Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] від імені яких на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», діє адвокат Бакшеєва А.В., звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , який в подальшому уточнили та остаточно просили визначити порядок користування квартирою, розташованої за адресою: [ADDRESS] , виділивши в користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 17,80 кв.м., з балконом площею 3,00 кв.м., залишивши в загальному користуванні кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що спірне житлове приміщення - трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] , його донці від першого шлюбу - [PERSON] , дружині - [PERSON] , спільній донці [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та тестю [PERSON] - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 жовтня 1999 року, виданого відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації. Вказане житлове приміщення складається з кімнат житловою площею 12,50 кв.м.; 9,9 кв.м.; 17,80 кв.м. Житлова кімната площею 12,5 кв.м. обладнана балконом площею 2,80 кв.м.; житлова кімната площею 17,80 кв.м. обладнана балконом площею 3, 00 кв.м. Крім того, вказана квартира має приміщення загального користування, зокрема: кухню площею 9,40 кв.м., ванну кімнату площею 2,70 кв.м., вбиральню площею 1,40 кв.м., коридор площею 11,40 кв.м., вбудовану шафу площею 0, 40 кв.м. [INFO] помер [PERSON] , відповідач [PERSON] після смерті батька не отримала свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. На даний час у спірному житловому приміщенні зареєстровані чотири особи - позивачі та відповідачі по справі, однак фактично в ньому мешкає лише позивач [PERSON] . Позивач [PERSON] користується спірним житловим приміщенням періодично, оскільки вже має власну родину, однак несе тягар з утримання квартири, розташованої за вищевказаною адресою, сплачує комунальні послуги. Останні роки між [PERSON] та [PERSON] склалися напружені стосунки, в зв`язку з чим подружжя тривалий час не підтримує шлюбно-сімейних відносин. На даний час в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Влітку 2018 року відповідачі пішли зі спірної квартири, забравши свої речі, та до сьогоднішнього часу в житловому приміщенні не мешкають, витрати за комунальні послуги не сплачують, місце проживання та перебування відповідачів позивачам невідоме. Останнім часом на адресу позивачів почали надходити повідомлення з різних кредитних організацій з приводу стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів, взятих нею у позику. З отриманих листів позивачу [PERSON] стало відомо про те, що його дружина є боржником перед різними кредитними організаціями, та через те, що остання не повертає позичені нею кошти, їй нараховуються проценти та штрафні санкції. Позивачі мають обґрунтовані побоювання, що у разі звернення стягнення на майно відповідача [PERSON] , маючи з нею спільне помешкання, позивачі можуть втратити належну їм частку у праві спільної сумісної власності. Крім того, позивачі також посилаються на те, що відповідачі не сплачують витрати за комунальні послуги у спірному житловому приміщенні, через що весь тягар по їх сплаті ліг на позивачів, які не мають можливості навіть оформити субсидію через реєстрацію у даному житловому приміщенні осіб, які фактично у ньому не мешкають. Позивачі вважають, що з урахуванням санітарних та технічних умов є можливість визначити порядок користування спірним житловим приміщенням, при цьому вказана зміна не призведе до штучного погіршення житлових умов як позивачів так і відповідачів та відповідатиме їх часткам у праві власності. Отже, позивачі вважають за можливе виділити їм у користування житлову кімнату площею 17,80 кв.м., яка є відокремленою. На думку позивачів, такий порядок користування не заважатиме іншим співвласникам, створюватиме відчуття максимальної ізольованості та відповідатиме нормам, встановленим для житлових приміщень згідно ст. 47 ЖК України. Оскільки сторони, які є співвласники спірного житлового приміщення, не досягли згоди у визначенні порядку користування квартирою та оплати житлово-комунальних послуг, позивачі просять визначити такий порядок під час судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 березня 2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху, позивачам наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. В установлені законом строки позивачі усунули зазначені в ухвалі суду недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області належним чином завірену копію актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] ,померлого [INFO] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , чи маються відомості щодо складання заповітів від його імені, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2019 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, їх представник - адвокат Бакшеєва А.В., яка діє на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», надала суду заяву про розгляд справи за її з позивачами відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідачів ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області та Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили. Будь яких заяв та клопотань від відповідачів не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивачів вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як вбачається зі змісту листа Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за вих.№506 від 17 грудня 2018 року, за архівними матеріалами реєстраційної справи КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року право приватної спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в цілому за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва по право власності, виданого відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації 29 жовтня 1999 року, про що внесено запис в реєстрову книгу БТІ №24 під реєстровим №3150/16 від 17 листопада 1999 року. Відповідно до даних технічного паспорту на спірну квартиру, складеного Комунальним підприємством Харківське міжміське бюро технічної інвентаризації 03 листопада 1999 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , розташована на четвертому поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 40,20 кв.м., у тому числі перша кімната - 12,50 кв.м., друга кімната 9,90 кв.м., третя кімната 17,80 кв.м., кухня, площею 9,40 кв.м., ванна кімната, площею 2,70 кв.м., вбиральня, площею 1,40 кв.м., коридор, площею 11,40 кв.м.,вбудована шафа, площею 0,40 кв.м. Квартира обладнана балконом, площею 3,0 кв.м., лоджією, площею 2,80 кв.м. Загальна площа квартири складає 67,80 кв.м. Сторони по справі значяться зареєстрованими в спірній квартирі, що підтверджується відомостями з паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 30 вересня 1997 року Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області, а також з відомостями з паспорту громадянки України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 03 вересня 2015 року Харківським РВ ГУДМСУ в Харківській області; відомостями з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області від 18 березня, 01 та 04 квітня 2019 року, а також відомостями з Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 03 квітня 2019 року, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України. Як вбачається зі змісту акту обстеження квартири за вищевказаною адресою, складеного депутатом Пісочинської селищної ради Співак Д.В. 21 березня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] з серпня 2018 року та на день складення зазначеного акту за адресою: [ADDRESS] не проживають. Вказаний факт підтверджено сусідами [PERSON] та [PERSON] , про що в зазначеному акті маються відповідні підписи останніх. Співвласник спірної квартири [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть №140, складеним 03 липня 2018 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Відповідно до листа завідувача Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Кормілець Ю.М. за вих..№2986/01.16 від 19 липня 2019 року, після померлого [INFO] [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з заявою про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто зі спадкоємців не звертався, спадкова справа не відкрита, свідоцтво про право на спадщину держнотконтора не видавала. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч. 1 ст.368, ч. 1-2 ст.369 ЦК України Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може -належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 358 ЦК Українивизначила, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи зі змісту положеньст.358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися, відповідно до частини третьоїстатті 358 ЦК України, при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном згідно з розмірами належних їм часток. Суд виділяє в користування сторонам спору частки, що відповідають розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, висловивши її в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Особливості здійснення права власності на житло визначені ЖК УРСР. Так, статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 155 ЖК УРСР власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто такий, що відповідає змісту порушеного права і має своїм наслідком його відновлення. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Як встановлено в ходу судового розгляду, будь-яка домовленість між сторонами наразі відсутня. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 14 постанови від 22.12.1995 року № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника ( учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва по право власності, виданого відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації 29 жовтня 1999 року належить на праві спільної сумісної власності трикімнатна квартира [ADDRESS] . Співвласник [PERSON] помер, однак відомості щодо прийняття у встановленому законом порядку спадщини після смерті останнього, в матеріалах справи відсутні. За змістом ч. 2 ст. 370 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Отже, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 370 ЦК України, частка кожного співвласника, становить 1/5 частка. Житлова площа спірної квартири становить 40, 20 кв.м., отже на долю кожного із співвласників квартири [ADDRESS] припадає по 8,04 кв.м. Позивачі [PERSON] та [PERSON] просять виділити їм у користування кімнату площею 17,80 кв.м. (по 8,90 кв.м. кожному), тобто з незначним відхиленням від їх частки у праві спільної сумісної власності (8,90-8,04=0,86 кв.м.), а також балкон площею 3,0 кв.м.. Відповідачам, відповідно, виділяються у користування житлова кімната площею 12,50 кв.м., житлова кімната 9,90 кв.м. та лоджія площею 2,80 кв.м., тобто також зі збільшенням житлової площі по відношенню до площі, яка їм припадає у праві спільної сумісної власності ((12,50+9,90)/2=11,20; 11,20-8,04=3,16 кв.м.). Суд, враховуючи відсутність домовленості між сторонами щодо порядку користування житловим приміщенням та відсутність на протязі всього розгляду справи з боку відповідачів будь-яких заперечень з приводу встановлення такого порядку користування житловим приміщенням, враховуючи ту обставину, що запропоноване позивачем визначення порядку користування квартирою не призведе до значного збільшення житлової площі позивачів та відповідачів по відношенню до площі, яка їм припадає відповідно до частки у праві спільної сумісної власності, вважає запропонований позивачами варіант визначення порядку користування спірною квартирою прийнятним та таким, що відповідає діючому законодавству. При цьому, суд вважає можливим відійти в незначних обсягах від відповідності часток співвласників, що їм належать на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. На підставі викладеного і

Outcome: approved