Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] ( далі - позивач ) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] ( далі - відповідач ), про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 500 грн. на дитину щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 січня 2002 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Задарівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №1. За час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Протягом останніх чотирьох років, сторони по справі проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Діти, з часу окремого проживання сторін проживають із позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки не надає, попри те, що є працездатною, здоровою особою та займається будівельною справою, з чого має нерегулярний дохід. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд позов задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явився, суду подав заяву в якій просить суд розглядати справу у його відсутності, позов визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 січня 2002 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Задарівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області 09 жовтня 2014 року. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Задарівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 03 грудня 2004 року. Згідно вищезазначеного свідоцтва, батьками [PERSON] є [PERSON] - відповідач по справі, та [PERSON] - позивач по справі. Крім того, згідно матеріалів справи у подружжя є старша дочка - [PERSON], [INFO], яка народилася до моменту укладення шлюбу та наданий момент є повнолітньою. Як вбачається з матеріалів справи, з 2002 року по даний час, сторони по справі перебувають у шлюбі, проте протягом останніх чотирьох років проживають окремо та спільного господарства не ведуть. На даний час, [PERSON] разом із дітьми проживає у її матері - [PERSON] в с. Задарів Монастириського району Тернопільської області. Відповідач з часу окремого проживання з позивачем матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, попри те, що є працездатною, здоровою особою та займається будівельною справою, від чого має нерегулярний дохід. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки забов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми корисується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні у шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач забов'язані утримувати свою неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Крім того, суд бере до уваги заяву, яка надійшла від [PERSON], згідно якої останній позов визнає повністю та просить його задовольнити. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно матеріалів справи відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний дохід, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний на даний час стан здоров'я позивача, відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоров'я дитини, відсутність інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, враховуючи те, що відповідач позов визнав та згоден сплачувати аліменти у розмірі який запропонувала відповідач, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з врахуванням положень ст.180 СК України, визначає аліменти в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 15 жовтня 2014 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Згідно із частиною третьою статті 88 ЦПК України у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Отже, з відповідача - [PERSON], слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved