Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої дії представник - адвокат Овсепян К.А., звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2012 року після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] спільних малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом з матір`ю [PERSON] . Факт спільного проживання дітей разом з матір`ю також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою виконавчим комітетом Ужгородської міської ради Закарпатської області, згідно з якою [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2012 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01.03.2012 року і до досягнення ними повноліття. Посилаючись на норми сімейного законодавства та беручи до уваги факти, що свідчать про погіршення матеріального стану позивача, представник позивача просить врахувати, що на даний час позивач ніде не працює, оскільки перебуває на обліку в Ужгородському районному центрі зайнятості з 07.10.2019 року, як безробітна, що підтверджується довідкою Державного центру зайнятості Ужгородська районна філія № 290 від 15.10.2019 року. Мати позивача, з якою фактично зараз проживає сама [PERSON] з своїми малолітніми дітьми, хворіє з 2015 року, їй встановлено діагноз - рак молочних залоз, що підтверджується мультиспіральною комп`ютерною томографією МСКТ № 3572 від 06.09.2018 року, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 996 від 23.08.2018 року та довідкою № 250/7 від 21.10.2019 року, виданою Ужгородським міським центром первинної медико-санітарної допомоги. Даний діагноз потребує постійного лікування, на які використовуються значні кошти. Протягом всього цього часу, а саме з 2015 року витрати на лікування здійснюються позивачем, оскільки мати позивача не працює, є пенсіонером по інвалідності ІІ групи, загальне захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експортною комісією № 7850 від 08.10.2018 року та пенсійним посвідченням матері позивача [PERSON] . Спільна донька протягом останніх чотирьох років відвідує гурток з танців, відвідування якого коштує з вересня 2019 року 600 грн. щомісячно, попередньо відвідування гуртка коштувало 430 грн., що підтверджується довідкою № 01-10.2019 від 17.10.2019 року, виданою ФОП [PERSON] . Спільний син займається протягом двох років бойовим мистецтвом таеквон-до, відвідування (тренування) якого коштує 450 грн. щомісячно. Крім того, [PERSON] систематично бере участь у змаганнях, вартість коливається від 1500 грн. до 2500 грн., які здійснюються за рахунок матері дитини - позивача у справі, що підтверджується довідкою від 18.10.2019 року, виданою ГО «Розвиток таеквон-до Ужгород». Представник позивача вказує, що з наведеного вбачається, що розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду вистачає лише для забезпечення однієї з потреб дітей, для звичного розвитку. З моменту присудження аліментів в розмірі 700 грн. на кожну дитину пройшов значний час, який перш за все зумовлений тим, що ця сума станом на 2019 року є явно малою, з якою не в змозі утримувати двох дітей, з того часу істотно зріс рівень споживчих цін та відповідно до цього та з урахуванням вікових особливостей дитини зросли витрати на утримання дітей, які вже є досить дорослими. Відповідач, як батько спільних з позивачем дітей на даний час офіційно не працевлаштований, однак систематично їздить на заробітки до Чеської Республіки. Однак, зважаючи на те, що за один день він мав можливість сплатити заборгованість по аліментах за період 2012 року - 2019 року в розмірі 100000 грн., оскільки в нього була заборона у виїзді за кордон, що підтверджується випискою з банку від 17.10.2019 року, а тому, за твердженням представника позивача, у відповідача є реальна можливість працювати та виконувати покладені на нього законодавством України, яка батька спільних з позивачем дітей, обов`язку сплачувати аліменти. Позивач вважає, що для виконання свого обов`язку перед дітьми щодо їх достатнього та належного матеріального забезпечення відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину і хоча б в такий спосіб допомогти їй в утриманні та вихованні дітей. Зазначає, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання малолітнього сина значно зросли. У зв`язку з тим, що малолітній син зростає, зростають і потреби в матеріальному забезпеченні, зокрема збільшуються витрати, пов`язані з доглядом за дитиною та підготовкою дитини до школи. Також представник позивача зауважує, що враховуючи зміни, які відбулися в законодавстві щодо забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також інтереси спільних дітей сторін, на утримання яких судовим рішенням в 2012 році стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. щомісячно, який на даний час є не значним у зв`язку зі зростанням цін на продукти харчування, одяг, засобами гігієни, позивач не завжди має змогу оплатити у разі потреби лікування, відвідування необхідних гуртків, тощо, останнім часом значно підвищилися ціни на житлово-комунальні послуги. Відповідач відмовляється добровільно збільшити розмір аліментів на утримання дитини, посилаючись на рішення суду та відсутність роботи, стабільного заробітку. Виходячи з принципів розумності та справедливості, дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, а також обставин, що мають істотне значення, якими в даному випадку є інтереси та потреби малолітнього сина, оскільки на даний час відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх доньки та сина не має, а тому, зважаючи на те, що розмір аліментів і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку з часу стягнення значно збільшився, позивач просить збільшити розмір аліментів з 700 грн. до 3000 грн. щомісячно на утримання спільних дітей. На підставі викладеного, представник позивача просить суд змінити встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2012 року розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області [PERSON] від 02.12.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 17.01.2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Голуб В.К. подано відзив на позовну заяву. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2020 року прийнято до провадження матеріали цивільної справи № 308/12098/19 за вказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 10.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500-2000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Представник відповідача зазначає, що відповідач категорично заперечує щодо збільшення суми аліментів, які стягуються з нього на утримання спільних з позивачем неповнолітніх дітей у тому розмірі, в якому вимагає позивач, а саме по 3000 грн. на кожну дитину. Враховуючи вимоги ст. ст. 180, 182, 184 СК України, [PERSON] не заперечує стосовно виплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1500-2000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, і вважає, що така сума є достатньою та обґрунтованою, з урахуванням вимог чинного законодавства та його фінансового стану. Постійного та стабільного заробітку у [PERSON] на даний час немає, роботу по своїй професії, а саме фахівця в галузі комп`ютерного забезпечення в м. Ужгороді він знайти не може, того обмежувався виконанням тимчасових робіт, які йому вдавалося знаходити в м. Ужгороді та декілька разів він виїжджав на заробітки до Чехії. Заробіток відповідача станом на сьогоднішній день є незначним та нестабільним. Крім того, у відповідача є певні заперечення та пояснення щодо окремих тверджень позивача, викладених у позовній заяві [PERSON] , та окремих фактів, зазначених у позові, які не відповідають дійсності. Твердження позивача спростовується банківською випискою від 17.10.2019 року, яку [PERSON] представила суду, яка є свідчення погашення суми заборгованості з боку відповідача по аліментах у розмірі 100000 грн. Цей документ засвідчує, що заборгованість виплатив не відповідач [PERSON] , а його мати [PERSON] , у зв`язку із відсутністю у нього грошових коштів (у представленій позивачем виписці зазначено, що платником вказаної суми є [PERSON] ). Вказану суму матері відповідача [PERSON] вдалося виплатити завдяки отриманню нею в А-Банку кредиту в розмірі 40000 грн., що підтверджується кредитним договором та банківськими квитанціями. Крім того, частину грошей для погашення заборгованості по аліментах відповідачу позичила його тітка [PERSON] , вона передала матері відповідача [PERSON] кошти у розмірі 5200 грн. та 15000 грн., загальною сумою 20200 грн., які ввійшли в загальну суму, перераховану позивачу [PERSON] в якості сплати заборгованості по аліментах. Таким чином, заборгованість по аліментах замість відповідача [PERSON] виплатила його мати [PERSON] , що спростовує твердження позивача про ніби то значне покращення фінансового становища відповідача. Вважає, що виплата на утримання неповнолітніх дітей по 1500-2000 грн. щомісячно на кожну дитину буде логічною та доцільною, а також відповідатиме вимогам чинного законодавства. Так як відповідач на даний час перебуває у дещо скрутному становищі та немає постійного доходу, вважає, що сума аліментів на кожну дитину по 3000 грн. щомісячно є надто великою для нього і виплачувати такі кошти він не в стані з огляду на своє матеріальне становище. Представник відповідача просив врахувати, що відповідач одружений та його дружина наразі вагітна. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч. 1 ст. 64 ЦПК України). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, що надані позивачем до позовної заяви та відповідачем до відзиву, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2012 року між ними було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилися двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , яких згідно із зазначеним рішенням суду ухвалено залишити проживати разом із матір`ю. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2012 року (справа № 712/4353/12), що набрало законної сили, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01.03.2012 року і до досягнення ними повноліття. Спільні діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Донька [PERSON] відвідує гурток з танців та за період з січня 2019 року по жовтень 2019 року позивачем оплачено за доньку за хореографічні послуги 2965 грн., що підтверджується довідкою № 01-10-019 від 17.10.2019 року, виданою ФОП [PERSON] . Син [PERSON] займається бойовим мистецтвом таеквон-до та систематично приймає участь у змаганнях, вартість яких відповідно становить загалом 1500-2000 грн., що підтверджується довідкою, виданою ГО «Розвиток таеквон-до Ужгород» від 18.10.2019 року. Крім того, мати позивача - [PERSON] , [INFO] , з якою, за твердженням позивача, фактично зараз вона проживає разом із дітьми, є особою з інвалідністю ІІ групи, хворіє та їй встановлено діагноз - рак молочних залоз, що підтверджується мультиспіральною комп`ютерною томографією МСКТ [NUMBER] 3572 від 06.09.2018 року, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 996 від 23.08.2018 року та довідкою № 250/7 від 21.10.2019 року, виданою Ужгородським міським центром первинної медико-санітарної допомоги. [PERSON] на даний час не працює та перебуває на обліку як безробітна в центрі зайнятості з 07.10.2019 року, що підтверджується довідкою Ужгородської районної філії Закарпатського обласного центру зайнятості № 290 від 15.10.2019 року. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, їх спільні діти перебувають на утриманні позивача та потребують матеріального забезпечення, відповідач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має. За приписами ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. На момент ухвалення рішення суду від 25.06.2012 року про стягнення аліментів на спільних дітей сторін згідно зі ст. 12 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» було установлено у 2012 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 893 гривні, з 1 квітня - 911 гривень, з 1 липня - 917 гривень, з 1 жовтня - 930 гривень, з 1 грудня - 961 гривня. Суд вважає, що з часу ухвалення судом вказаного рішення сталася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування в силу положень ч. 3 ст. 82 ЦПК України, а тому є підстави для задоволення позову. При визначенні розміру аліментів на утримання спільних дітей суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за неповнолітніми дітьми, вік та стан здоров`я дітей, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність у нього інших утриманців, часткове визнання позову, а також вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Разом із тим, судом береться до уваги та обставина, що з моменту ухвалення рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2012 року, за яким були враховані існуючі на той час обставини, передбачені ст. 182 СК України, істотно зріс рівень споживчих цін та відповідно до цього та з урахуванням вікових особливостей дітей, зросли витрати на їх утримання, що вплинуло на матеріальний стан позивача у сторону його погіршення. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Зважаючи на рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей та з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково і збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2012 року в справі № 712/4353/12, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказів того, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину позивач суду не надала, а відтак, суд вважає, що у решті позовних вимог щодо слід відмовити. Відповідно до положень ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про збільшення розміру аліментів, то такий слід компенсувати за рахунок держави. У судовому засіданні 10.03.2020 року на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повний текст якого складено 11.03.2020 року.

Outcome: partial