Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви від 21.12.2020 (а.с.40-44), просить: - визнати автомобіль Volkswagen LT 46, реєстраційний номер [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності з [PERSON] (далі - відповідач) та здійснити його поділ в двох рівних частках у грошовому виразі, стягнувши з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 115 040,25 грн; - припинити право спільної сумісної власності позивача на 1/2 частку автомобіля Volkswagen LT 46, реєстраційний номер [NUMBER] , та виділити його у власність відповідача; - стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля Renault Trafiс, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2010 р.в., у сумі 140 570,55 грн. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем з 14.09.2002 перебувала в зареєстрованому шлюбі, який судовим рішенням від 28.02.2018 розірваний, з грудня 2017 р. сторони припинили проживати як подружжя, перестали вести спільне господарство. Під час перебування в шлюбі сторони придбали спірні автомобілі, які в силу приписів СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Вказує, що після розлучення вони не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна; відповідач без згоди позивача 04.01.2018, тобто вже після припинення фактичних шлюбних відносин, здійснив продаж автомобіля Renault Trafiс, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість якого згідно висновку про оцінку транспортного засобу від 11.12.2020 на дату оцінки складає 281 141,10 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 140 570,55 грн. Також зауважує, що тлумачення ч.4 та ч.5 ст.71 СК України дає підстави для висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя про стягнення з іншого з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Щодо автомобіля Volkswagen LT 46 позивач також звертається з вимогою про компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності, та враховуючи висновок про оцінку транспортного засобу від 11.12.2020, за яким вартість авто складає 230 080,50 грн, просить стягнути з відповідача на свою користь 1/2, тобто 115 040,25 грн. Ухвалою суду від 05.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального провадження; витребувано відомості у Територіального сервісного центру №1444 Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Донецькій області, а також оригінали (для огляду в судовому засіданні) та копії технічних паспортів на автомобілі Renault Trafiс, реєстраційний номер [NUMBER] , та Volkswagen LT 46, реєстраційний номер [NUMBER] - від відповідача (а.с.23). Ухвалою суду від 21.01.2021 заяву позивача про забезпечення позову залишено без розгляду (а.с.68). Ухвалою суду від 26.01.2021 (а.с.78), з урахуванням ухвали суду від 07.04.2021 (а.с.97) у справі призначена судово-товарознавча експертиза. В судове засідання позивач не прибула, надала заяви про розгляд справи за її відсутністю, на позові наполягає (а.с.30, 72). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених в позові та заяві від 21.12.2020; промова представника позивача у судових дебатах викладена письмово та долучена до матеріалів справи (а.с.155-157). Відповідач до суду не прибув, направив в судове засідання свого представника - адвоката Секіріна О.В., який заперечував, що автомобіль Volkswagen LT 46 є спільною власністю подружжя, оскільки придбаний відповідачем після того, як сторони припинили проживати разом, а автомобіль Renault Trafiс, реєстраційний номер [NUMBER] , дійсно є спільною власністю подружжя, але був проданий приблизно за 100 000 грн під час шлюбу зі згоди позивача, з позовом про оскарження такої угоди остання до суду не зверталась; також представник відповідача стверджував, що автомобіль Volkswagen LT 46 був придбаний за 50 000 грн та відновлений за кошти від продажу авто Renault Trafiс. Крім того, представник відповідача зауважив, що відповідач погоджується з вартістю автомобіля Volkswagen LT 46 за висновком експертизи, проведеної на підставі ухвали суду. Представники сторін визнали в судовому засіданні, що спірний автомобіль Volkswagen LT 46 був проданий відповідачем під час слухання справи в суді. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.09.2002, який рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28.02.2018 розірваний (рішення суду набрало законної сили 02.04.2018); за змістом рішення - відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, з позову вбачається, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались, з грудня 2017 року вони перестали проживати разом та вести спільне господарство (а.с.14-15, 45-46). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.17). За відомостями ТСЦ МВС №1444 від 12.11.2020 №31/5-1444, надісланими на виконання ухвали суду, відповідно до ЄДР МВС станом на 12.11.2020 за відповідачем зареєстровані такі транспортні засоби: - Opel Vivaro, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2013 р.в., дата реєстрації - 04.07.2020 на підставі договору-купівлі продажу, укладеного з СГ № 7845/20/001240 від 04.07.2020, зазначена вартість в договорі складала 49 000 грн; - Volkswagen LT 46, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2004 р.в., дата реєстрації - 07.11.2017 на підставі договору-купівлі продажу, укладеного з СГ № 2710 від 07.11.2017, зазначена вартість в договорі - 50 000 грн. За змістом вказаного листа ТСЦ МВС №1444 транспортний засіб Renault Trafiс, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2010 р.в., був зареєстрований 09.08.2016 за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ 09.08.2016 № 1443/2016/001618, вартість зазначена в договорі - 50 000 грн, та перереєстрований на іншого громадянина 04.01.2018 на підставі договору купівлі продажу укладеного в ТСЦ від 04.01.2018 №1444/2018/775193, зазначена вартість в договорі складала 208 374 грн (а.с.36-37). З попереднього звіту про вартість транспортного засобу Renault Trafiс, державний номер [NUMBER] , складеного ФОП [PERSON] 11.12.2020 на замовлення позивача, попередня ринкова вартість вказаного спірного автомобіля на дату оцінки - 11.12.2020 складає 281 141,10 грн (а.с.47-51). З попереднього звіту про вартість транспортного засобу Volkswagen LT 46, державний номер [NUMBER] , складеного ФОП [PERSON] 11.12.2020 на замовлення позивача, попередня ринкова вартість вказаного спірного автомобіля на дату оцінки - 11.12.2020 складає 230 080,50 грн (а.с.52-56). За висновком експерта №558-559, складеного 12.05.2021 за результатами судової автотоварознавчої експертизи, проведеної на виконання ухвали суду у даній справі, - фактична вартість автомобіля Renault Trafiс (пас.), 2010 р.в., номер кузова [NUMBER] , з урахуванням терміну експлуатації, пробігу та технічного стану на момент огляду становить 210 124,30 грн; - ринкова вартість на дату проведення експертизи автомобіля Volkswagen LT 46 (пас.), 2004 р.в., номер кузова [NUMBER] , з урахуванням його терміну експлуатації, пробігу та технічного стану на момент огляду становить 157 212,71 грн (а.с.101-131). З довідки КНП «ЦМЛ Піщанської Богоматері» від 19.03.2021 №1105 вбачається, що відповідач з 09.03.2021 знаходиться у травматологічному відділенні лікарні з діагнозом: закритий «вибуховий» перелом тіла ІІІ поперекового хребця ІІ-ІІІ ступеня; гостра закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку; ушиб грудної клітини (а.с.153). Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК Серія 12 ААБ №743751 відповідачу 02.07.2021 первинно визначена група інвалідності - перша «Б», з 29.06.2021, дата переогляду - 29.06.2023 (а.с.154). Вирішуючи спір, суд враховує такі норми права. За змістом ст.60 СК України та ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписами ч.1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Наведений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. В даній цивільній справі матеріалами підтверджено, учасниками справи визнано, що спірні автомобілі придбані відповідачем за час перебування з позивачем в зареєстрованому шлюбі; відповідачем в порушення свого процесуального обов`язку не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу на спростування презумпції спільності спірного майна та підтвердження доводів щодо його особистої приватної власності на спірний автомобіль, зокрема, наявності ознак, що дозволяють на підставі ст.57 СК України вважати спірний об`єкт особистою приватною власністю відповідача. Доводи представника відповідача про те, що на час придбання автомобіля Volkswagen LT 46 (пас.), 2004 р.в., номер кузова [NUMBER] , позивач та відповідач вже не проживали разом, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Так, наслідки окремого проживання у вигляді того, що майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі, дійсно визначені законодавцем в ст.120 СК України, але виключно у разі встановлення режиму окремого проживання рішенням суду (ст.119 СК України). Рішення суду про встановлення для подружжя - позивача та відповідача режиму окремого проживання на дату придбання спірного автомобіля Volkswagen LT 46 (пас.), 2004 р.в., як того вимагають приписи ст.119 СК України, стороною відповідача суду не надано та про існування такого рішення не зазначено. За викладених обставин у суду відсутні підстави вважати спірне майно - автомобіль Volkswagen LT 46 (пас.), 2004 р.в., таким, що належить виключно відповідачеві. Одночасно, суд враховує приписи ст.81 ЦПК України, зокрема ч.6, за якими доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що спірні транспортні засоби як такі, що були придбані під час шлюбу подружжя, є спільним сумісним майном позивача та відповідача, а отже, з огляду на вимоги ст.60 та ст.70 СК України, позивач має право на їхню 1/2 частину. Сторонами визнано, що спірні транспортні засоби продані відповідачем: - Renault Trafiс, номер кузова [NUMBER] , 2010 р.в., проданий відповідачем 04.01.2018 на підставі договору купівлі-продажу від 04.01.2018 №1444/2018/775193 за ціною 208 374 грн (а.с.36); - Volkswagen LT 46, номер кузова [NUMBER] , 2004 р.в., проданий відповідачем в період розгляду даної справи у суді (з 14.01.2021 належить іншій особі - [PERSON] , а.с.113). За приписами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. З аналізу змісту наведеної норми можна дійти висновку, що при укладенні одним із подружжя договору відчуження об`єкту спільного майна, який виходить за межі дрібного побутового правочину, зокрема, як у даному випадку - відчуження спільного автомобіля, має бути письмова згода другого з подружжя, посвідчена нотаріально. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 по справі №128/1761/15. Згідно зі ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є в спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово й нотаріально посвідчена. Представник відповідача стверджує, що позивач надавала усну згоду на продаж відповідачем транспортного засобу Renault Trafiс (пас.), номер кузова [NUMBER] , проти чого сторона позивача заперечує та стверджує, що позивачу не відомо було про продаж такого автомобіля. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що письмова згода позивача, посвідчена нотаріально, на продаж автомобіля - відсутня. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач у порушення вимог ст.68 СК України розпорядився спільним сумісним майном - спірними автомобілями без згоди позивача, а відтак, вибуття спірних транспортних засобів 04.01.2018 та 14.01.2021 із спільної сумісної власності подружжя відбулось поза волею позивача; доказів використання коштів в інтересах сім`ї стороною відповідача не надано. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Також суд враховує, що у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц та від 09.12.2020 у справі № 301/2231/17 зазначено, що «як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно». Зважаючи на викладене, оскільки відповідач здійснив продаж спірних автомобілів без повідомлення про це позивача та без отримання її письмової згоди, він має відшкодувати останній 1/2 частину ринкової вартості транспортного засобу Renault Trafiс (пас.), 2010 р.в., номер кузова [NUMBER] , та транспортного засобу Volkswagen LT 46 (пас.), 2004 р.в., номер кузова [NUMBER] . За приписами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Для визначення ринкової вартості спірних транспортних засобів суд бере до уваги висновок експерта №558-559 від 12.05.2021, за яким експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. За вказаним висновком вартість автомобіля Renault Trafiс (пас.), 2010 р.в., номер кузова [NUMBER] , становить 210124,30 грн; вартість автомобіля Volkswagen LT 46 (пас.), 2004 р.в., номер кузова [NUMBER] , - 157 212,71 грн (а.с.101-131). Представник позивача в судовому засіданні не погодилась з вартістю спірних транспортних засобів за вказаною експертизою, проте клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи стороною позивача заявлено не було. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідач порушив майнові права позивача на належну їй частину у праві спільної сумісної власності на спірні автомобілі, відчужив таке майно без її згоди та використав кошти на власні потреби, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини від вартості спірних транспортних засобів, а саме за автомобіль Renault Trafie (пас.), 2010 р.в., номер кузова [NUMBER] , - 105 062,15 грн, за автомобіль Volkswagen LT 46 (пас.), 2004 р.в., номер кузова [NUMBER] , - 78 606,36 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2556,80 грн (а.с.7, 39); позовні вимоги задоволені в сумі 183 668,51 грн, що складає 72% від заявлених на суму 255 610,80 грн. Як встановлено судом, відповідач є інвалідом 1Б групи загального захворювання, що підтверджується копією довідки МСЕК (а.с.154). Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат по сплаті судового збору задоволенню не підлягають, а сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1840,90 грн (72% від 2556,80 грн) підлягає компенсації на її користь за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу та 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки вартість спірних транспортних засобів визначена судом, виходячи з висновку експерта, а не попередніх звітів про їх оцінку, складених на замовлення позивача, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вартості проведення оцінки транспортних засобів у розмірі 1100 грн відсутні. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надані: - Договір про надання правової допомоги від 26.10.2020; - Додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги від 26.10.2020, за якою вартість послуг дорівнює 9000 грн, з яких попереднє опрацювання матеріалів, законодавчої бази - 250 грн, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів - 500 грн, підготовка процесуальних документів (позовна заява, уточнена позовна заява, адвокатські запити, клопотання) - 1750 грн, представництво інтересів у суді першої інстанції - 6500 грн; - акт приймання виконаних робіт із зазначенням кількості витрачених годин та фіксованої суми на судове представництво в розмірі 6500 грн, всього на суму 9000 грн; - довідка від 07.09.2021 на підтвердження факту отримання адвокатом Свиридовою О.М. від позивача 9000 грн за надання вищенаведених правових послуг (а.с.149-152). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення в итрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача заявлено в судовому засіданні про необґрунтованість заявленої суми на правничу допомогу, адже така сума є завищеною. Враховуючи надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд вважає доводи представника відповідача такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання суду, розмір витрат в сумі 9000 грн відповідає принципу співмірності виконаній адвокатом роботи. Відтак, враховуючи приписи ч.2 ст.141 ЦПК України та часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6480 грн (72% від 9000 грн).

Outcome: partial