Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Лисенко С.Д. звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача про стягнення боргу, процентів за користування позикою та пені, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача на його користь суму позики в розмірі 981 199,60 гривень, що складається з боргу у розмірі 600 000 гривень, процентів за користування позикою у розмірі 126254,75 грн. та пені в розмірі 254944,85 грн.; стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по справі. При цьому позивач зазначає, що 26 листопада 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого, позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 600 000 грн., а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути йому грошові кошти в строк до 01 березня 2019 року. Договір позики між ними був оформлений борговою розпискою відповідача. Однак до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув, в ході телефонних розмов не виявляє бажання повертати грошові кошти через їх відсутність, у зв`язку з чим, він змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника, адвоката Лисенка С.Д., до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином та через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов та клопотання від відповідача не надходили. Через неявку відповідача у судове засідання, враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та неявки в судове засідання відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 26 листопада 2018 року між сторонами укладено договір позики, що підтверджується наданим суду оригіналом розписки, написаною відповідачем. На підставі договору грошової позики відповідач взяв у позивача грошові кошти в сумі 600 000,00 грн та взяв на себе зобов`язання повернути позивачу вказані грошові кошти в строк до 01 березня 2019 року. У зазначений у договорі строк відповідач не повернув позивачу запозичену суму грошей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Крім того, відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Не виконавши зобов`язання щодо своєчасного повернення грошової позики до 01 березня 2019 року, відповідач продовжує користуватися грошима позивача, таким чином, позивач обґрунтовано просить стягнути з відповідача відсотки за користування позикою. Відповідно до ст.527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже факт знаходження боргових документів - оригіналів розписки та договору позики грошових коштів у позивача, свідчить про невиконання зі сторони відповідачки своїх боргових зобов`язань. Відповідно до ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Аналогічна позиція викладена в постанові ВСУ у справі № 6-36цс14, зокрема, «У частині першій статті 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція ошатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобов`язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики». Згідно з правового позицією ВСУ, викладеною в постанові у справі № 6-369цс15, проценти за договором позики нараховуються до дня фактичного повернення позики. У зв`язку з тим, що відповідач і досі не повернув позивачу позичені кошти, то вимоги позивача суд вважає законними та обґрунтованими, а тому з нього слід стягнути суму боргу в розмірі 600 000,00 грн, процентів за користування позикою у розмірі 126 254,75 грн, та пені в розмірі 254 944,85 грн, що відповідає розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого при зверненні позивача до суду з позовом, у розмірі 9819,50 грн. та з заяви про забезпечення позову в розмірі 420,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved