Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] 22.07.2020р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подружнє життя з відповідачем не склалась, він ображав її, а в листопаді 2018р. покинув її, з того часу не спілкуються, не підтримують подружніх стосунків, сім`я розпалась і її подальше збереження неможливе, просила розірвати шлюб. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, подружнє життя з відповідачем не склалось, що він у листопаді 2018р. покинув її, з цього часу спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків, примирення між ними неможливе, дала інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу. Від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач [PERSON] пояснив, що подружнє життя з позивачкою не склалось через сварки та конфлікти, тому з листопада 2018р. сім`єю не проживають, подружніх стосунків не підтримують, подальше збереження сім`ї неможливе, просить розірвати шлюб. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень сторін, із свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 4, 5) убачається, що сторони в шлюбі з 02.07.2018р., мають сина [PERSON] , [INFO] , в листопаді 2018р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають. Позивачка, як убачається із змісту позову та її пояснень в суді, заперечує можливість примирення з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved