Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] 24 вересня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків з додержанням вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 7 листопада 2018 року позивачем було подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 5 грудня 2018 року судовий розгляд справи було відкладено та визначено дату розгляду справи 26 грудня 2018 року. Позивач у своєму позові посилалася на те, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2014 року, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 3 квітня 2018 року шлюб між ними було розірвано, прізвище позивача змінено на [PERSON], вона та відповідач є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач участь у матеріальному забезпеченні дитини участь не приймає. Позивач у своєму позові просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачу [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали судді від 12 листопада 2018 року про відкриття провадження по справі разом з судовою повісткою-повідомленням, копією позову та доданими до нього документами. У встановлений в ухвалі судді від 12 листопада 2018 року строк відзив на позов відповідачем подано не було. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2014 року (а.с. 7). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 3 квітня 2018 року шлюб між ними було розірвано, прізвище позивача змінено на [PERSON] (а.с. 8). Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9). На теперішній час сторони стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Позивач [PERSON] проживає разом зі своїм малолітнім сином, займається його вихованням та утриманням. Відповідач у матеріальному забезпеченні дитини участь не приймає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Син сторін [PERSON] малолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, який добровільно допомогу на утримання дитини не надає, позивач стверджує, що відповідач є фізичною особо-підприємцем, здійснює технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 2 000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття [PERSON]. Разом з тим, з урахуванням того, що суду невідомий дохід відповідача, який він отримує, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково у зазначеному вище розмірі, у задоволенні інших позовних відмовити. Згодом позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів у разі отримання інформації про дійсний дохід відповідача, якщо з'ясується, що [PERSON] може сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж стягується цим рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти зі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина з дня подання позову, тобто з 24 вересня 2018 року. На підставі п. 7 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704 гривень 80 коп - абз. 3 п.п. «1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial