Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) 16 січня 2015 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), в якому просить суд ухвалити судове рішення, яким стягнути заборгованість у сумі 63 225 119 грн. Заявою від 20.02.2016 р. Позивач зменшив позовні вимоги та просив суд ухвалити судове рішення, яким стягнути із відповідача на його користь кошти у розмірі 3 782 859грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.05.2013р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва на його користь стягнуто із Відповідача 160 516,57 грн. Постановою ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва від 27.03.2014р. відкрито виконавче провадження. Проте Відповідач (боржник) ухиляється виконувати рішення суду. Зауважує, що відповідно до п.5.1 Договору № 87/11 від 29.12.2011р., укладеного між ним та Відповідачем, останній за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань зобов'язується сплатити за його вимогою пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Таким чином, вказує, що, починаючи із 30.06.2013р. і до 31.05.2014р., сума заборгованості складає 3 724 582,80 грн. Крім цього, відповідно до ст.625 ЦК України, Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити йому 3% річних за час прострочення заборгованості, що складає 58276,49 грн., а всього підлягає стягненню 3 782 859,29 грн. У судове засідання Позивач або його представник не з'явились, через канцелярію суду Позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутність, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. У судове засідання Відповідач або його представник жодного разу не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Про місце, день та час судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення або розгляд справи у його відсутність, як і пояснень чи заперечень на позов, до суду не подав, за згодою Позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 234 ЦПК України. Представник Третьої особи у судове засідання також не з'явився. Про місце, день та час судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення або розгляд справи у його відсутність, як і пояснень чи заперечень на позов, до суду також не подав. Суд вбачає можливим розгляд справи у відсутність вказаних осіб, на підставі зібраних у справі доказів. Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як вбачається із матеріалів справи, 29 травня 2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 2610/27383/2012, задоволено позовні вимоги та стягнуто за Договором № 87/11 від 29.01.2011р. із Відповідача на користь Позивача заборгованість у розмірі 160 516,57 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 625 ЦК України установлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст. ст. 599, 600, 604 - 609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 5 цієї статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Оскільки Відповідач не виконує зобов'язання, за вимогою Позивача із Відповідача підлягає стягненню 3% річних та 1% пені передбаченого п.5.2 договору № 87/11 від 29.12.2011р. Як вбачається із розрахунку Позивача, останній просить стягнути 3% у сумі 58 276,49грн., при цьому не вказавши за який час. Перевіривши наданий розрахунок, суд дійшов до висновку, що із Відповідача підлягає стягненню 3% річних у сумі 14 274,98 грн. за період часу з 09.06.2013р. (день набрання рішення суду законної сили по справі № 2610/27383/2012) по 26.05.2016р. (дату винесення рішення за цим позовом). Разом з тим, за загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Проте, нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Як вбачається з розрахунку Позивача, останній просить стягнути на свою користь 1% пені за кожний день прострочення у загальній сумі 3 724 582,80 грн. за період з 29.05.2013р. по 31.05.2014р. При цьому позовна заява, відповідно до вхідного штемпеля подана до суду 16.01.2015р. Проте у даній справі, сторони не зверталися із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу. Отже, суд за власною ініціативою не може застосувати позовну давність. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України). Оскільки розмір пені, яку просить стягнути Позивач, значно перевищує загальну суму заборгованості, суд вважає за необхідне стягнути пеню у межах однорічного строку що передував даті звернення з даним позовом до суду (з 16.01.2014р. по 16.01.2015р.), яка складає суму у розмірі 587 490, 65 грн. А всього із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума у розмірі 601 765 грн. 63 коп. Крім того, виходячи із положень статті 88 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 643 грн. З урахуванням викладеного, на підставі статтей 11, 22, 526, 551, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial