Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] 13.11.2018 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 лютого 2003 року вони зареєстрували шлюб у відділ державної реєстрації актів цивільного стану Новоархангельського управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №6. Від спільного проживання сторони дітей не мають. Позивач вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, тому що у їх відносинах відсутнє взаєморозуміння, взаємодопомога, мають різні погляди на сімейні права та обовязки, на ведення спільного господарства. Позивач зазначає, що з 20.09.2018 по 01.10.2018 він знаходився на стаціонарному лікуванні в Новоархангельській ЦРЛ, після чого був виписаний та перебував вдома у край незадовільному стані здоров'я, він майже не міг рухатися та потребував стороннього догляду, однак відповідач не допомагала йому у лікуванні, не доглядала та залишила його лежачого у будинку, зібрала речі та виїхала у невідомому йому напрямку. Розірвати шлюб через органи РАЦС відповідач відмовляється. Разом сторони проживали до 15 жовтня 2018 року. Вважає, що надання строку для примирення не виправить стан їх шлюбних відносин. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем; стягнути з відповідача на його користь судові витрати у вигляді судового збору. Ухвалою суду від 19.12.2018 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 23 січня 2019 року судом постановлено ухвалу, якою позивачу повернуто сплачений ним судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., оскільки він являється інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору. В підготовче засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, однак не погоджується з вимогою позивача щодо судових витрат. Відповідно до\~ч.\~3,\~ч.\~4\~ст.\~200\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~-\~ЦПК України),\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 21 лютого 2003 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоархангельського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОЛ №120011, повторно виданого 30.10.2018 Новоархангельським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 6). Як вбачається з довідок №4094 та №4093, виданих 02.11.2018 виконкомом Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, позивач проживає в [INFO] разом з [PERSON], відповідач вибула 23.10.2018 в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 7, 8). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 15 жовтня 2018 року, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають, спільних дітей сторони не мають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Відповідач не надала суду заяву про залишення або зміну їй прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Коноваленко». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. [PERSON] звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). У зв'язку з визнанням відповідачем позову, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави 352 грн. 40 коп. судового збору, а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, компенсується за рахунок держави. Доводи відповідача про заперечення щодо стягнення з неї судового збору є необґрунтованими, оскільки на підставі ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved