Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє Адвокат Чернієнко С.А. звернулись до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просили суд визнати дійсним укладений на Універсальній товарній біржі «Фенікс» договір купівлі-продажу нерухомого майна №824 від 12 березня 2002 року, згідно якого [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частках квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку (по 1/3 за кожним) та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 28 березня 2002 року зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №18398. Позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що 12.03.2002 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені і в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №824, за яким відповідачі продали а позивачі придбали в рівних частках квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений на Універсальній товарній біржі «Фенікс». Право власності на вказану квартиру позивачами було зареєстровано у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №18398. Однак нотаріально вказаний договір посвідчений не був. Станом на теперішній час відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення вказаного договору, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явились, від їх представника адвоката Чернієнка С.А. до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, наполягають на задоволенні позову, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив до суду не надали, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Представник Універсальної Товарної\~Біржи «Фенікс» до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12.03.2002 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №824, за яким відповідачі продали а позивачі придбали в рівних частках квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений на Універсальній Товарній Біржі «Фенікс» та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №824 від 12 березня 2001 року. 28 березня 2002 року вказана угода була зареєстрована у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №18398. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 12.03.2002 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору №824 від 12.03.2002 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі «Фенікс», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Відповідно до реєстраційного посвідчення КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28.03.2002 року за №18398 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу №824 від 12 березня 2002 року. На теперішній час позивачам стало відомо про недійсність біржової угоди і необхідності підтвердження її дійсності у судовому порядку, оскільки при оформленні сторонами договору купівлі-продажу не були виконані вимоги ст. 227 ЦК України, в частині нотаріального оформлення зазначеної угоди. Отримавши державну реєстрацію в КП «ММБТІ» право власності на вказану квартиру, яку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали за договором купівлі-продажу №824 від 12 березня 2002 року, що зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі «Фенікс», держава цим самим визнала їх право власності на спірну квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у 2002 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи. Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу №824 від 12 березня 2002 року, що зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі «Фенікс», за яким [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] від 12.03.2002 року, реєстраційний №824, оформленого на Універсальній Товарній Біржі «Фенікс», дійсним. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. (по 280,27 грн. з кожного).

Outcome: approved