Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив cтягнути з [PERSON] (далі - Відповідач) на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики від 09.11.2020 у гривні, які складають еквівалент за офіційним курсом Національного банку України на дату ухвалення судового рішення у сумі 60 000,00 (шістдесят) тисяч доларів США - основного боргу, 318,67 доларів США - відсотків річних. Надати строк протягом 5 днів з моменту прийняття рішення суду для подання доказів понесених судових витрат та розподілити такі витрати. В обґрунтування позовних вимог заявник зазначив, що 09 листопада 2020 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] , був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав від позивача суму у розмірі сумі 60 000,00 (шістдесят) тисяч доларів США. На підтвердження факту про отримання коштів Відповідачем складено Договір позики від 09.11.2020 року. Згідно досягнутих між позивачем та відповідачем домовленостей, кошти у сумі 60 000,00 (шістдесят) тисяч доларів США відповідач зобов`язувався повернути 30 квітня 2021 року. На момент звернення позивача до суду Відповідач вчасно кошти отримані в позику не повернув, у зв`язку із чим Позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання. Представник позивача адвокат Крайз О.І. в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про проведення підготовчого засідання за його відсутності, проти закриття підготовчого та призначення в судового розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.09.2021 підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів закрито, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Крайз О.І. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи, що судове засідання неодноразово відкладалось, відповідач не виявив наміру скористатись своїми процесуальними правами, в судові засідання не з`являвся, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, беручи до уваги, що судом вичерпано всі можливі способи щодо повідомлення особи про час та місце розгляду справи, а також те, що судом явка відповідача обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути позовну заяву за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає про таке. Як вбачається зі змісту Договору позики від 09.11.2020 [PERSON] (позтчальник) отримав від [PERSON] (позикодавець) грошові кошти у розмірі 60000,00 (шістдесят тисяч) доларів США (п. 1.1 Договору позики) зі строком повного погашення боргу не пізніше 30 квітня 2021 року (п. 2.1 Договору позики). Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином. Судом встановлено, та не спростовано відповідачем, факт підписання відповідачем власноручно Договору позики від 09 листопада 2020 року. Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Відповідач не надав до суду жодних заперечень, факт отримання коштів від [PERSON] не спростував. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. В свою чергу, відповідачем договір позики не оспорювався з підстав, визначених ст. 231 ЦК України. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що в 2020 році між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у письмовій формі, за яким останій отримав від позивача грошові кошти в сумі 60 000,00 (шістдесят) тисяч доларів США. Суд, проаналізувавши умови договору позики від 09.11.2020, встановив, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому й числі і щодо строку виконання договору позики відповідачем у термін до 30.04.2021. Договір позики від 09.11.2020 р. не визнаний судом недійсним, а тому підлягає до виконання. Обов`язки позичальника вважаються виконаними у випадку повернення ним всієї суми позики. Станом на день звернення з позовом відповідач не повернув позивачу передані в позику грошові кошти в термін до 30.04.2021 в розмірі 60 000,00 (шістдесят) тисяч доларів США. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України). Досліджуючи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд, проаналізувавши умови договору позики від 09.11.2020, встановив, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому й числі і щодо строку виконання договору позики відповідачем у термін до 30.04.2021. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом п.3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Пунктом 3.2 Договору позики сторони встановили у випадку неповернення позики у визначений Договором строк, відповідно до ст. 625 ЦК України 1 % річних за користування чужими грошовими коштами, що нараховуються від дня одержання позики до дня її повернення. З огляду на наведене, беручи до уваги факт прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем за спірним договором позики, вимоги щодо стягнення з відповідача 318,67 доларів США відсотків річних є правомірними та обгрунтованими. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наянвість або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики, вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості ґрунтуються на приписах закону, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що станом на день ухвалення судового рішення офіційний курс Національного банку України за один долар США становив 26,3314 грн., заборгованість за основним боргом складає 1 579 884,00 грн. (із розрахунку 26,3314?60 000,00), заборгованість за відсотками складає 8 391,03 грн. (із розрахунку 26,3314 ?318,67).

Outcome: approved