Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

I.Стислий виклад позиції учасників справи 1.Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - Банк, Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 718917 від 13 лютого 2014 року (далі - Кредитний договір) в розмірі 513 306,10 грн, яка складається зі заборгованості за основним боргом у сумі 161 124 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 27 378,59 грн, інфляційного збільшення заборгованості за кредитом у сумі 219 821,39 грн, трьох процентів річних від суми заборгованості у сумі 36 272,21 грн, пені за користування кредитом в сумі 68 709,91 грн. 2.Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 лютого 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого Відповідач отримав кредит у розмірі 164 100,00 грн. зі сплатою 17% відсотків річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 12 лютого 2014 року. Проте Відповідач належним чином не виконує умови Кредитного договору, у зв`язку з чим Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість перед Банком, що станом на 05 березня 2018 року становить 513 306,10 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 699,59 грн. II.Процесуальні дії у справі 3.Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року, ухваленому у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги позивача були задоволені частково. 4.07 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про скасування заочного рішення у цивільній справі № 328/1164/18. 5.Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області заяву про скасування заочного рішення у цивільній справі № 328/1164/18 задоволено, заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року у цивільній справі № 328/1164/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано; судовий розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 6.Ухвалами суду від 25 березня 2020 року, 14 квітня 2020 року та 14 травня 2020 року підготовче засідання у справі відкладалось за клопотанням сторін у зв`язку з запровадженням на території України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). 7.Ухвалою суду від 23 червня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд 17 липня 2020 року. III.Заяви, клопотання 8.Представник Позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача, позов просив задовольнити, з підстав, що викладені в уточненій позовній заяві. 9.Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував і просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки Банком пропущені строки позовної давності до основних вимог за Кредитним договором, а тому позовна давність спливла і додаткових вимог. Просив суд урахувати те, що між сторонами укладено договір споживчого кредитування для придбання автомобіля, тому до правовідносин між сторонами застосовуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». IV.Установлені судом фактичні обставини 10.13 лютого 2014 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач у справі, та Відповідачем було укладено договір № 718917 , відповідно до умов якого Відповідач отримав кредит у розмірі 164 100,00 грн. зі сплатою 17% відсотків річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 12 лютого 2014 року. 11.За умовами п 1.3 Кредитного договору за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в порядку в розмірах та строки визначених в цьому договорі. 12.Пунктом 1.3.1.3 Кредитного договору визначено, що проценти нараховуються Банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі Кредиту до терміну остаточного Кредиту, визначеного цим Договором. При нарахуванні процентів за користування Кредитом враховується перший і останній день користування Кредитом (п.1.3.1.2 Кредитного договору). 13. Згідно п.3.3.3 Кредитного договору, Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту за графіком: тіло кредиту 30% в перші півтора року та 70% рівними частинами починаючи з другого половини другого року, та відсотків - що місячно, після видачі Кредиту шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення Кредиту здійснити не пізніше 12 лютого 2014 року. 14.Відповідно до п.4.2. Кредитного договору, у разі порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування Кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим Договором, Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно. 15.На виконання умов договору Банком було перераховано на рахунок Відповідача 161 124, 00грн та 27 378, 59грн (виписка по рахунку - а.с.14, 15). V.Оцінка суду 16.Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 17.Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК). 18.Відповідно до ст. 629 ЦК, договір є обов`язковим для виконання сторонами та якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК). 19.За положеннями ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). 20.Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Даний факт по суті відповідачем не заперечувався. 21.Відповідно до статті 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 22.У відповідності до положень статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 23.Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредиту, що має відображення у розрахунку заборгованості станом на 02 вересня 2015 року за кредитним договором № 718917 від 13 лютого 2018 року (а.с.12-13). 24.У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 05 березня 2018 року має заборгованість у розмірі 513 306,10 грн., яка складається з наступного: заборгованості за основним боргом у сумі 161 124,00 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 27 378,59 грн., заборгованості за інфляційним збільшенням у сумі 219 821,39 грн., три процента річних від суми заборгованості у сумі 36 272,21 грн. 25.Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Доказів погашення заборгованості суду не надано. 26.Розглядаючи наявність правових підстав для задоволення позову суд ураховує те, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). 27. У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що строк кредитування (строк остаточного погашення кредиту) установлений у Кредитному договору у п.1.1 - 12 лютого 2014 року, і доказів зміни умов договору в цій частині суду не представлено. 28.Положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК, якими передбачено, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами не було досягнуто домовленості про порядок нарахування процентів поза межами строку кредитування, після реалізації банком права на дострокове повернення кредиту. 29.У такому випадку кредитор (банк) має право на отримання компенсаційних виплат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. 30.Отже, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку з огляду на те, що договором встановлений строк кредитування до - 12 лютого 2014 року, тому після його закінчення банк мав право на стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла в межах строку кредитування. Тому вимоги в частині стягнення процентів та неустойки (пені), що нараховані після спливу строку кредитування, є безпідставними і задоволенню не підлягають. 31. Водночас, оскільки відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів та неустойки суд дійшов висновку про таке. 32.Згідно положень ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 33.Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК). 34.При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). 35.За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 36.Відповідно до частини другої статті 258 ЦК до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. 37.Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 38.З огляду на зазначене, ураховуючи дату звернення з позовом до суду - травень 2018 року (дата поштового відправлення - а.с.38-39), та строк остаточного погашення кредиту за Кредитним договором (строк кредитування) - 12 лютого 2014 року, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу за тілом кредиту, процентів та пені, нараховані в межах строку кредитування, заявлені позивачем поза межами строку позовної давності. 39.Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК). 40.Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). 41.Отже, ураховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за основним боргом у сумі 161 124 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 27 378,59 грн, пені за користування кредитом в сумі 68 709,91 грн задоволенню не підлягають. 42.Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені суд також приймає до уваги те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені за Кредитним договором, які нараховані після 14 квітня 2014 року, є необґрунтованим. 43.Щодо вимог про стягнення заборгованості інфляційного збільшення заборгованості за кредитом у сумі 219 821,39 грн, трьох процентів річних від суми заборгованості у сумі 36 272,21 грн суд зазначає таке. 44.Відповідно до частини першої статті 509 ЦК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 45.За змістом частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 46.Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК свідчить, що: 1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; 2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. 47.У справі, що розглядається, Банк просив стягнути з відповідача інфляційні та 3 % річних за період від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період жовтень 2011 року - березень 2018 року. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за Кредитним договором за тілом кредиту у зв`язку з пропуском позовної давності, то інфляційні та 3 % річних у справі, що розглядається, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. 48.Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі справа № 757/44680/15-ц. 49.Тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних та 3 % річних слід відмовити за безпідставністю. 50.Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, викладені ЄСПЛ у своїх рішення. Так, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Посилання на недотримання досудового порядку вирішення спору між сторонами згідно законодавства щодо захисту прав споживачів не може бути застосовано до вимог, строк виконання яких сплив. VI. Розподіл судових витрат між сторонами 51.Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed