Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] 13 січня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] «Страхова компанія «Брокбізнес» про встановлення винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди особи, стягнення майнової шкоди, грошових коштів та витрат, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові та в ході судового засідання посилається на те, що 18 березня 2014 року близько 12.30 годин відповідач [PERSON] керувала автомобілем «Мерседес Бенц» і порушила правила дорожнього руху, не врахувала дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснила ДТП, в результаті якого позивач постраждав, йому завдана матеріальна шкода, пошкоджені автомобілі, але за вказане складено адміністративний протокол на позивача, матеріал направлено було до суду і постановою суду він був визнаний не винним в цій ДТП і не притягнутий до адміністративної відповідальності постановою суду. Винною у цій ДТП вказаними діями, повязаними з порушеннями правил дорожнього руху,є, на думку позивача, саме ця відповідачка, позивачу завдано значну матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Страхова компанія не відшкодувала позивачу всю завдану йому шкоду, хоча звернення до неї позивача було і позивач вважає це не законним, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. Вважає, що вказану шкоди повинні відшкодовувати відповідачі в межах своєї відповідальності і просив стягнути з страхової організації не сплачену майнову шкоду з урахуванням доповнень і уточнень до позову: шкода, витрати на експертні дослідження, пеня, судові витрати, а з [PERSON] збитки, що не відшкодовується страховою компанією, частину судового збору, витрати на експертизу, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що ДТП дійсно була, але її не визнано винною в цій пригоді, вважає, що винним є таки позивача, шкода завдана і їй, відшкодовувати позивачу нічого не повинна, це відповідальність страхової компанії.. По закону все зроблене нею правильно, надані документи позивачем не підтверджують її вину в ДТП і заявлену суму матеріальної шкоди саме до нього. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брала і не бере, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавала. Вважає позовні вимоги до неї безпідставними і просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] «СК «Брокбізнес» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважаючи їх неправомірними, належні документи для виплати відшкодування позивач їм не надавав, постанови про винність особи в ДТП немає, шкода ними не повинна бути виплачена позивачу, а заявлена - не виплачена позивачу правильно. По закону все зроблене відповідачем правильно, надані документи позивачем протирічливі і не підтверджують заявлену суму матеріальної шкоди. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавали. Вважають позовні вимоги до них не доведеними, безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, відповідача і представника відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу АБ № 122833 про адміністративне правопорушення від 18 березня 2014 року близько 12.30 години водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21124», державний номер автомобіля [NUMBER], по вул. Феодосійській в районі перехрестя з вул. Гусенко м. Дніпропетровська перед здійсненням маневру зміні напрямку руху або зменшення швидкості руху автомобіля: поворот ліворуч, не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоровю громадян, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням автомобіля, не вжив заходи для безпечного руху, виїхав на смугу зустрічного руху, в наслідок чого допустив зіткнення з рухавшимся в зустрічному напрямку в тому ж місці по тій же вулиці автомобілем «Мерседес Бенц», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]П, скоївши ДТП. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні ушкодження. При цьому порушення зазначених в протоколі Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження названого автомобіля. Стосовного, начебто, винного у вказаній ДТП позивача [PERSON] працівниками ДАІ складено протокол і направлено його до суду. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2014 року винним у вказаній ДТП позивача за ст. 124 КУпАПП визнано не було, навпаки: провадження у адміністративній справі у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАПП закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАПП у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в його діях, постанова не оскаржена і набрала законної сили. За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач [PERSON]. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін, завданню шкоди. Вказана постанова суду приймалася з урахуванням висновку експерта про відсутність вини позивача у вказаній ДТП і наявності порушення правил дорожнього руху з боку відповідачки [PERSON] Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2014 року встановлено факт не вчинення позивачем на своєму автомобілі адміністративного правопорушення відносно відповідача; участь в цій ДТП приймало лише дві особа: позивач і відповідачка на своїх автомобілях, позивача визнано не винним, отже винною є відповідачка, вказаною постановою суду встановлено факт завдання діями вказаної винної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого звязку між винними діями [PERSON]. та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цього відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена. Постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2014 року набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії цього відповідача на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, цим відповідачем і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що винними діями [PERSON] на вказаному автомобілі позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в значних витратах на ремонтно-відновлювальні роботи свого пошкодженого винними діями вказаного відповідача. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями саме цієї особи ([PERSON]П.), повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями цього відповіідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок також і винної особи. На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди, 18 квітня 2013 року між [PERSON] «Страхова компанія «Брокбізнес» та [PERSON] був укладений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/2356560 із терміном дії з 19 квітня 2013 року по 18 квітня 2014 року. Забезпеченим транспортним засобом за цим полісом виступав автомобіль відповідачки «Mercedes- 5ozl80C», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст. З Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування і цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суду було надано позивачем висновок експертного дослідження від 09 квітня 2014 року і додатковий висновок від 25 листопада 2015 року, згідно яких вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля «ВАЗ 21124», складає 17421 грн. 50 коп. (вартість повного відновлювального ремонту цього автомобіля згідно кошторису цього ж висновку). Вказані кошти і є фактичними витратами позивача на ремонт його пошкодженого автомобіля, про що суду надано письмові докази. Позивач відразу звернувся до страхової компанії, відповідача, з питанням виплати йому вказаних коштів, вказана письмова заява позивача була отримана відповідачем, але до моменту подачі позову до суду ця страхова компанія не виплатила позивачу страхове відшкодування в повному обсязі. Фактично відповідач відмовився виплачувати страхове відшкодування. Відповідно до п. п. 34.2. та 34.3. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди. 20 березня 2014 року до ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» звернулася [PERSON] із заявою про подію, яка має ознаки страхового випадку, в якій повідомила про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 18 березня 2014 року за участю автомобіля ВАЗ під керуванням [PERSON] та забезпеченого транспортного засобу Mercedes-Benz під її керуванням. 03 червня 2014 року до ПАТ «СК «Брокбізнес» також звернувся [PERSON] із заявою про подію, яка має ознаки страхового випадку, в якій також повідомив про вказану дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 18 березня 2014 року. Разом із заявою про подію позивачем надано постанову Кіровського районного суду Дніпропетровська від 23 травня 2014 року, винесену за результатами розгляду матеріалів адміністративної справи стосовно самого позивача. Відповідно до змісту даної постанови провадження у адміністративній справі у ношенні позивача за ст. 124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Але, разом з тим, на думку страхової компанії, зі змісту даної постанови не вбачається висновку суду про те, що вказана ДТП сталася з вини [PERSON], а особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (п. 2 ст. 1166 ЦК України), чого не було. Тому страхова компанія і не виплатила страхове відшкодування. Згідно статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно пункту 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Отже відповідач (страхова компанія) зобов'язаний відшкодувати позивачу реальні збитки, тобто збитки, які позивач мусить зробити для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля. Але не зважаючи на вказане, на вимогу позивача відповідач страхова компанія не виплатила позивачу в якості страхового відшкодування належної суми, шкода залишилася не виплаченою і виплачувати її відповідач відмовляється. Враховуючи наведене суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування - матеріальну шкоду повністю: Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки зобов'язання цього відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, на думку позивача, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Стаття 992 ЦК України передбачає майнову відповідальність страховика за несплату або прострочку виплати (в тому числі й при відсутності відмови в страховій виплаті) у вигляді сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або ЦК. Згідно із абзацом 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування з льно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на розмір франшизи, та, крім того, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Пунктом 5 полісу ОСЦПВВНТЗ АЕ/2356560 встановлена франшиза у розмірі 510 грн. іхим чином страхове відшкодування має бути зменшене на 510 грн. Також відповідно до абзацу 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з ПАТ «СК «Брокбізнес» пені з прострочення виплати страхового відшкодування. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Разом з тим, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені з договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (п. 1 ст. 613 ЦК України). Суд вважає і ці вимоги обґрунтованим і доведеними позивачем належними доказами, строк для звернення з такими вимогами позивач не пропустив. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати ( ст. 88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу ( ст.79 ЦПК). Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідачі [PERSON] «СК «Брокбізнес» та [PERSON] повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв цими відповідачами до суду не надано. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково (повністю, крім витрат на адвоката). Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вказаних вiдповiдачів відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачів проти позову в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується, питання ПДВ вирішується в передбаченому законом порядку і вказана сума не повинна відмінусовуватися від суми матеріальної шкоди, яку зобовязання виплатити страхова компанія в якості страхового відшкодування . При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] винною в дорожньо-транспортній пригоді, що відбулася 18 березня 2014 року на перехресті вулиць Гусенко і Феодосієвської м. Дніпропетровська за участі водіїв [PERSON] на автомобілі [NUMBER] та [PERSON] на автомобілі «Мерседес Бенц» державний номер [NUMBER], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2510 грн. , з яких: 2000 грн. вартість проведеного експертного дослідження і 510 грн. франшиза, а також витрати позивача на судовий збір в сумі 519 грн. 21 коп. і 09 грн. комісія за послуги банку, а всього 3038 грн. 21 коп., стягнути з [PERSON] «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 16911 грн. 50 коп. (без франшизи, з ПДВ), пеня за несвоєчасне виконання зобовязання в сумі 6196 грн. 53 коп. та оплата додаткового експертного дослідження в сумі 800 грн., а також витрати позивача на судовий збір в сумі 519 грн. 21 коп. і 09 грн. комісія за послуги банку, а всього 24436 грн. 24 коп. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування завданих збитків, матеріальної шкоди та витрат знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved