Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON], в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] 2010 року народження, звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що від спільного життя з відповідачем в них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2014 року його, [PERSON], було визнано батьком [PERSON] та встановлено порядок спілкування з сином, а саме: щотижня з суботи з 8-00 години до неділі 20-00 години. Однак, через те, що відповідач не має постійної роботи, не має можливості матеріально забезпечувати дитину, не приділяє належної уваги розвитку та вихованню дитини, часто перебуває за межами Шостки та залишає малолітнього сина [PERSON] з прабабусею та сторонніми людьми, [PERSON] звертався до відповідача по справі з пропозицією щодо визначення місця проживання дитини з ним, однак [PERSON] відповідає відмовами, хоча малолітній син виражає готовність жити разом з позивачем. Також, через те, що місце проживання позивача безпосередньо пов'язане з виконанням ним службових обов'язків, він вважає за необхідне визначити місце проживання дитини, без зазначення конкретної адреси. В судове засідання [PERSON] не з'явився, але звернувся до суду з проханням розглянути справу без його участі, вказавши на підтримку заявлених вимог в повному обсязі та можливість розгляду справи заочно. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином, до суду не з'явилась, будь-яких заяв чи клопотань від неї до суду не надходило. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але звернувся до суду з письмовою заявою розглянути справу без його участі, вказавши на необхідність розгляду справи відповідно до вимог чинного законодавства та доцільність задоволення позовних вимог. Отже, суд дослідивши докази по справі, а саме: копію рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2014 року (а.с.7), відповідно до якого [PERSON] визнано батьком [PERSON]; копію характеристики [PERSON] (а.с.13), відповідно до якої позивач характеризується позитивно; копію довідки Шсткинського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шосткинської міської ради (а.с.16), яка підтверджує перебування на обліку Шосткинського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді родини [PERSON], [INFO] та неналежне ставлення останньої до виконання батьківських обов'язків відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], дійшов висновку, що позовні вимоги повністю доведені та підлягають задоволенню. Згідно принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обов'язковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст. 9 вказаної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 2 і 3 ст. 11, ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо свої дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.161 Сімейного Кодексу України судом може бути визначене місце проживання дитини лише з одним з батьків без зазначення конкретної адреси проживання, оскільки таким чином будуть порушуватись законні права та інтереси одного з батьків на свободу пересування передбачені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно ст.161 СК України якщо мати чи батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з яким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Також, ст. 180 СК України, передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також на підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved