Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач), діючи через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилою площею в житловому приміщенні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з договором купівлі-продажу їй на праві особистої власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстровані та проживають вона та її чоловік [PERSON] , а також в цьому житловому будинку зареєстрований її син, [PERSON] , який з 2014 року не проживає. З 2015 року вона оформлює субсидію на комунальні послуги. До травня 2018 року Управління соціального захисту населення для оформлення субсидії приймало довідки про осіб, які, хоча і зареєстровані, але фактично не проживають, та не враховувало їх доходи. З травня 2018 року діє новий порядок оформлення субсидії, для оформлення якої необхідно надавати довідки про доходи всіх зареєстрованих в житловому приміщенні осіб. [PERSON] з нею не проживає більше 5 років, не приймає участі в утриманні будинку, в оплаті за комунальні послуги, довідок про доходи не надає. Оскільки Відповідач не проживає в належному їй будинку більше п`яти років, тому вважає, що він втратив право проживання у цьому житловому приміщенні. Реєстрація [PERSON] у належному їй будинку обмежує її права власності, вона не може розпорядитись нерухомим майном, не може оформити субсидію на комунальні послуги, тому і просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловою площею в житловому приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про надходження позовної заяви та відкриття провадження у справі через оголошення на сайті суду, відзиву не надав. Враховуючи, що від позивача не надходила заява про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи та розгляд справи в спрощеному порядку без виклику сторін, суд вирішив розглянути справу в спрощеному порядку без винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 13 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 1987 року, на праві особистої власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). З довідки № 311 виданої відділом містобудування та архітектури Глухівської міської ради Сумської області від 03.12.2019 вбачається, що [ADDRESS] перейменована [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2309 виданої відділом «Центру надання адміністративних послуг» Глухівської міської ради від 02.12.2019, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9). З довідки, виданої головою квартального комітету № 34 від 03.12.2019, вбачається, що [PERSON] , 1989 р.н., дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 2014 (а.с.10). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої керуючою справами виконавчого комітету Глухівської міської ради від 22.10.2015, власником житла, а саме будинку [ADDRESS] є [PERSON] ; до складу сім`ї/зареєстрованих входять: [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - чоловік (а.с.9). З довідки, виданої головою квартального комітету № 34 у 2015 році, вбачається, що [PERSON] , 1964 р.н., зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , з чоловіком - [PERSON] , 1963 р.н., який також зареєстрований за вказаною адресою. Зареєстрований за зазначеною адресою син - [PERSON] , 1989 р.н., не проживає з 01.10.2014 (а.с.12). З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] , вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , 1964 р.н., [PERSON] , 1963 р.н., [PERSON] , 1989 р.н. (а.с.14-16). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини першої статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до статті 72 Житлового Кодексу України (далі - ЖК України), визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім`ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Із пояснень Позивача викладених в позові та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше 5 років. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у будинку порушує права Позивача як власника, так як Позивач обмежений у своєму праві розпорядження власністю, а крім того відповідач в будинку не проживає, витрат по утриманню житла не несе. За таких обставин суд приходить до висновку про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловою площею в житловому приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved