Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулась до Попільнянського районного суду Житомирської області із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своїх доводів заявник вказує, що вона є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] в місті Горлівка, Донецької області. Факт смерті чоловіка підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 1494 видане 22 червня 2019 року Республіканським бюро судово - медичної експертизи Донецької Народної Республіки та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане 22 червня 2019 року Міським відділом ЗАГС Горлівського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. 16 липня 2019 року заявник звернулась до Попільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та подала документи для державної реєстрації смерті [PERSON] . Їй було відмовлено у реєстрації смерті чоловіка з посиланням на статтю 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», у зв`язку з тим, що документ, який може бути підставою для державної реєстрації смерті у неї відсутній. Встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть та реалізації її спадкових прав. Заявник просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Горлівка Донецької області. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник заінтересованої особи: Попільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Магась О.П. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заявлених вимог. Суд, вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 07 березня 1969 року Кіровським ЗАГС міста Макіївка Донецької області, [PERSON] та [PERSON] з 07 березня 1969 року перебували в зареєстрованому шлюбі, запис за № 193. Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть № 1494 від 22 червня 2019 року виданого Республіканським бюро судово - медичної експертизи Донецької Народної Республіки вказано, що [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS], помер [INFO] в місті Горлівка, Центрально - Міського району, Республіки ДНР, причина смерті - хвороба - інтоксикація, злоякісне новоутворення шлунка з розпадом. Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 22 червня 2019 року міським відділом ЗАГС Горлівського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, [PERSON] помер [INFO] , актова запис про смерть № 879. Як вбачається з Відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 537/9.12-60 від 16 липня 2019 року виданої Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] у місті Горлівка Донецької області, так як у заявника відсутній документ, який може бути підставою для державної реєстрації смерті. Згідно абзацу 2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово купованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до «Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», затверджених розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р, місто Горлівка Донецької області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Кабінетом Міністрів України 07 листопада 2014 р. була прийнята постанова № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», пунктом 3 якої встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мають забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Частина 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до частин 2, 3 статті 9 вказаного Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина; правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до положень частини 2 статті 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно частини 4 статті 49 ЦК України реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до Закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Положення частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою. Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоров`я або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Згідно абзацу 2 п. 3 розділу 1 Правил державної реєстрації актів цивільного стану України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, зі змінами від 02.12.2016 року, за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. Заявник є дружиною померлого, проживає в селі Строків , Попільнянського району Житомирської області та має намір зареєструвати смерть [PERSON] у передбаченому законодавством України порядку, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить їй перешкоди у цьому. Згідно пункту 8 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом було встановлено, що [INFO] в місті Горлівка Донецької області, помер [PERSON] та його там було поховано. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті її батька. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки знайшла своє повне підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами.

Outcome: approved