Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

[PERSON] в квітні 2016 року звернулася до суду з позовом, згідно з яким просила стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 35520,37 грн. втрат від інфляції та трьох відсотків річних, у зв'язку із неналежним виконанням рішення суду, за підстав передбачених ст. 625 ЦК України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві. [PERSON] та його представник [PERSON] просили в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Крім того, відповідач подав заяву про застосування до спору наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. [PERSON] в суд не з'явилась. Судом встановлено таке. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2014р., разом з іншим, постановлено стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 52038,03 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судові витрати в сумі 520,07 грн. Дане рішення набуло законної сили 10.07.2014р. (а.с. 17) і виконано 21.10.2015р. в примусовому порядку через ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві (а.с. 21-25). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Даною нормою, як це вбачається з її змісту, регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13). Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. В даному випадку, на думку суду, відносини виникають не із цивільно-правових підстав, а з виконання рішення суду та регулюються законом України «Про виконавче провадження». Цим же законом передбачена і відповідальність за невиконання у добровільному порядку, ухилення, перешкоджання виконання рішення суду, тощо. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову і вважає за необхідне в задоволенні його вимог відмовити. За такого висновку, розглядати питання про застосування до спору наслідків пропуску позовної давності не має потреби, і витрати, понесені позивачем при зверненні до суду підлягають зарахуванню у бюджет держави, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed