Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення 45000.00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до розписки від 30.05.2018, [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] до 11.06.2018 грошові кошти у сумі 45000.00 грн., однак своє зобов`язання належним чином не виконав. 08.05.2020 між [PERSON] та Позивачем був укладений договір про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого, [PERSON] відступила, а Позивач набув право вимоги до [PERSON] відповідно до розписки від 30.05.2018 на суму 45000.00 грн. З огляду на те, що Відповідач отримані у борг гроші не повертає ні первісному ні новому кредитору, Позивач звернувся до суду і просить стягнути з Відповідача вищевказану суму у судовому порядку. Ухвалою суду від 18.05.2020 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та прийнято рішення про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи. У судовому засіданні Позивач свої позовні підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити з вищевикладених підстав, окрім того пояснив, що до цього часу не отримав від Відповідача відповіді на свою вимогу повернути кошти. Представник Відповідача у судовому засіданні вимоги Позивача не визнав, підтримав поданий Відповідачем відзив на позов, доводи якого зводяться до того, що на початку квітня 2018 року [PERSON] дійсно звернувся до [PERSON] , з якою перебуває у дружніх стосунках, з приводу позики 40000.00 грн. Вказані кошти він отримав одразу, без оформлення боргової розписки і під час їх передачі було обумовлено, що вся сума буде повертатися частинами до повного погашення, але не пізніше 11.06.2018, шляхом перерахування на банківський рахунок [PERSON] . Також, усно було узгоджено, що за надану позику, окрім 40000.00 грн., у рахунок вдячності, він перекаже [PERSON] ще 5000.00 грн. На виконання усної домовленості про повернення боргу він 23.05.2018 зробив перший переказ на рахунок [PERSON] на суму 898.00 грн., потім 25.05.2018 - на суму 3000.00 грн. Після цього, 30.05.2018 вони з [PERSON] зустрілися і остання попросила написати розписку із зазначенням у ній суми боргу - 45000.00 грн., що Відповідач і зробив. При цьому Відповідач звертає увагу, що надана ним розписка не містить відомостей про передання йому коштів у борг саме 30.05.2018, а містить лише його зобов`язання повернути 45000.00 грн. до 11.06.2018. Згодом, 01.06.2018 в рахунок погашення боргу ним [PERSON] були перераховані 2695.00 грн. На погашення решти суми боргу, за ініціативи [PERSON] , ним останній були доставлені паливні дрова на суму 27000.00 грн., а також перераховані кошти, зокрема: 14.06.2018 - у сумі 5000.00 грн., 25.07.2018 - 4990.00 грн. та 25.08.2018 - 2994.00 грн. Таким чином, загальна сума боргу, яка повернута Відповідачем [PERSON] в рахунок погашення боргу за розпискою складає 46577.00 грн., у тому числі, грошима на суму 19577.00 грн. та паливними дровами на суму 27000.00 грн., тобто на час відступлення права вимоги Позивачу та звернення до суду борг Відповідачем перед первісним кредитором був погашений у повному обсязі, тому Відповідач вважає позов [PERSON] безпідставним і просить відмовити в задоволенні його позовних вимог. Окрім того, Представник Відповідача у судовому засіданні вказав, що розписка, яка надана Позивачем взагалі не містить ознак отримання [PERSON] грошей, у ній відсутні умови повернення коштів і наявні дописки кредитора без підпису боржника; вимога від Позивача була направлена одночасно з поданням позову до суду, тому надати будь-яку відповідь на неї до судового розгляду Відповідач не мав можливості. Також, представник Відповідача вважає, що Позивачем обрано не правильний спосіб захисту, а тому його позов не може бути задоволений. Відповідь на відзив Позивачем на надано. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] . Суду пояснив, що чув про борг [PERSON] перед [PERSON] , однак який саме борг - йому не відомо. Окрім того, свідок пояснив, що брав участь у доставці [PERSON] [PERSON] дров приблизно 50-60 складометрів. Дрова вони привозили [PERSON] як в м.Бахмач, так і в інші населені пункти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що раніше він допомагав [PERSON] доставляти [PERSON] дрова твердих порід у кількості 60 кубів та чув про наявність якогось боргу. Це було до 11.06.2018. Дрова [PERSON] вони возили в різні населені пункти. Заслухавши пояснення сторін та свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, Суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з розпискою від 30.05.2018 [PERSON] зобов`язався до 11.06.2018 повернути [PERSON] 45000.00 грн. (а.с.2). Окрім того, у даній розписці було обумовлено, що при поверненні суми позики до 11.06.2018 оригінал розписки повертається [PERSON] (а.с.2). Згідно з договором про відступлення права вимоги від 08.05.2020, [PERSON] відступила, а [PERSON] набув право вимоги за договором позики від 30.05.2018 до [PERSON] щодо повернення грошових коштів на суму 45000.00 грн. (а.с.3). 13.05.2020 на адресу Відповідача було направлено повідомлення про зміну кредитора та вимогу про сплату суми боргу, яке, як встановлено із пояснень учасників справи, залишилось без реагування (а.с.4). Згідно з дублікатами чеків та квитанцій, які надані Суду Відповідачем, останній здійснював грошові перекази на рахунок [PERSON] протягом травня - серпня 2018 року, зокрема: 23.05.2018 - 898.00 грн., 25.05.2018 - 3000.00 грн., 01.06.2018 - 2695.00 грн., 14.06.2018 - 5000.00 грн., 25.07.2018 - 4990.00 грн., 25.08.2018 - 2994.00 грн. (а.с.16-21). Згідно з договором купівлі-продажу №14-18 від 04.06.2018, укладеним між [PERSON] та ФОП [PERSON] , останній зобов`язався до 31.12.2018 передати [PERSON] дрова паливні твердих порід у кількості 60 кубічних метрів за приблизною договірною ціною 27000.00 грн. (а.с.22-24). Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 202 ЦК України зазначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зважаючи на вказане в судовому засіданні доведено факт одержання Відповідачем позики від первісного кредитора та не заперечувався факт виникнення обов`язку повернути грошові кошти у сумі 45000.00 грн. у визначений строк, тобто до 11.06.2018. При цьому вимог про визнання недійсною розписки від 30.05.2018, у тому числі і з підстав вчинення насильства, погроз, обману, внаслідок помилки, чи з будь-яких інших підстав [PERSON] не заявляв. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Окрім цього, згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в Постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Згідно з висновку ВССУ у справі №444/2909/15-ц від 21.12.2016, боргова розписка не обов`язково повинна містити слово «борг» чи «взяв/отримав у борг», для стягнення коштів достатньо зазначення зобов`язання «повернути гроші». Судом встановлено, що Відповідач свої зобов`язання за розпискою, яка по своїй суті є договором позики не виконав, суму боргу у визначений розпискою строк, тобто до 11.06.2018 повністю не повернув ні первісному, ні новому кредитору. У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, беручи до уваги ті обставини, що після надання розписки, тобто після 30.05.2018, Відповідачем на рахунок первісного кредитора були перераховані кошти на загальну суму 15679.00 грн., у тому числі: 01.06.2018 - 2695.00 грн., 14.06.2018 - 5000.00 грн., 25.07.2018 - 4990.00 грн., 25.08.2018 - 2994.00 грн., які згідно з поясненнями Відповідача, викладеними у відзиві переказувались у рахунок повернення боргу перед [PERSON] , тому за відсутності спростування даного факту з боку Позивача, Суд вважає, що саме на вказану суму Відповідачем було виконане його зобов`язання згідно з розпискою від 30.05.2018 перед первісним кредитором. У підтвердження того, що борг [PERSON] перед [PERSON] не погашений свідчить наявність оригіналу розписки саме у кредитора, а не у боржника Разом з тим, Суд не бере до уваги наданих Відповідачем дубліката чека від 23.05.2018 про переказ [PERSON] на рахунок [PERSON] 898.00 грн. та дубліката квитанції від 25.05.2018 про переказ - 3000.00 грн., оскільки вказані платежі були проведені до надання [PERSON] [PERSON] розписки про повернення 45000.00 грн. і належних та допустимих доказів того, що вказані кошти були сплачені саме у рахунок повернення боргу за розпискою від 30.05.2018, Суду не надані. Окрім того, Суд звертає увагу, що даючи 30.05.2018 первісному кредитору розписку про повернення 45000.00 грн. до 11.06.2018 [PERSON] жодним чином не вносить застережень про вже, ніби - то, сплачені у повернення позики вищевказані суми: 898.00 грн. та 3000.00 грн. Також, Суд не вважає належним доказом, який підтверджує повернення [PERSON] [PERSON] частини боргу у сумі 27000.00 грн. копію договору купівлі-продажу №14-18 від 04.06.2018, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , оскільки вказаний правочин доводить лише факт зобов`язання ФОП [PERSON] перед [PERSON] до 31.12.2018 передати дрова паливні твердих порід у кількості 60 кубічних метрів за приблизною договірною ціною 27000.00 грн. і жодним чином не доводить погашення частини боргу [PERSON] перед [PERSON] на вказану суму саме згідно з розпискою від 30.05.2018. Не доведено це і вищевказаними показами свідків, допитаних в судовому засіданні. З огляду на вищевикладене, у судовому засіданні доведено і належним чином підтверджені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу на суму 29321.00 грн., тому Суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. З огляду на часткове задоволення позову та звільнення Позивача від сплати судового збору, з Відповідача на користь держави, відповідно до положень ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у сумі 547.33 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial