Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON], [INFO], звернувся в суд з позовом до [PERSON], Серафинецької сільської ради, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що в згаданому житловому будинку (колишня назва - вулиця Калініна) станом на 15.04.1991 р., до якого існували колишні колгоспні двори, проживали: його дід [PERSON] і його баба [PERSON]. Згідно Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 25.11.1987 р., двір, в якому вони проживали, до 15.04.1991 р. відносився до типу - колгоспний двір, головою якого був дід [PERSON]. Житловий будинок з господарськими будівлями знаходиться на земельній ділянці розміром 0,20 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями. Вартість житлового будинку з господарськими будівлями на даний час складає 59005 грн. Відповідачка [PERSON] є матір'ю позивача та одночасно дочкою [PERSON] і [PERSON]. При реєстрації шлюбу з [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON] вона змінила на прізвище [PERSON]. 07.06.2001 р. в Серафинецькій сільській раді [PERSON] склав заповіт, яким заповів позивачу все належне йому майно. [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] 13.02.2014 р. в Серафинецькій сільській раді склала заповіт, яким заповіла позивачу все належне їй майно. [PERSON] померла [INFO]. Позивач прийняв спадщину, але у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок Постановою нотаріуса від 25.03.2016 р. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Сторони, їх представники, - в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності; позивач зазначив, що свій позов підтримує повністю; відповідачка [PERSON] - позов визнає; Серафинецька сільська рада не заперечує щодо визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 25 листопада 1987 р., виданим виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів, стверджено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS], дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]; свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 209 від 14 жовтня 1987р. Випискою з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 7691 від 16.06.2016 р. стверджено, що в [ADDRESS] зареєстровано власність на нерухомість на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 25.11.1987 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 209 від 14.10.1987 р. за [PERSON] (гол. колгоспного двору). За ст.ст. 120,123,563 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Довідкою № 63, виданою 24.03.2016 р. Серафинецькою сільською радою стверджено, що станом на 15.04.1991 р. в житловому будинку в [ADDRESS] проживали [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] За заповітом, посвідченим секретарем Серафинецької сільської ради 07.06.2001 р., [PERSON], житель в [ADDRESS], заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, - [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] у віці 72 років, актовий запис № 21 від 20.06.2001 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 17.07.2013 р. Серафинецькою сільською радою. На час його смерті був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Випискою із погосподарських книг Серафинецької сільської ради № 137 від 17.06.2016 р. стверджено, що по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON], [INFO], який помер [INFO]., дружина [PERSON], [INFO], яка померла [INFO]. Те, що [PERSON] померла [INFO]. у віці 86 років, актовий запис № 15 від 21.07.2015р., стверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 21.07.2015 року виконкомом Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Дочкою спадкодавців [PERSON] та [PERSON] є відповідачка [PERSON]. Остання з 12.04.1985 р. проживає в м. Коломия, що стверджено відміткою про місце проживання в її паспорті [NUMBER], виданому 29.04.1996 р. З поданої до суду заяви [PERSON] встановлено, що вона позов [PERSON] визнає. Доказів того, що вона прийняла спадщину після смерті батьків, суду не надано. Матеріалами справи доведено, що позивач [PERSON], спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини та зареєструвавши у приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я. спадкову справу за № 32/2016, що відображено в Постанові приватного нотаріуса від 25.03.2016 р. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою приватного нотаріуса Городенківського РНО позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] в зв'язку з тим, що господарство відносилось до колгоспного двору, проте частки між членами бувшого колгоспного двору, - не визначені, а згідно з довідкою Серафинецької сільської ради № 63 від 24.03.2016 р. - станом на 15.04.1991 р. в житловому будинку в [ADDRESS] проживали голова гоосподарства [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], його дружина. В Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], складеному 04.07.2016 р., зазначена характеристика будинку, господарських будівель і споруд, роки їх побудови. Як вбачається із звіту про оцінку майна, складеного ЕТВО «Придністров'я», станом на 08.08.2016 р. вартість житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], - становить 59005 грн. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за заповітом, права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] судом не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 316,317,325,328, 1216,1222, 1223,1233, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved