Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON], (далі-позивач) звернувся до Макарівського районного суду з позовом до Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області (далі відповідач), в якому просив визнати за ним право власності на спадкове нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вул. Довга, 45 в с. Мотижин Макарівського району Київської області. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06.04.2011 року померла [PERSON], після чого відкрилась спадщина, зокрема і на зазначене домоволодіння. Він є спадкоємцем за заповітом та спадщину прийняв своєчасно. Проте, отримати у встановленому законодавством порядку свідоцтво про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно не має змоги, оскільки правовстановлюючий документ на домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформила. Позивач в судове засідання не прибув, в своїй письмовій заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач також надіслав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без участі його представника, а позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали спадкової справи № 311 за 2012 рік до майна померлої 06.04.2011 року [PERSON], заведеної Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.04.2011 року померла гр. [PERSON] (свідоцтво про смерть серії 1-ОК №212822, видане 06.04.2011 року Виконавчим комітетом Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, актовий запис №8). Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема і на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Довга, 45 в с. Мотижин Макарівського району Київської області. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так, згідно заповіту, посвідченого 06.07.1993 року секретарем виконкому Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №23, який на день смерті заповідача не змінений та не скасований, [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла [PERSON], який є позивачем у справі. Як вбачається із спадкової справи №311 за 2012 рік до майна померлої [PERSON], позивач спадщину після смерті останньої прийняв та частину спадкового майна, а саме земельну ділянку площею 0,2500 га та земельну ділянку площею 0,3664 га отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 2-806 та за №2-810 відповідно. Інші спадкоємці майна померлої [PERSON], які би спадщину прийняли, судом не встановлені, що підтверджується відсутністю відповідних заяв у спадковій справі щодо прийняття спадщини, а також підтверджується довідкою №204 від 03.04.2012 року, звідки вбачається, що [PERSON] до дня смерті проживала одна. Проте, державний нотаріус своїм листом №2046/02-31 від 23.12.2015 року відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Довга, 45 в с. Мотижин, оскільки правовстановлюючий документ на зазначене домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформила. Факт того, що домоволодіння, яке розташовано в с. Мотижин Макарівського району Київської області, вул. Довга, 45, належало [PERSON], підтверджується випискою з погосподарської книги Мотижинської сільської ради №888 від 24.12.2015 року, а саме особовим записом №0746-1 в погосподарській книзі №7 за 2011-2015 роки, а також Витягом з рішення виконкому Можинської сільської ради Макарівського району №60 від 18.12.2015 року «Про оформлення права приватної власності». Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 28.12.2015 року ТОВ «Мбудтехексперт», житловий будинок побудовано 1970 року. Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.95р). В той же час відповідно до пункту 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що дія вказаної Інструкції не поширювалась на сільські населені пункти, а тому домоволодіння, власником якого була померла [PERSON] не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визнанченні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на вказані обставини вищезгадана виписка з погосподарської книги Мотижинськоїї сільської ради від 24.12.2015р. №888 є доказом належності спірного домоволодіння на праві власності [PERSON] Відповідно до технічного паспорту, виданого ТОВ «МБУДТЕХЕКСПЕРТ», до складу домоволодіння за адресою с. Мотижин, вул. Довга, 45, входить: житловий будинок загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м. - під літерою «А», веранда «а», ганок «а1», гараж «Б», літня кухня «В», погріб «Г», колодязь №1, огорожа №2. Вирішуючи спір, суд виходить також з наступного. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, то суд вважає за можливе його прийняти, а позов на цій підставі задовольнити.

Outcome: approved