Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

[PERSON] 31.07.2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - [PERSON], Заводський РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що в матеріалах справи є відповідна заява. Третя особа - Заводський районний відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, в судове не з'явився, причини неявки суду не відомі, але він був належним чином повідомлен про час і місце розгляду справи. Третя особа - [PERSON] в судове не з'явився, причини неявки суду не відомі, але він був належним чином повідомлен про час і місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, але він був належним чином повідомлен про час і місце розгляду справи. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], належить квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі позивачка проживає з моменту її придбання в 2008 році. В 2008 році у вказаній квартирі з дозволу [PERSON] був зареєстрований [PERSON], а в 2010 році його донька з чоловіком - [PERSON] та [PERSON]. При цьому [PERSON] та [PERSON] у вищезгаданій квартирі ніколи не проживали. З грудня 2013 року [PERSON] також в квартирі не проживає. Зазначені обставини підтверджуються Актом № 201 від 24.07.2014 року, складеного спеціалістами ЦОА № 4 ГКП «Основаніє» (а.с.10) та довідкою ЦОА № 4 від 24.07.2014 року №1848 (а.с.11). Згідно статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 167 Житлового кодексу України уразі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. У зв'язку з тим, що відповідачі в спірній квартирі не проживають більше шести місяців, вони втратили право користування цієї квартирою в силу положень ст. ст. 71,163,167 Житлового кодексу України. Відповідачі ніколи не сплачували комунальні послуги та не вносили квартирну плату, що нараховується позивачу, як власниці житлового приміщення. А відповідно до частини 4 статті 168 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Крім того, в пункті 5 Постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» Пленум Верховного Суду України роз'яснив: при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Так, відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: - підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; - підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; - підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову, оскільки відповідач не проживає в квартирі більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири.

Outcome: approved