як власник так і користувач, до якого перейшло на період дії правочину право користування має право з підстав передбачених ст. ст. 11, 391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та припинення дій, що порушують це право. Крім того, ст. 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканим. Суд вважає безпідставним посилання відповідачів за зустрічним позовом на Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», тому що сфера дії даного Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій ЗС України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону, МВС України та державних навчальних закладів, а спірні приміщення гуртожитку є приватною власністю. Тому, суд вважає позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилими та нежилими приміщеннями гуртожитку по вул. Балківській, 35/1 в м. Одесі, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Натомість, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про виселення відповідачів за зустрічним позовом з вищевказаних приміщень є доведеними у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» №109/2015 від 28 липня 2015 року будівлі, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 35/1 відповідають вимогам ДБН, СНІП, санітарним нормам щодо гуртожитків. Також згідно експертного висновку державної санітарної служби України використання спірних приміщень як гуртожитку не порушує державні санітарні норми. Відповідно до довідки Одеської обласної асоціації роботодавців Півдня України №35/03 вищевказані будівлі, житлові та нежитлові приміщення, які є власністю [PERSON] та [PERSON], зареєстровані як гуртожитки, та призначенні для тимчасового проживання найманих працівників. Згідно п 1.2 договору страхування від 04 червня 2015 року територією страхування є, в тому числі, гуртожиток за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 35/1. Таким чином, вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання за вищевказаними приміщеннями статусу гуртожитків також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] необґрунтовані та не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved