Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

[PERSON] 01.03.2019 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами розірвання шлюбу між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрованого 04.07.2014 року Жмеринським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом №135. У позовній заяві [PERSON] викладено наступну позицію. Між ним та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між їх подружям, розходження поглядів на шлюбні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Між ними часто виникають сварки, з вини обох сторін сумісне життя та збереження сім`ї стали неможливими. З червня 2018 року разом не проживають, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарство не ведуть. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить його інтересам (а.с.4-5). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 04.03.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. 23.04.2019 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, проведеного з підстав звільнення з посади судді Жмеринського міськрайонного суду [PERSON] , головуючим суддею у данній справі визначено суддю Верніка В.М. Сторони за їх належним викликом наразі в підготовче засідання не з`явились. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, вказавши, що позовні вимоги [PERSON] до неї щодо розірвання шлюбу визнає повністю, та просила справу розглянути у її відсутність. Додатково зазначила, що в теперішній час вона не є вагітною та не має дитини віком до одного року (а.с.46). Позивач [PERSON] також попередньо подав заяву, у якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі (а.с.47). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у даній справі можливо постановити без участі сторін, неявка яких за вказаних обставин не перешкоджає розгляду справи по суті. За вказаного неприбуття сторін суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання технічним засобом, що відповідає положенням ст.223, 247 ЦПК України. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9) позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10) вбачається, що сторони є відповідно батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким не оскаржуються. Згідно положень ч.3,4 ст.200 КПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спору про майно чи про місце проживання дитини між сторонами наразі не заявлено. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам позивача, відповідачем визнані безумовно. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу, визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню судом. Питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України, щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого нею при поданні позову, що становить 384,20 грн. Решта 50 відсотків судового збору, що становить 384,20 грн., згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved