Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] 11 листопада 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її мати [PERSON] 24 листопада 1984 року померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 2/15 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Кропивницького, 60. Спадкоємцем на вказані 2/15 частини спадкового майна після смерті [PERSON] за заповітом являється [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 24.10.1990 Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, і зареєстрованого в реєстрі за № 2-2625, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна померлої [PERSON] являється [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з 2/5 частин житлового шлакового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 852 кв.м. в м. Дніпро, вул. Кропивницького, 60. Це свідоцтво видане [PERSON] на 4/15 частини спадкового майна. На 2/15 частини спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видане. З метою прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] зверталася до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, але постановою державного нотаріуса Другої ДДНК [PERSON] від 25.02.2016 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/15 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Кропивницького, 60, яке належить померлій [PERSON], в зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на зазначене спадкове майно і роз'яснено право вирішити вказане питання у судовому порядку. Інші спадкоємці діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] померли 23.05.2014 і 08.10.2000 відповідно, що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть та після їх смерті інші спадкоємці, із заявами про прийняття спадщини на 2/15 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Кропивницького, 60, до Другої дніпровської державної нотаріальної контори не зверталися, а тому вважаються такими, які не прийняли спадщину на вищевказану частину спадкового майна. На підставі вищезазначеного просить визнати за [PERSON] право власності на 2/15 частини домоволодіння № 60 по вул. Кропивницького в м. Дніпро в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 24.11.1984 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2016 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року проведено заміну неналежного відповідача - Територіальну громаду в особі Дніпропетровської міської ради та залучено до участі у справі належного відповідача - [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. В судове засідання відповідачі [PERSON],\~[PERSON]не зявилися, про день, місце та час судового розгляду повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Від представника третьої особи Другої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 24 листопада 1984 року померла [PERSON] (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 2/5 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Кропивницького, 60. 2/10 частини зазначеного домоволодіння належали померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30 липня 1975 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер № 2-2168 та 2/10 частини належали померлій [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 30 травня 1974 року, виданого 30 липня 1975 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер № 2-2166 (а.с. 55, 56, 57). На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 листопада 1984 року та зареєстрованого в реєстрі під № 2-5078, яким заповідала належну їй частину будинку, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Кропивницького, 60/2, ? частину [PERSON] та ? частину в рівних долях [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 53). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину шляхом звернення з заявами про прийняття спадщини до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 11-7, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 50 на звороті, 51). 24 жовтня 1990 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 24 листопада 1984 року, на 4/15 частини домоволодіння № 60 по вул. Кропивницького в м. Дніпропетровську, та зазначено, що на 2/15 частини спадкового майна свідоцтво про право на спадщину ще не видано (а.с. 58 на звороті, 59). Посилання позивача на те, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] із заявами про прийняття спадщини на 2/15 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Кропивницького, 60, до Другої дніпровської державної нотаріальної контори не зверталися та вважаються такими, які не прийняли спадщину на 2/15 частину спадкового майна спростовуються встановленими обставинами справи. [PERSON] помер 08 жовтня 2000 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 9040 (а.с. 159 на звороті). На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори [PERSON] 23 серпня 2000 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1125, яким належне йому майно заповів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 161). Відповідно до спадкової справи № 100 після смерті [PERSON], померлого 08 жовтня 2000 року, з заявами про прийняття спадщини звернулися дружина [PERSON] та донька [PERSON] (а.с. 158, 159). 17 травня 2001 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 08 жовтня 2000 року, отримали [PERSON] та [PERSON] (а.с. 169 на звороті, 170). 23 травня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією актового запису про смерть № 3797 (а.с. 67). Зі спадкової справи № 13/2014, заведеної після смерті [PERSON], померлої 23 травня 2014 року вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулася її донька [PERSON] (а.с. 87, 91, 92). 26 листопада 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 23 травня 2014 року (а.с. 115). 23 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно за заповітом після смерті [PERSON], померлої 10 листопада 1984 року, а саме 2/15 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Кропивницького, 60. Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 25.02.2016 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/15 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Кропивницького, 60, яке належить померлій [PERSON], в зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на зазначене спадкове майно (а.с. 19). З відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 24 лютого 2017 року вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 містяться відомості про зареєстроване право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кропивницького, буд. 60: -2/15 частини за [PERSON] (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно документа, що підтверджує право власності) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.07.1975 року, виданого Третьою дніпропетровською державною конторою, реєстр № 2-2166, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу № 318 за реєстровим № 103 та на підставі свідоцтва про право власності від 30.07.1975 року, виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2-2168, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу № 318 за реєстровим № 103; -4/15 частини за [PERSON] (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно документа, що підтверджує право власності) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.10.1990 року, виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2-2625, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу № 318 за реєстровим № 103; -3/10 частини за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.07.2008 року, виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр № 1-3996, зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 22580580; -3/10 частини за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.07.2008 року, виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр № 1-4001, зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 22580580 (а.с. 60). Відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше\~1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема\~\~відповідні правила\~ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуються чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила\~ЦК України 1963 року. Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 1984 році, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм\~Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини. Стаття 525 ЦК України\~в редакції 1963 року встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини відповідно до\~статті 526 ЦК України\~в редакції 1963 року є останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно зі\~ст. 529 ЦК УРСР 1963 року\~спадкоємцями першої черги за законом є діти, батьки та жінка (чоловік) померлого. Пунктом 16\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» передбачено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей\~526\~і\~549 ЦК УРСР. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.\~ Відповідно до ч. 2\~ст. 548 ЦК УРСР\~в ред. 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За\~ЦК України 1963 року\~спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом. Відповідно до\~ст. 549 ЦК\~спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей\~548,\~549 ЦК\~та п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування»\~фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання права власності на 2/15 частини домоволодіння № 60 по вул. Кропивницького в м. Дніпро в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 24.11.1984 року, оскільки частка на яку позивач просить визнати право власності прийнята спадкоємцями за заповітом [PERSON] та [PERSON], після смерті яких зазначене майно успадковане відповідачами по справі. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed