Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідача [PERSON], яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Позивачі зазначили, що квартира [ADDRESS], належить їм на праві спільної часткової власності, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.02.2004 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2007. В цій квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти, яка є колишньою дружиною позивача [PERSON] Відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.06.2013, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, а дітей залишено проживати з матір»ю. 24.04.2015 позивач [PERSON] у зв'язку із примиренням з колишньою дружиною, зареєстрував місце проживання [PERSON] та їх спільних дітей за адресою: [ADDRESS]. Сімейні стосунки не склалися і відповідач [PERSON] разом з дітьми змінила місце проживання. За вищевказаною адресою відповідачі не проживають з жовтня 2016 року, їх особистих речей у помешканні не має. Позивачі стверджують, що відповідач [PERSON] жодних витрат по утриманню квартири не несе. У добровільному порядку не знялась із реєстраційного обліку. Просили визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування зазначеною квартирою, а також стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати по справі, що ними понесені. До суду представник позивачів, [PERSON] надала заяву про уточнення позовних вимог. Просила, визнати такою, що втратила право користування житловою квартирою [ADDRESS], [PERSON]. Стягнути на користь позивачів понесені ними витрати по сплаті судового збору. Відповідач, [PERSON] надала в підготовче судове засідання заяву про визнання позовних вимог, щодо визнання її такою, що втратила право користування житлом. В суді зазначила, що вона на даний час не проживає за зареєстрованим місцем проживання, а саме [ADDRESS]. Зараз проживає з дітьми за адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи органу опіки та піклування Чутівської районної державної адміністрації Полтавської області, Штепка Т.І. в підготовче засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі. Проти задоволення позову, з урахуванням уточнених вимог позивачів, не заперечувала. Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено можливість суду за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачам на праві приватної спільної часткової власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24.02.2004 р., зареєстрованого в Полтавському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за №7-1138; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.10.2007 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.12.2007 (а.с.15-17). У квартирі за вказаною адресою зареєстровані, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідними записами в домовій книзі (а.с.19-22). З жовтня 2016 року відповідач не проживає за вищевказаною адресою, що підтверджено довідкою Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області за №4653 від 16.11.2017 та актом обстеження квартири від 16.11.2017 (а.с.23, 24). Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд встановив, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі без поважних причин. Суд також враховує те, що відповідач надала до суду письмову заяву щодо визнання позовних вимог, в суді не заперечувала той факт, що проживає більше року за іншою адресою, попереднє місце проживання залишила добровільно. Приймаючи до уваги викладені вище обставини в їх сукупності, які свідчать про те, що відповідач в квартирі позивачів не проживає більше року, добровільно залишила місце своєї реєстрації та вибула в інше місце проживання, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] втратила право на користування квартирою, так як з часу її добровільного вибуття з вказаної квартири без будь - яких поважних причин пройшов час, що становить більше одного року, що передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, оплаченого при поданні позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] при подачі позову до суду оплатили судовий збір в розмірі по 640,00 грн, кожен, що підтверджується квитанціями наданими разом з позовною заявою та виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 2-4, 26-28). Враховуючи те, що розгляд справи по суті не розпочато, рішення прийнято у підготовчому засіданні, суд вважає за доцільне стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивачів по 320,00 грн кожному та повернути позивачам з державного бюджету по 320,00 грн кожному, а саме 50 відсотків сплаченого ними судового збору при поданні позову до суду.

Outcome: approved