Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] 31 березня 2016 року звернулася до суду із позовом, який вона уточнила у судовому засіданні, в обґрунтування якого посилається, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 червня 2015 року її поновлено на посаді діловода Кремінського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства зі стягненням заробітної плати у розмірі 18\~744 грн. 98 коп. Вказане рішення виконане. З 01 березня 2016 року вона фактично поновлена на роботі, стягнення заробітної плати знаходиться на виконанні. З 03 червня 2015 року до 01 березня 2016 року відповідач не виплачує їй заробітну плату у розмірі 15\~787 грн. 80 коп., тому з урахуванням індексації заробітної плати у розмірі 8\~912 грн. 80 коп. просить стягнути її з відповідача. У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав з приводу оскарження судових рішень, виконавчих дій та не визнання періоду не сплати заробітної плати, на який посилається позивач, в якому вона не працювала. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, у заяві на їм я суду просить справу розглянути без його участі. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно до ст.238 цього Кодексу при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче сплачуваної роботи (ст.235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року із змінами та п. 2 Постанови КМУ від 17 липня 2003 року «Про затвердження Порядку проведення і індексації грошових доходів населення» індексація заробітної плати провадиться у звязку з її затримкою. Нарахування індексації передбачено ч. 5 ст. 95 КЗпП України. На застосуванні судами вказаних актів наполягає Пленум Верховного Суду України у п. 22 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року. Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з невиконанням рішення про поновлення на роботі він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяця роботи. Докази, які надані до справи, свідчать про наступне. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 червня 2015 року (а.с. 3-5) позивача поновлено на посаді діловода у відповідача та стягнута заробітна плата, моральна шкода та судові витрати. Постановою головного державного виконавця від 22 липня 2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/414/616/2014, виданого Кремінським районним судом 30 червня 2015 року.(а.с.43). Наказом від 16 грудня 2015 року відповідач поновив позивача на роботі з 21 червня 2014 року на посаді діловода (а.с. 22)., з яким вона була ознайомлена 01 березня 2016 року. У трудовій книжці позивача був зроблений напис « 01 березня 2016 року поновлена на посаді діловода» (а.с.24 зв.). Тому не можна вважати доводи відповідача обґрунтованими про поважність не нарахування заробітної плати з дня поновлення її на роботі, тобто з 03 червня 2015 року до дня фактичного поновлення на посаді до 01 березня 2016 року, у звязку з оскарженням ним виконавчого листа ( ухвали Кремінського районного суду від 12 серпня 2015 року, від 22 грудня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Луганської області від 15 лютого 2016 року а.с.35-42). Відповідач зробив позивачу нарахування заробітної плати з 03 червня 2015 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 15\~787 грн.80 коп.(а.с.34), але не врахував доводів позивача про застосування індексації у звязку з її затримкою у розмірі 8\~912 грн. 80 коп. Тому суд погоджується з доводами представника відповідача про період затримання заробітної плати з 03 червня 2015 року по 29 лютого 2016 року. Наданий позивачем розрахунок заборгованості заробітної плати з індексацією її затримки у розмірі 24\~700 грн. 60 коп..(а.с.48) та наданим розрахунком до уточненої позовної заяви представником відповідача не оспорюється, тому суд погоджується з цим розрахунком. Разом з тим, суд не може погодитися з вимогами позивача про стягнення з відповідача середньої заробітної плати у розмірі 19\~872 грн.57 коп. з відрахуванням податку та інших обовязкових платежів, оскільки відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року справлення і сплата прибуткового податку з громадян є обовязком роботодавця та працівника, тому визначається зазначена сума без утримання цього податку й інших обовязкових платежів. Середня заробітна плата позивача за два останні місяці складає 2831 грн. 95 коп. Оскільки позивач за законом звільнена від сплати судового збору, він на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial