Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

[PERSON] 03.06.2019 року звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські Авіалінії» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 282\~181 грн. 02 коп. на її користь. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що працювала на Державному авіапідприємстві «Львівські Авіалінії» на посаді начальника відділу організації праці і заробітної плати та економічного планування. Наказом № 41/к від 14 квітня 2014 року була звільнена з роботи 14 квітня 2014 року на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Під час звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата починаючи з жовтня 2011 року по квітень 2014 року у розмірі 114681,98 грн. У зв`язку з тим, що відповідач по день звернення до суду із позовом не провів повний розрахунок при звільненні позивача з роботи, починаючи з 15.04.2014 року до моменту звернення до суду 31.05.2019 року пройшло 1282 робочих днів, [PERSON] вважає, що відповідач повинен, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 282 181 грн. 02 коп. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 18.06.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з для вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу\~п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. (а.с.24). Позивач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, однак подала до суду заяву у якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку без представника відповідача, який без поважних причин у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання. Однак матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ч. 1 ст.\~94\~Кодексу законів\~про працю\~України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Державним авіапідприємством «Львівські Авіалінії» та 14.04.2014 року звільнена на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, що стверджується копією трудової книжки / а.с.4-10/. П.\~1\~ч.\~1\~статті 40\~КЗпП України\~визначено умови\~розірвання трудового\~договору,\~а саме:\~трудовий договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~а також\~строковий трудовий\~договір до\~закінчення строку\~його чинності\~можуть бути\~розірвані власником\~або уповноваженим\~ним органом\~лише у\~випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Під час звільнення [PERSON] відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата починаючи з жовтня 2011 року по квітень 2014 року у розмірі 114681,98 грн., що стверджується довідкою за № 30-215/19 від 30.05.2019 року. /а.с.11-12/ Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець недоведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідач не представив суду жодних доказів відсутності вини підприємства\~у невиплаті належних позивачу при звільненні сум. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно пред`явленого позивачем розрахунку заборгованості, починаючи з 15.04.2014 року до моменту звернення до суду 31.05.2019 року пройшло 1282 робочих днів, відповідач, на думку [PERSON] , повинен, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 282 181 грн. 02 коп. (середній заробіток за день - 220 грн. 11 коп. х 1282 робочих днів = 282 181 грн. 02 коп.). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути на користь позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 282 181 грн. 02 коп. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, а саме у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved