Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про зняття арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.01.2018 року померла його мати, [PERSON], і після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири № 6 в будинку № 5-б на ж/м Комунар в м. Дніпрі. Позивач зазначає, що він, [PERSON], 15.02.2018 року звернувся до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі того, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься запис про арешт 1/3 частини квартири № 6 в будинку № 5-б на ж/м Комунар в м. Дніпропетровську. У звязку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити суд (з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с.33) зобовязати Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зняти арешт (реєстраційний номер обтяження 2615109), накладений постановою № б/н 16.11.2005 року та зняти заборону на відчуження нерухомого майна, накладену 16.11.2005 року постановою № б/н від 16.11.2005 року, що були накладені на 1/3 частину квартири № 6 в будинку № 5-б на ж/м Комунар в м. Дніпрі. Представник Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву (а.с.20-23, 31), в яких не заперечував проти задоволенню позову та зняття арешту. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.12). У такій заяві названа сторона зазначає про повне підтримання позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача також подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне визнання позову, та просить здійснити розгляд справи за його відсутності (а.с.35-36). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, дослідивши матеріали справи, встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і ухвалює рішення про часткове задоволення позову. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі продажу квартири від 26.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 855840 від 26.09.2005 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 6 в будинку № 5-б на ж/м Комунар у м. Дніпрі (а.с.6-7). \~\~ Судом також встановлено, що 12 січня 2018 року померла мати позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 787693,\~\~видане 16.01.2018 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 4). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, щодо обєкта нерухомого майна на нерухоме майно, яке належить [PERSON] накладено арешт на підставі постанови № б/н від 16.11.2005 року ВДВС Ленінського району (а.с.9-10). Як вбачається із матеріалів справи, перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на теперішній час виконавчі провадження за якими боржником виступає [PERSON] на примусовому виконанні в Новокодацькому відділі державної\~виконавчої служби\~міста Дніпра\~Головного територіального\~ управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області не перебувають (а.с.11). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. \~Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практично в єдиному приписі, що стосується майна, обєднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «майно» (роssеssіоns) набагато ширше й у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing роssеssіоns), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets). Статтею 41\~Конституції України та названою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна\~будь-які угоди, відповідно до\~закону\~за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень статей 391,396\~ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої\~законом\~або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Суд зазначає, що за загальним правилом, арешт у виконавчому провадженні полягає у накладенні заборони на право розпоряджатися майном боржника, яке з метою виконання судового рішення може бути реалізоване або передано стягувачеві у майбутньому. Згідно із ч.2\~ст.40\~Закону України\~ «Про\~виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. В даному випадку, судом встановлено, що виконавче провадження по відношенню до [PERSON] в провадженні органів виконавчої служби не перебуває, звернення стягнення на таке майно в примусовому порядку не відбувається, воно не є предметом іпотеки чи прилюдних торгів. Відтак, необхідність в такому заході забезпечення виконавчого провадження станом на день розгляду справи відпала, правові підстави для обтяження майна відсутні, однак державним виконавцем не було вчинено дій щодо зняття арешту, накладеного на вказане майно боржника за виконавчим провадженням. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до вимог ст.50\~Закону України\~ «Про\~виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що накладення арешту на спірне майно є перешкодою у здійсненні особою своїх прав спадкоємця та власника нерухомості, а також відпали підстави для забезпечення виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зняти арешт з майна боржника. Разом із цим не підлягає задоволенню позов в частині зобовязання органу ДВС вчинити певні дії, адже з наведеної норми матеріального закону вбачається, що державний виконавець зобовязаний саме на виконання рішення суду про зняття арешту з майна боржника вчинити дії щодо звільнення такого майна з-під арешту шляхом винесення відповідної постанови. Позивач із відповідним рішенням суду до органу ДВС не звертався, відмови у вчинені таких дій не отримував, а відтак така вимога є передчасною. На підставі викладеного і

Outcome: partial