Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до Турійської селищної ради Турійського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, у якому заповіла вказане майно дітям - [PERSON] , [PERSON] Вказуючи, що вони є єдиними спадкоємцями, звернулися у визначений законом строк до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті матері, але в нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просили визнати за ними право власності на Ѕ частку за кожним на вищевказаний спадковий житловий будинок із господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . У підготовче засідання позивачі не з`явилися, хоча належним про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень (а.с. 33, 34). 25 вересня 2019 року подали до суду письмову заяву, в якій вказали, що позов підтримують з викладених у ньому підстав, просять задовольнити та розглядати справу без їхньої участі. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, 10 жовтня 2019 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності. Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 8) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 12, 13). За життя [PERSON] 22 жовтня 2002 року склала заповіт, відповідно до якого житловий будинок з господарськими спорудами заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Належність вищевказаного будинку (особовий рахунок № [NUMBER] ) спадкодавцеві [PERSON] підтверджується довідкою Дольської сільської ради Турійського району № 681 від 26 грудня 2017 року (а.с. 12), довідкою Турійської селищної ради Турійського району № 110 від 6 березня 2019 року (а.с. 13), витягом з погосподарської книги № 4 за 2011-2015 роки Дольської сільської ради Турійського району (а.с. 19). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано. До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1», загальною площею 61,8 кв. м, житловою площею 38,8 кв. м, літня кухня «Б-1», погріб «В-1», хлів «Г-1», хлів «г», вбиральня «Д» (а.с. 24-27). Постановою приватного нотаріуса від 30 жовтня 2018 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а.с. 18). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 22 жовтня 2002 року, не змінювався і є дійсним. Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. Позивачі у справі є дітьми спадкодавця, що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу, з якого видно, що позивач [PERSON] після одруження змінила прізвище (а.с. 9, 10). Чоловік спадкодавця помер [INFO] (а.с. 11). Позивачі протягом шести місяців після смерті [PERSON] 10 січня 2014 року подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а.с. 38), 30 жовтня 2018 року отримали свідоцтва про право на спадщину на належні спадкодавцю земельні ділянки (а.с. 52-54). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 1/2014 до майна померлої [PERSON] (а.с. 37-56), з яких також видно, що інших спадкоємців, які б звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , немає. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивачів права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ними права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - по 206 грн 47 коп. кожному; стягнути з відповідача в користь позивачів 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачами при поданні позову, - по 206 грн 47 коп. кожному. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1268, 1269, 1270 ЦК України та

Outcome: approved