Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 16 листопада 2018 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що останній є власником будинку [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстрована [PERSON], що є колишньою дружиною його батька, яка в 2014 році виїхала за межі України і після цього зв'язок з нею втрачено. Місце фактичного проживання або перебування відповідача не відомо, тому з посиланням на вимоги ст.ст. 317, 319, 321 та 386 ЦК України просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за їхньою відсутністю, позовні вимоги підтримують. Відповідач, місцезнаходження якої невідоме, суд неодноразово викликав судовою повісткою та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з'явилася, тому вона відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже суд вирішив розглянути справу за його відсутністю заочно. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно до ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Статтею 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Згідно договору дарування від 13 березня 2009 року (а.с. 6-7) [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач є колишньою дружиною представника позивача [PERSON], шлюб між якими розірвано 24 листопада 2017 року (а.с. 10). Відповідно до довідки про склад сім'ї (а.с.11) [PERSON] зареєстрована у будинку позивача за вищевказаною адресою у якості колишньої дружини [PERSON], тобто не є членом сім'ї власника у розумінні ЖК Української РСР. Актом про встановлення фактичного місця проживання від 25 вересня 2018 року встановлено, що відповідач з липня 2014 року в будинку позивача не проживає (а.с.12). Оскільки відповідач не проживає в будинку позивача більше 6 місяців, добровільно з реєстрації не знялася, отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved