Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на свою користь відшкодування морального шкоди, заподіяної внаслідок травми на виробництві, в розмірі 100 000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач працював у відповідачагірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем в шахті з 27.01.1995; 30.09.1997 з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав травму, про що був складений Акт про нещасний випадок № 60, діагноз за яким: закритий, травматичний, компресійний перелом тіл 12 грудного та 1 поперекового відділів хребта, посттравматичний мієлорадикулярний синдром на поперековому рівні з протрузією міжпозвонкового диску з порушенням пересування. Позивачу встановлено другу групу інвалідності та 70% втрати працездатності у зв'язку з травмою на виробництві, після проходження МСЕК позивач продовжує лікування. Позивач зазначає, що на теперішній час почуває себе втраченою для суспільства та родини людиною; його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною; періодичні дуже сильні напади болю та усвідомлення того факту, що він став калікою, доводять його до різкого погіршення настрою та немотивованою агресії, він знаходиться в подавленому стані. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає. Відповідач позовні вимоги в заявленому розмірі не визнав, про що подав відзив на позов. Мотиви незгоди зводяться до того, що сума в розмірі 100 000 грн. є значно завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості. Також відповідач зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло ще у 1998 році, що, на думку відповідача, є іншою обставою, яка має істотне значення та яка повинна бути врахована судом. Крім того, відповідач зауважує, що за судовою практикою розмір відшкодування моральної шкоди в аналогічних справах дорівнює 200 грн. за 1% втрати працездатності, а тому відповідач визнає позовні вимоги в розмірі 14 000 грн. Представник відповідача надав заяву, в якій просить судове засідання провести за його відсутністю. Третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, будучи належним повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, правом участі в судовому засіданні не скористалась, свого уповноваженого представника до суду не направила, пояснення з приводу заявлених позовних вимог не надала. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Копією трудової книжки серії [NUMBER] на ім'я позивача підтверджується, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 27.01.1995 по 05.05.1998; звільнений з посади гірника очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем в шахті 05.05.1998 за станом здоров'я за ч.2 ст.40 КЗпП України (а.с.4). Відповідно до Акту про нещасний випадок №60, затвердженого власником підприємства 01.10.1997, з позивачем 30.09.1997 під час виконання трудових обов'язків стався нещасний випадок, а саме, обрушилась порода на частину тулубу позивача. За змістом Акту позивач не визначений працівником, який допустив порушення законодавства та інших нормативно-правових актів про охорону праці. Діагноз: закритий, травматичний, компресійний перелом тіл 12 грудного та 1 поперекового відділів хребта, посттравматичний мієлорадикулярний синдром на поперековому рівні з протрузією міжпозвонкового диску з порушенням пересування (а.с.5-6). Зі скаргами на болі в спині та нозі позивач 30.09.1997 поступив до травматичного відділення Димитровської ЦМЛ, що вбачається з епікризу (а.с.8). В лютому 1998 р., листопаді 1998 р., березні та серпні 1999 р., на протязі 2000 р. та в подальших роках позивач звертався до лікарні зі скаргами на болі в поперековому та грудному відділах, а також в ногах (а.с.9-22). З 28.04.2005 по 11.05.2005, з 09.03.2006 по 21.03.2006, з 12.03.2007 по 22.03.2007, з 31.08.2008 по 11.02.2008, з 13.10.2008 по 23.10.2008, з 11.12.2012 по 21.12.2012 , а також в 2014 та 2016 роках позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: посттравматичний мієлорадикулярний синдром на поперековому рівні з протрузією міжпозвонкового диску з порушенням пересування, що є наслідком перенесеної в 1997 р. травми (а.с.23-31). Згідно з довідками МСЕК №068229 та №154703 від 26.10.2007 позивачу було встановлено 2 групу інвалідності та 70% втрати працездатності у зв'язку з травмою на виробництві, безстроково; працездатний в спеціальних умовах (а.с.7). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. За приписами ст.11 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, у повному розмірі втраченого заробітку відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому (членам сім'ї та утриманцям померлого) одноразову допомогу. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.13 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В своєму Рішенні від 27.01.2004 №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що факт отримання позивачем трудового каліцтва на підприємстві відповідача, яке призвело до втрати його професійної працездатності на 70% та отримання інвалідності 2 групи безстроково, що причинило йому фізичний біль, вимусило неодноразово перебувати на стаціонарному лікуванні, звільнитись з роботи за станом здоров'я та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, заподіяння моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 70% втрати професійної працездатності та 2 групи інвалідності безстроково, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає факт обмеження в активних діях, постійні болі в поперековому відділі хребта, відчуття оніміння в правій стопі, судоми правого литкового м'яза, порушення ходьби, враховуючи, що стан здоров'я позивача з роками погіршується, та одночасно виходячи із засад розумності та справедливості, суд доходить висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди - 100 000 грн. є завищеним та з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача підлягає стягненню сума в розмірі 45 000 грн. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Окремо суд відмічає, що за змістом ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи майновий характеру позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 450 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог (45% від 1 000 грн.).

Outcome: partial