Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який в ході судового розгляду уточнила, та просить усунути перешкоди позивачу в користуванні земельної ділянкою [NUMBER], розташованого в межах землекористувача СТ «Соснова роща», зобов'язав [PERSON] перенести паркан, що розділяє земельні ділянки [NUMBER] і [NUMBER] на межову границю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником земельної ділянки [NUMBER], розташованої в границях СТ «Соснова роща» площею 0,0647 га. Відповідачка є власником суміжної земельної ділянки [NUMBER], площею 0,0436 га. В 2001 - 2002 р. [PERSON], без належної будівельно-технічної та дозвільної документації, впритул до ділянки позивача почала зводити на своїх земельній ділянці садовий будинок, площею 15 х 8 м., висотою 2 поверху. Одна із стін будинку, довжиною близько 15 м., стоїть на межовому кордоні двох земельних ділянок. В період будівництва відповідачка самовільно перенесла паркан, що розділяє дві суміжні ділянки, в сторону ділянки позивача близько 1 метра по всій довжині ділянки, на територію земельної ділянки позивача, та зруйнував межові знаки. Крім того, у будинку, що зводиться відповідачкою, на другому поверсі передбачається наявність вікна - віконний пройм, вже існує, орієнтовним розміром 1,80 м. х 1,20 м. Ця обставина може ускладнити позивачу користуватися належною йому земельною ділянкою, оскільки з вікна на 2 поверсі, ділянка позивача відкрита для огляду стороннім особам. Посилаючись на вказані обставини, просила усунути позивачу перешкоди в користування вказаною земельною ділянкою, шляхом заборони [PERSON] формувати вікна, що виходять на земельну ділянку [NUMBER], в садовому будинку, що зводить відповідачка на земельної ділянці [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, оскільки ніяких межових знаків вона не руйнувала, паркан не переміщала, і порушень земельного законодавства не допускала. Суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки [NUMBER], розташованої в границях СТ «Соснова роща», площею 0,0647 га, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 17.05.2007 р. [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки [NUMBER], площею 0,0436 га, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 02.03.2000 р., на якому стала будувати двоповерховий садовий будинок, розміром 15 х 8 м. Відповідно до ст. 125, ч. І ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: 2 а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною ; г) визнання недійсними рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановив суд, в період будівництва будинку, відповідачка не отримала відповідні дозволи та будівельно-технічну документацію. Цю обставину не заперечувала і [PERSON], як і факт, що між земельними ділянками нею зведений паркан - сітка - рабіца, а на другому поверсі будинку передбачено вікно. Крім того, як встановив суд, ухвалою апеляційного суду м. Севастополя від 07.02.2013 р., яким залишено без зміни рішення суду 1 інстанції від 24.10.2012 р., по іншої справі за позовом [PERSON] було встановлено, що переданий на зберігання [PERSON]. Акт зберігання межових знаків та схема розташування межових знаків підтверджують, що площа земельної ділянки відповідачки, яка на її думку відторгнута [PERSON], в дійсності є його власністю. Також цим рішенням встановлено, що з південної сторони ділянки [NUMBER] безпосередньо по межі з земельною ділянкою № 117 [PERSON] збудувала двох поверховий будинок, у зв'язку із чим, із землі позивача сільськогосподарчого призначення вибуло 40% цієї землі. Ситуативний план технічної документації по землеустрою ділянки [NUMBER] показує, що межа відповідача проходить по межі будинку [PERSON], яка відмовляється підписати акт про приймання та зберігання межових знаків, згідно якого межа земельної ділянки [PERSON], проходить по ділянці [NUMBER] [PERSON] Враховує суд і ту обставину, що колишній власник ділянки [PERSON], як особа, яка займалася на своєї ділянці вирощуванням сільськогосподарчої продукції, вимушений був продати ділянку позивачу, оскільки відповідачка збудувала двох поверховий будинок, і в зв'язку з затемненням, із землі позивача вибуло 40% цієї землі. Викладене підтверджується копіями рішення від 24.10.2012 р., ухвалою суду 07.02.2013 р., договором куплі-продажу земельної ділянки від 24.11.2006 р., держактом про право власності на землю, технічною документацією із землеустрою щодо встановлення межі на земельній ділянці [NUMBER] в натурі ( на місцевості ) для ведення індивідуального садівництва, яка проводилась ДП «Центр державного земельного кадастру», фотокартками паркану та будинку [PERSON], і визначено в натурі ( на місцевості ) метричні дані вказаної ділянки. Згідно цієї техдокументації, встановлено, що фактичні межі та площа земельної ділянки [NUMBER] не відповідають межам та площі, вказаним у архівних матеріалах, на підставі яких був виданий державний акт на право власності на землю серія ЯГ № 538563 від 17.05.2007 р. ( а.с. 16 - 33 ) Таким чином, суд вважає, що вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою, та зобов'язання відповідачку перенести паркан, що розділяє земельні ділянки на межову границю, підлягають задоволенню. Що стосується інших вимог, то і вони являються обґрунтованими. Стаття 103 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей ( затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення т. д.). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам 3 сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні властивості землі. Як встановив суд, будуючи на земельній ділянці, призначеній для ведення садівництва, двох поверховий будинок, в притул до ділянки позивача, відповідачка сформулювала вікно на 2 поверсі, в результаті чого ділянка позивача відкрита для огляду стороннім особам. Викладені обставини підтверджуються поясненнями відповідачки, фотокартками будинку. Таким чином, суд погоджується з позивачем, і приходе до висновку що, існування в будинку відповідачки вікна, з оглядом на ділянку позивача, буде порушувати принцип приватністі і доставляти позивачу незручності. Крім того, в цьому випадку не будуть порушені права і відповідачки. При вирішенні цього спору, суд, відповідно ст. 3 ЦК України, керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належних доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачка не надала. Що стосується клопотання відповідачки про необхідність призначення будівельно-технічної геодезичної експертизи, то для вирішення питання про поновлення паркану та межових знаків, не потрібно спеціальних знань. Крім того, ці питання були предметом розгляду позову [PERSON], в задоволенні якого було відмовлено рішенням суду 1 інстанції від 24.10.2012 р., залишеним без змін апеляційним судом м.Севастополя від 07.02.2013р. При таких обставинах, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Оскільки позов задоволений, судові витрати по справі - судовий збір в сумі судовий збір в сумі 458 гривень 80 копійок, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. При таких обставинах, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. На підставі ст. 319, 391 ЦК України, ст. 103, 104, 152 ЗК України,

Outcome: approved