Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

[PERSON] 30 травня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування посилаючись, що 06 жовтня 2012 року померла [PERSON], якій належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Садки вул. Молодіжна, 37 Кременчуцького району Полтавської області. Він є спадкоємцем її майна за заповітом, посвідченим 03 серпня 2009 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], та у встановлений законом строк звернувся до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області з заявою про оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину, але 10 листопада 2014 року державний нотаріус відмовив йому в звязку з тим, що в наданих правовстановлюючих документах на спадкове майно не зазначена адреса розташування житлового будинку та не співпадає площа будинку з технічним паспортом. Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Садки вул. Молодіжна, 37 Кременчуцького району Полтавської області в порядку спадкування після померлої 06 жовтня 2012 року [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у відсутність їх представника та винести рішення на розсуд суду. Третя особа Третя кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Третя особа Реєстраційна служба Кременчуцького районного управління юстиція в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовою розпискою. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 06 жовтня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 222702 виданим 08 жовтня 2012 року [PERSON] сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 86. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернувся [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 03 серпня 2009 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №1455. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом виданих 10 листопада 2014 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 0,2536 га у межах згідно з планом, яка передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5322481703:03:006:0234, що знаходиться с. Садки вул. Молодіжна, 37 Кременчуцького району Полтавської області та земельної ділянки площею 3,9 га у межах згідно з планом, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5322481700:06:000:0298, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, які належали померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю ІУ-ПЛ № 059097, виданого [PERSON] сільською радою Кременчуцького району Полтавської області 02 вересня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 66 та Державного акту на право приватної власності на землю Р3 № 660459, виданого [PERSON] сільською радою Кременчуцького району Полтавської області 20 травня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 677. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] 10 листопада 2014 року відмовила позивачу з посиланням на відсутність у наданих правовстановлюючих документах адреси його розташування та не відповідність площі будинку з технічним паспортом, порушивши його законні права і інтереси, які необхідно поновити. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з довідки Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 20 жовтня 2014 року за № 2774 згідно запису погосподарської книги сільської ради [PERSON], [INFO] належав житловий будинок з господарськими будівлями 1957 року забудови, розташований в с. Садки вул. Молодіжна, 37 Кременчуцького району Полтавської області на приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га, який вона успадкувала після померлого чоловіка [PERSON], за яким він лічився на підставі запису в погосподарській книзі за 1986-1990 роки за № 2868, що підтверджується листом № 349/02-09 від 29 травня 2017 року [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Згідно технічного паспорта виданого 23 жовтня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне», інвентаризаційна справа № 358, зазначений житловий будинок загальною площею 43,1 кв.м. складається з житлового будинку літ. «А», погрібу з шийкою літ. «В», веранди літ. «а», літньої кухні літ. «б», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Г», сараю літ. «Д», убиральні літ. «Е», ганку літ. «аг», колодязя питного літ. «к», воріт № 1, огорожі № 2, вартість якого згідно звіту з оцінки майна субєкта оціночної діяльності ФО-П [PERSON] станом на 15 червня 2017 року становить 63 212 грн. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена, як зазначено в довідці Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 23 квітня 2013 року за № 249. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в с. Садки вул. Молодіжна, 37 Кременчуцького району Полтавської області належав померлій 06 жовтня 2012 року [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved