Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] 27 травня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ТОВ «Українська видавничо-промислова група», ТОВ «Інбудінвест» і [PERSON] про стягнення суми боргу, грошових коштів та витрат, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що 18 травня 2016 року між ТОВ «Оста Плюс» та ТОВ «Українська видавничо-промислова група» був укладений договір № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до умов якого ТОВ «Оста Плюс» зобовязалось передати у власність ТОВ «Українська видавничо-промислова група», а ТОВ «Українська видавничо-промислова група» зобовязалось прийняти та оплатити цінні папери прості іменні акції ПАТ «ЗНВКІФ «АМРІТА» у кількості 3\~305\~594 штук на суму 26\~400\~000.00 грн. до 20 травня 2016 року. 18 травня 2016 року за виконання зобовязань ТОВ «Українська видавничо-промислова група» перед ТОВ «Оста Плюс» поручилось ТОВ «Інбудінвест», уклавши з ТОВ «Оста Плюс» договір поруки № 18-05-16/1, а саме за своєчасне виконання ТОВ «Українська видавничо-промислова група» умов договору купівлі-продажу цінних паперів, в тому числі щодо оплати предмета купівлі-продажу у сумі 26\~400\~000.00 грн.. 18 травня 2016 року за виконання зобовязань ТОВ «Українська видавничо-промислова група» перед ТОВ «Оста Плюс» поручився [PERSON], уклавши з ТОВ «Оста Плюс» договір поруки № 18-05-16/2, а саме за своєчасне виконання ТОВ «Українська видавничо-промислова група» умов договору купівлі-продажу цінних паперів, в тому числі щодо оплати предмета купівлі-продажу в межах суми 15\~000\~000.00 грн.. У порушення умов договору купівлі-продажу цінних паперів ТОВ «Українська видавничо-промислова група» зобовязання по оплаті цінних паперів належним чином не виконало. В свою чергу, у порушення договорів поруки ТОВ «Інбудінвест» та [PERSON] також не виконали зобовязання належним чином. 25 травня 2016 року ТОВ «Оста Плюс», як цедент, уклало з позивачем договір відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Оста Плюс» на платній основі відступило позивачу право вимагати з ТОВ «Українська видавничо-промислова група» та з ТОВ «Інбудінвест» заборгованість у сумі 26\~400\~000.00 грн., а з [PERSON] заборгованість у сумі 15\~000\~000.00 грн. У звязку з цим, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути за договором купівлі-продажу цінних паперів № БВ-16/02428 від 18 травня 2016 року та за договором поруки № 18-05-16/1 від 18 травня 2016 року заборгованість у сумі 26\~400\~000.00 грн. з ТОВ «Українська видавничо-промислова група» та з ТОВ «Інбудінвест», а також стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 15\~000\~000.00 грн. за договором поруки № 18-05-16/2 від 18 травня 2016 року. Через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. Позовні вимоги збільшені на суму нарахованої неустойки (пені) за порушення відповідачами свого грошового зобовязання. Так, згідно вказаної заяви позивач просить суд стягнути солідарно з ТОВ «Українська видавничо-промислова група» заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року у сумі 26\~544\~262.40 грн., у тому числі 26\~400\~000.00 грн. основного боргу та 144\~262.40 грн. пені за порушення строків здійснення розрахунків; з ТОВ «Інбудінвест» заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року та за договором поруки № 18-05-16/1 від 18 травня 2016 року у сумі 26\~522\~622.95 грн., у тому числі 26\~400\~000.00 грн. основного боргу та 122\~622.95 грн. пені за порушення строків здійснення розрахунків та з [PERSON] заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року та за договором поруки № 18-05-16/2 від 18 травня 2016 року у сумі 15\~069\~672.14 грн., у тому числі 15\~000\~000.00 грн. основного боргу та 69\~672.14 грн. пені за порушення строків здійснення розрахунків. У засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, оскільки гроші отримані і використані, але в оговорений термін гроші позивачу відповідачі в повній сумі не повернули, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідачі не відповіли нічого. Позивачу завдана шкода. Звернення до правоохоронних органів ні до чого не призвели. Позивач прохав стягнути з відповідачів вказаний борг з передбаченими договорами сторін і законом санкціями, інфляційними втратами, судовими витратами, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Представники відповідачів ТОВ «Українська видавничо-промислова група» і ТОВ «Інбудінвест» в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, фактично позов визнали, зараз відповідачі не мають можливості виконати вказані законні вимоги позивача у добровільному порядку через економічні труднощі, не заперечували проти розгляду справи без участі їх представників і просили винести рішення на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних відповідачів згідно ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду фактично позов визнав частково, а саме щодо стягнення з нього заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року та за договором поруки № 18-05-16/2 від 18 травня 2016 року у сумі 15\~000\~000.00 грн. Щодо збільшення позовних вимог до нього на суму нарахованої неустойки (пені) у сумі 69\~672.14 грн. заперечив, пославшись на пункти 1.3 та 3.1 договору поруки № 18-05-16/2 від 18 травня 2016 року, у відповідності до яких, розмір його відповідальності обмежений сумою 15\~000\~000.00 грн., не заперечував проти розгляду справи без його участі і просив винести рішення з урахуванням його часткових заперечень на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи ТОВ «Оста Плюс» в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти розгляду справи без його участі і просив винести рішення на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши позицію сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що дійсно 18 травня 2016 року між ТОВ «Оста Плюс» та ТОВ «Українська видавничо-промислова група» був укладений договір № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до умов якого ТОВ «Оста Плюс» зобовязалось передати у власність ТОВ «Українська видавничо-промислова група», а ТОВ «Українська видавничо-промислова група» зобовязалось прийняти та оплатити цінні папери прості іменні акції ПАТ «ЗНВКІФ «АМРІТА» у кількості 3\~305\~594 штук на суму 26\~400\~000.00 грн. до 20 травня 2016 року. 18 травня 2016 року за виконання зобовязань ТОВ «Українська видавничо-промислова група» перед ТОВ «Оста Плюс» поручилось ТОВ «Інбудінвест», уклавши з ТОВ «Оста Плюс» договір поруки № 18-05-16/1, а саме за своєчасне виконання ТОВ «Українська видавничо-промислова група» умов договору купівлі-продажу цінних паперів, в тому числі щодо оплати предмета купівлі-продажу у сумі 26\~400\~000.00 грн.. 18 травня 2016 року за виконання зобовязань ТОВ «Українська видавничо-промислова група» перед ТОВ «Оста Плюс» поручився [PERSON], уклавши з ТОВ «Оста Плюс» договір поруки № 18-05-16/2, а саме за своєчасне виконання ТОВ «Українська видавничо-промислова група» умов договору купівлі-продажу цінних паперів, в тому числі щодо оплати предмета купівлі-продажу в межах суми 15\~000\~000.00 грн.. У порушення умов договору купівлі-продажу цінних паперів ТОВ «Українська видавничо-промислова група» зобовязання по оплаті цінних паперів належним чином не виконало. В свою чергу, у порушення договорів поруки ТОВ «Інбудінвест» та [PERSON] також не виконали зобовязання належним чином. 25 травня 2016 року ТОВ «Оста Плюс», як цедент, уклало з позивачем договір відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Оста Плюс» на платній основі відступило позивачу право вимагати з ТОВ «Українська видавничо-промислова група» та з ТОВ «Інбудінвест» заборгованість у сумі 26\~400\~000.00 грн., а з [PERSON] заборгованість у сумі 15\~000\~000.00 грн. У звязку з цим, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути за договором купівлі-продажу цінних паперів № БВ-16/02428 від 18 травня 2016 року та за договором поруки № 18-05-16/1 від 18 травня 2016 року заборгованість у сумі 26\~400\~000.00 грн. з ТОВ «Українська видавничо-промислова група» та з ТОВ «Інбудінвест», а також стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 15\~000\~000.00 грн. за договором поруки № 18-05-16/2 від 18 травня 2016 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобовязується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору. В порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідачі свої зобовязання за вказаними договорами належним чином не виконали, утворилася заборгованість. На неодноразову вимогу позивача виконати умови договорів і повернути суму боргу відповідачі фактично відповіли відмовою, сума боргу залишилася не повернутою, хоча термін сторони встановили конкретний, вимога позивача була, але борг відповідачі на вимогу позивача і в зазначений термін не повернули. Після звернення позивача до суду відповідачі так і не повернули суму боргу. Звернення до правоохоронних органів ні до чого не призвели, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 18 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оста Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська видавничо-промислова група» був укладений договір № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до умов якого ТОВ «Оста Плюс» зобовязалось передати у власність ТОВ «Українська видавничо-промислова група», а ТОВ «Українська видавничо-промислова група» зобовязалось прийняти та оплатити цінні папери прості іменні акції ПАТ «ЗНВКІФ «АМРІТА» у кількості 3\~305\~594 штук на суму 26\~400\~000.00 грн. до 20 травня 2016 року. ТОВ «Оста Плюс» своє зобовязання виконало у встановлений строк, що підтверджується випискою про операції з цінними паперами. ТОВ «Українська видавничо-промислова група» не виконало свої зобовязання щодо оплати предмета купівлі-продажу, що підтверджується випискою по рахунку ТОВ «Оста Плюс». Пунктом 5.1 договору № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року, у разі невиконання або неналежного виконання покупцем зобовязань, він сплачує продавцю пеню в розмірі 0.1 % від суми невиконаного зобовязання за кожний банківський день прострочки. 18 травня 2016 року за виконання зобовязань ТОВ «Українська видавничо-промислова група» перед ТОВ «Оста Плюс» поручилось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інбудінвест», уклавши з ТОВ «Оста Плюс» договір поруки № 18-05-16/1, а саме за своєчасне виконання ТОВ «Українська видавничо-промислова група» умов договору купівлі-продажу цінних паперів, в тому числі щодо оплати предмета купівлі-продажу у сумі 26\~400\~000.00 грн. 18 травня 2016 року за виконання зобовязань ТОВ «Українська видавничо-промислова група» перед ТОВ «Оста Плюс» поручився [PERSON], уклавши з ТОВ «Оста Плюс» договір поруки № 18-05-16/2, а саме за своєчасне виконання ТОВ «Українська видавничо-промислова група» умов договору купівлі-продажу цінних паперів, в тому числі щодо оплати предмета купівлі-продажу в межах суми 15\~000\~000.00 грн. 25 травня 2016 року ТОВ «Оста Плюс», як цедент, уклало з позивачем договір відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Оста Плюс» на платній основі відступило позивачу право вимагати з ТОВ «Українська видавничо-промислова група» та з ТОВ «Інбудінвест» заборгованість у сумі 26\~400\~000,00 грн., а з [PERSON] заборгованість у сумі 15\~000\~000,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено можливість заміни кредитора у зобовязанні іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, за вказаним вище договором відступлення права вимоги від 25 травня 2016 року позивач набув права кредитора по відношенню до ТОВ «Українська видавничо-промислова група» з 25 травня 2016 року, про що його та ТОВ «Інбудінвест» і [PERSON] було повідомлено у той же день письмово під розпис. Пункт 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст. 691 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Більш того, ч. 1 та ч. 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Також, у відповідності до ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Частиною 3 ст. 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару, продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. При таких обставинах, з наведених вище актів цивільного законодавства України випливає обовязок покупця оплатити товар за ціною, на умовах, в строк та в порядку передбаченому Договором купівлі-продажу, після прийняття товару, а продавець має право вимоги від покупця оплати товару, у разі прострочення такої оплати покупцем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 14, 526 ЦК України між сторонами у справі виникли цивільні права і обовязки (зобовязання), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Частиною 2 ст. 553 ЦК України передбачено, що порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Частиною 3 ст. 554 ЦК України передбачено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобовязання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника та кредитором боржника. Згідно ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Таким чином, обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Загальні правові наслідки порушення зобовязання визначені статтею 611 ЦК України, у відповідності до п. 3 ч. 1 якої у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Як було встановлено в судовому засіданні та визнано відповідачами, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, відповідачі до тепер не виконали перед позивачем свої грошові зобовязання. А тому суд вважає за необхідне заявлені вимоги позивача задовольнити частково. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідачів, повязаними з невикоаннням належним чином укладених договорів з позивачем було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідачів і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідачів). Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 7 ЦК України за звичаєм ділового обороту ризик покладається на ту сторону в правочині, яка має невиконані зобов'язання по відношенню до іншої сторони правочину (ст. 526 ЦК України). Оспорюваним кредитним договором обов'язок по поверненню суми кредиту покладається на позичальника, тож валютні ризики несе позичальник як сторона, яка має невиконані зобов'язання за кредитним договором. Відповідачі свідомо звернулися до позивача з метою укладання вказаних договорів та згідно умов договорів підтвердили, що повністю розуміють всі умови договорів, свої права та обов'язки за договорами і погоджується з ними. Зміна обставин, на які можуть посилатися відповідачі ніяким чином не пов'язана з умовами виконання договорів. Позивач свої зобов'язання по договорам виконав, відповідачі, в свою чергу, отримали те, на що розраховували. Відсутність у відповідачів. позичальника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання у розумінні вимог статті 617 ЦК України. А стаття 625 ЦК України прямо вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідачі ТОВ «Українська видавничо-промислова група», ТОВ «Інбудінвест» і [PERSON] повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вiдповiдачів (крім договірних, зазначених в позові) відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги часткову незгоду відповідачів з позовом, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджена. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір, який також потрібно стягнути з відповідачів. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити частково та стягнути солідарно на користь [PERSON] з ТОВ «Українська видавничо-промислова група» заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року, з ТОВ «Інбудінвест» заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року та за договором поруки № 18-05-16/1 від 18 травня 2016 року у сумі 26\~400\~000.00 грн. основного боргу та з [PERSON] заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року та за договором поруки № 18-05-16/2 від 18 травня 2016 року у сумі 15\~000\~000.00 грн. основного боргу; стягнути на користь [PERSON] з ТОВ «Українська видавничо-промислова група» заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року у сумі 144\~262.40 грн. пені за порушення строків здійснення розрахунків; стягнути на користь [PERSON] з ТОВ «Інбудінвест» заборгованість за договором № БВ-16/02428 купівлі-продажу цінних паперів від 18 травня 2016 року та за договором поруки № 18-05-16/1 від 18 травня 2016 року у сумі 122\~622.95 грн. пені за порушення строків здійснення розрахунків, а також стягнути на користь [PERSON] з ТОВ «Українська видавничо-промислова група», з ТОВ «Інбудінвест» та з [PERSON] з кожного окремо по 2 29666 грн. (всього 6890 грн.) судового збору; в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] 69\~672.14 грн. пені за порушення строків здійснення розрахунків відмовити. Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідачі суду не надали, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає частковому задоволенню у вищезазначених межах. На підставі викладеного,

Outcome: partial