Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] 21.12.2017 року звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, (далі ДКСУ), третьої особи - Сумської місцевої прокуратури,- про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового слідства - слідчим відділом Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області та слідчим відділом Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, та просив відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України грошових коштів з рахунку державного бюджету на користь [PERSON] в сумі 500 000 ( п'ятсот тисяч) гривень та витрат за надання юридичної допомоги в сумі 8000( вісім тисяч) грн. \~\~\~\~Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 26.12.2017 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] \~\~\~\~Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 16.02.2018 року залучено до участі у цивільній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Прокуратуру Сумської області та Сумський міський відділ УМВС України в Сумській області (а.с.89, 90). \~\~\~\~Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 11.04.2018 року залучено до участі у цивільній справі в якості третіьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Ліквідаційну комісію УМВС України в Сумській області ( а.с.189,190). Позивач зазначає у позовній заяві, що 16 квітня 2011 року, у період часу з 15-00 до 15-30 год., дві невстановлені на той час особи, один з яких мав руде волосся, за попередньою змовою між собою прийшли до магазину «Грейс», що розташований за адресою: м.Суми, вул. Прокоф'єва, 29/1, представились працівниками податкової інспекції та пояснили продавцям магазину про те, що вони є друзями власника даного магазину [PERSON] На прохання на той час невстановлених осіб продавець магазину [PERSON] зібрала всі кошти з каси магазину в розмірі 8150 грн. та поклала їх у власну сумку у підсобному приміщенні магазину. Залишившись без нагляду продавців у підсобному приміщенні магазину, невстановлені на той час особи викрали з сумки продавця [PERSON] кошти в сумі 8150 грн. та залишили приміщення магазину, спричинивши власнику магазину [PERSON] матеріальну шкоду в зазначеному розмірі. 16.04.2011 року [PERSON] одразу після обіду, забравши свою дружину з новонародженою дитиною, в якої було встановлено тяжку хворобу серця, з Сумської дитячої лікарні і відразу на автомобілі виїхав у с.Вири Білопільського району до місця свого постійного проживання. [PERSON] разом з дружиною та дитиною прибув в цей же день о 14 годині в с.Вири Білопільського району Сумської області та не залишав межі села в день інкримінованого йому злочину. В період дослідчої перевірки повідомлення про крадіжку з магазину «Грейс», оперативні працівники Зарічного РВ міліції з метою найшвидшого «розкриття злочину», у першу чергу перевіряючи колишніх працівників податкової інспекції міста Суми, взяли з особової справи фото [PERSON], провели його комп'ютерну обробку, в період якої волосся на голові [PERSON] зробили рудим. В цей же час продавці магазину «Грейс», які допустили невстановлених на той час злочинців до приміщення магазину, власником даного магазину були поставлені перед фактом необхідності відшкодування завданих з їх вини збитків та перед фактом можливості звільнення. Ще до моменту порушення кримінальної справи, тобто до моменту проведення офіційних слідчих дій, оперативними працівниками міліції фото [PERSON], після його комп'ютерної обробки, було неофіційно показано продавцям магазину «Грейс», які, фактично знаходячись під впливом умов власника магазину, вказали на [PERSON], як на одного зі злочинців. Саме тому, 21.04.2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] було порушено кримінальну справу № 11280517 одразу відносно [PERSON] та невстановленої особи за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. 21.04.2011 року [PERSON] було затримано в порядку ст. 115 КПК України ( в редакції 1960 року). Всі доводи [PERSON] про його непричетність до інкримінованого йому злочину представниками досудового слідства ігнорувались. Алібі [PERSON] у період досудового слідства не перевірялось. 22.02.2011 року старшим слідчим Шаповал О.І. було внесено подання про обрання [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 22.04.2011 року строк затримання [PERSON] продовжено до 10 діб. 28.04.2011 року за місцем мешкання [PERSON] в с.Вири, вул. Н.Ясинок, 42, проводився обшук, у період якого будь-яких доказів причетності [PERSON] до інкримінованого йому злочину виявлено не було. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 29.04.2011 року строк затримання [PERSON] продовжено до 15 діб. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від від 05.05.2011 року [PERSON] обрано запобіжний захід- підписку про невиїзд. 17.05.2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] кримінальні справи № 11280517 та № 11280517/2 об'єднані в одне провадження, якому присвоєно номер № 11280517. 20.05.2011 року [PERSON] пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.2, ст. 353 ч.1 КК України. 24.05.2011 року дана кримінальна справа з обвинувальним висновком була направлена до прокуратури Зарічного району у м.Суми. 07.06.2011 року дана кримінальна справа була направлена до Зарічного районного суду м.Суми для розгляду по суті. Між тим, захистом [PERSON] було встановлено, що аналогічний злочин невстановленими на той час особами було скоєно й у м.Охтирка Сумської області. При виїзді до м.Охтирка та спілкуванні з представниками досудового слідства Охтирського МВ було встановлено, що аналогічний злочин в місті Охтирка було скоєно громадянами [PERSON] та [PERSON], фото яких ідеально співпадало з рисованими портретами злочинців, які скоїли крадіжку з магазину «Грейс». Більш того, в період спілкування захисту [PERSON] з заступником начальника Харківського СІЗО, де свого часу утримувались [PERSON] та [PERSON], було встановлено, що означеними громадянами було написано явку з повинною і по крадіжці з магазину «Грейс» у місті Суми, яку було направлено до Зарічного РВ міліції. У зв'язку з вищевказаними обставинами та у зв'язку з необхідністю проведення певних слідчих дій, ігноруванням СВ Зарічного РВ міліції окремого доручення суду, дана кримінальна справа постановою Зарічного районного суду м.Суми від 22.02.2012 року була направлена прокурору Зарічного району м.Суми для організації проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід [PERSON] залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2012 року вищевказану постанову Зарічного районного суду м.Суми від 22.02.2012 року було скасовано і справу було направлено на новий розгляд. В період повторного розгляду по суті даної кримінальної справи Зарічним районним судом м.Суми було встановлено, що [PERSON] ніколи не мав рудого волосся, а його алібі повністю підтверджується свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідними роздруківками з мобільних телефонів. В суді колишні продавці магазину «Грейс» заявили про те, що не впевнені у тому, що саме [PERSON] вчинив злочин, а фото [PERSON] та [PERSON] дуже схожі на осіб, які вчинили крадіжку з магазину 16.04.2011 року, а [PERSON] менш схожий на одного зі злочинців. Власник магазину «Грейс» [PERSON] заявив суду про те, що матеріали кримінальної справи не мають достатніх доказів причетності [PERSON] до інкримінованих йому злочинів і до нього він ніяких претензій не має. Під тиском доказів невинуватості [PERSON] в інкримінованих йому злочинах, прокурор вніс суду клопотання про повернення справи для проведення додаткового розслідування. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 15 листопада 2012 року дана кримінальна справа була направлена прокурору м.Суми для організації проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу [PERSON] залишено без змін. Тривалий термін часу належних процесуальних дій по даній кримінальній справі не проводилось, процесуальних рішень відносно [PERSON] не приймалось. 10.09.2013 року дана справа була внесена до ЄРДР лише за ч.2 ст. 185 КК України та їй присвоєно номер 12013200440006150. Знову на протязі трьох місяців належних процесуальних дій по даній кримінальній справі не проводилось, процесуальних рішень відносно [PERSON] не приймалось. 25 грудня 2013 року старший прокурор прокуратури м.Суми [PERSON] виніс постанову, якою провів перекваліфікацію кримінального правопорушення за кримінальним провадженням № 12013200440006150 з ч.2 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України та, враховуючи наявну заяву потерпілого [PERSON], закрив дане кримінальне провадження на підставі п.7 ст. 284 КК України, як справу приватного обвинувачення. Ніяких процесуальних рішень відносно [PERSON] в постанові прокурора Мошкіна К.О. від 25.12.2013 року не приймалось. Після неодноразових звернень захисту [PERSON] до правоохоронних органів міста Суми, 29 грудня 2014 року старший слідчий СВ СМВ УМВС України в Сумській області Шаповал О.І. виніс постанову наступного змісту: « 1. Матеріали відносно [PERSON] в частині пред'явленого обвинувачення за ч.2 ст. 185 та ч.1 ст. 353 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013200440006150 від 10.09.2013 року за заявою [PERSON] закрити у зв'язку з відсутністю і його діях складу злочину. 2. Відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 3. Копію постанови направити прокурору, потерпілому, заявнику…» . Між тим, означена постанова ані [PERSON], ані його захиснику [PERSON], не направлялась і її копія була отримана захисником [PERSON] з рук старшого слідчого Шаповал О.І. у 2015 році.. Позивач [PERSON] ані письмових, ані усних роз'яснень від СМВ УМВС України у Сумській області про його право звернутись до суду про відшкодування завданої йому шкоди не отримував. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266 / 94-ВР з відповідними змінами і доповненнями,( надалі за текстом-Закон №266), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно зі ст. 2 Закону № 266, право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, визначених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діях складу кримінального правопорушенян або невстановленням достатніх доказів для доведенян винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тощо. Відповідно до п.6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прпокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 року № 6/5/3/41 відповідний орган одночасно з повідомленням особи про закриття справи направляє повідомлення, в якому роз'яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди і поновлення порушених прав, за формою, що встановлена у додатку до цього положення. Позивач [PERSON], ані письмових, ані усних роз'яснень від СМВ УМВС України у Сумській області про його право звернутись до суду про відшкодування завданої йому шкоди, не отримував. Зарічний РВ СМУ УМВС України в Сумській області та Ковпаківський РВ СМУ УМВС України в Сумській області ліквідовано та на їх базі створено СМВ УМВС України в Сумській області, який, у зв'язку зі створенням органів поліції в Україні, ліквідовано постановою КМУ № 834 від 13 жовтня 2015 року « Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів внутрішніх справ». Сумський відділ поліції ГУ НП України в Сумській області не є правонаступником СМВ УМВС України в Сумській області. Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266 / 94-ВР з відповідними змінами і доповненнями, передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1)заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконих дій;… 4) суми сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно з вимогами ст. 4 Закону № 266 відшкодування шкоди у випадках передбачених пунктами 1,2,4,5 статті 3 цього Закону, проводиться за рахунок коштів державного бюджету. У зв'язку з незаконним притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності ним було укладено на різних стадіях кримінального процесу кілька договорів з адвокатом [PERSON] про надання юридичної допомоги, а саме:- договір від 13 травня 2011 року, за яким згідно акту приймання-передачі від 13.05.2011 року передано гонорар в сумі 5000 грн.; - договір від 28 травня 2012 року, за яким згідно акту приймання- передачі сплачено гонорар в сумі 3000 гривень. Крім вищезазначеного, позивач вказав, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у сумі 500\~000 ( п'ятсот тисяч) грн. 00 коп., і яка полягає у наступному: з 21.04.2011 року по 29.12.2014 року він незаконно притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, які він не скоював. Тривале незаконне знаходження його під слідством і судом спричиняло та спричиняє [PERSON] тяжкі душевні страждання та вимогало значних додаткових зусиль для організації свого життя. Являючись батьком доньки, [PERSON], [INFO], [PERSON] 21.04.2011 року забрав свою доньку з Сумської дитячої лікарні де їй- новонародженій дитині було поставлено діагноз- порок серця. Саме в цей день 21.04.2011 року [PERSON] було затримано та фактично звинувачено у злочині, який він не скоював. Душевні страждання [PERSON] пов'язані з захворюванням новонародженої доньки були стократно помножені у зв'язку з незаконним його затриманням та фактичним звинуваченням у злочинах, які ним не скоювались. Усвідомлення того, що він може бути ув'язненим на кілька років і не зможе піклуватись за своєю тяжко хворою новонародженою дитиною спричиняло [PERSON] тяжкі душевні страждання. Крім того, душевні страждання [PERSON] ще більше поглиблювались фактом ігнорування представниками досудового слідства та прокуратури алібі [PERSON] і фактичною відмовою від його належної та своєчасної перевірки. В період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за місцем його мешкання було проведено обшук, що принижувало його честь і гідність як людини і чесного громадянина України. Більше того, слідчим Шаповал О.І. з метою накладення арешту на майно [PERSON] 26.04.2011 року за № 5/3749 було направлено запит до Вирівської сільської ради про наявність у останнього нерухомого майна. Ці факти одразу стали відомі мешканцям села [PERSON], що також спричиняло йому тяжкі душевні страждання. Після обрання [PERSON] Зарічним районним судом м.Суми 05.05.2011 року запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, цей запобіжний захід фактично діяв до 29.12.2014 року. Наявність запобіжного заходу принижувало авторитет [PERSON] в очах мешканців села та працівників за його місцем роботи, обмежувало його право на вільне пересування в межах України, тобто спричинило психологічні негативні наслідки останньому, а саме порушило його нормальні життєві зв'язки та вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] також порушило у значній мірі його нормальні сімейні і родинні зв'язки. Постійні тяжкі нервові стреси в родині [PERSON] негативно вплинули на його нормальні сімейні стосунки з дружиною та нормальний психологічний клімат в родині в цілому. Для відновлення нормальних сімейних стосунків [PERSON] змушений був прикладати значні додаткові зусилля, що також спричиняло йому душевні страждання та вимагало значних додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності спричинило йому також інші наступні негативні наслідки, які тягли за собою тяжкі душевні страждання останнього та вимагали від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя. Так, в період досудового та судового слідства неодноразово були допитаними близько 10 мешканців села [PERSON] - сусідів [PERSON], що принижувало його честь і гідність в їх очах та спричиняло йому тяжкі душевні страждання. 10.09.2013 року дана кримінальна справа була внесена до ЄРДР лише за ч.2 ст. 185 КК та їй присвоєно номер 12013200440006150. 25 грудня 2013 року старший прокурор прокуратури м.Суми [PERSON] виніс постанову, якою провів перекваліфікацію кримінального правопорушення за кримінальним провадженням № 12013200440006150 з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України та, враховуючи наявну заяву потерпілого [PERSON], закрив дане кримінальне провадження на підставі п.7 ст. 284 КК України як справу приватного обвинувачення. При цьому ніяких процесуальних рішень по зміні статусу [PERSON] відносно наявної у нього міри запобіжного заходу не приймалось. Вищевказана незаконна постанова старшого прокурора Мошкіна К.О. була вручена [PERSON], що спричинило останньому тяжкі душевні страждання. Позивач вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди мають враховуватись наступні фактичні обставини: 1. [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності як колишнього працівника податкової інспекції міста Суми, який нібито став на злочинний шлях, що не відповідає дійсності. 2. Безпідставне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності практично зруйнувало на значний час його репутацію в очах мешканців села [PERSON] та в очах працівників СМПО ім. Фрунзе в м.Суми. 3. Утримання [PERSON] під вартою у період з 21.04.2011 року по 05.05.2011 року. 4. Тривале знаходження [PERSON] під слідством та судом, а саме з 21 квітня 2011 року до 29 грудня 2014 року. 5.Тривалий термін перебування [PERSON] на підписці про невиїзд з 06.05.2011 року по 29.12.2014 року і фактичне нескасування міри запобіжного заходу у постанові слідчого Шаповала О.І. від 29.12.2014 року. 6. Значні негативні наслідки по руйнуванню нормальних сімейних відносин та родинних зв'язків [PERSON], пов'язаних з переживаннями членів родини останнього, у зв'язку з реальною можливістю притягнення його до кримінальної відповідальності за злочини, які він не скоював, а також у зв'язку з витрачанням [PERSON] частини прибутку родини для забезпечення своєї своєчасної участі у процесуальних діях в період досудового та судового слідства. 7. Фактична відмова Сумської місцевої прокуратури притягувати до кримінальної відповідальності громадян [PERSON] та [PERSON], якими фактично було скоєно злочини, що незаконно було інкриміновано [PERSON] Позивач вказує, що вказана обставина спричиняла та спричиняє значні моральні стражданні [PERSON], оскільки вибіркове правосуддя та корумпованість окремих працівників правоохоронних органів неприпустимі в Україні. Всі вищевказані обставини призвели до моральних страждань позивача, негативно вплинули на його нервову систему, родинні та службові стосунки, вимагали та вимагають від нього здійснення значних додаткових зусиль для налагодження свого життя. Тому, посилаючись на вищезазначене, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги та відшкодувати за рахунок Державного бюджету України щляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь [PERSON] 8000( вісім тисяч) грн. витрат на надання юридичної допомоги та 500\~000 ( п'ятсот тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового слідства - слідчим відділом Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській обалсті та слідчим відділом Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області внаслідок незаконного притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представника адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. [PERSON] пояснив, що він тривалий час перебував під слідством і судом, зазнав душевні та фізичні страждання в період тримання під вартою в місцях позбавлення волі, де йому створювались найгірші умови перебування кожен день, як щодо розміру приміщення, так і щодо побутових проблем: вологості, відсутності належних санітарних умов. Під час слідства до нього застосовували психологічний тиск працівники правоохоронних органів , які наполягали на визнанні ним своєї вини в тому, чого він не скоював, говорили, що так менше покарання йому призначать, що йому все рівно «сидіти». Товариші по роботі та сусіди за місцем проживання стали вороже та підозріло і з недовірою до нього ставитися, ставили незручні запитання. Почався розлад у його сімейних стосунках на грунті постійного страху за його майбутнє і невпевненості у наступному дні, він постійно чекав, що його знову арештують і триматимуть у кайданках, був знервованим і ця його нервозність відображалася на ставленні до членів сімї. Він постійно боявся ходити в нічну зміну на роботу, так як йому постійно погрожували представники правоохоронних органів. Органи досудового слідства не направляли йому і на даний час не направили і не вручили йому копії постанови про закриття матеріалів кримінального провадження від 29.12.2014 року., тому він думав, що кримінальне провадженні відносно нього існує. Лише адвокат зміг отримати копію постанови від 29.12.2014 року. Ніхто йому не повідомляв про закриття кримінального провадження та можливість відновлення його порушених прав. Весь період з 21.04.2011 року по 29.12.2014 року він чекав виклику у міліцію та взяття його під варту, був змушений зявлятися до слідчого та в прокуратуру для проведення слідчих дій, приходив до суду, так як двічі кримінальна справа направлялася судом для проведення додаткового розслідування, йому доводилося витрачатися на часті поїздки. Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд відносно нього дотепер так і не скасований. Після закриття кримінального провадження він не міг тривалий час адаптуватися. Позивач приєднав до позовної заяви копії виписок з історії хвороби із різних медичних закладів його доньки, [PERSON], [INFO], пояснив про його хвилювання за стан здоровя дитини, яку 21 квітня 2011 року він забрав з дитячої лікарні тяжко хвору з важкою вадою серця, і саме в цей день був затриманий за злочини, яких не скоював. Та усвідомлення того, що він тепер в найвідповідальніший період життя доньки не може поїхати з донькою до медичних закладів іншого міста, де необхідно консультуватися з дитячими кардіологами та кардіохірургами щодо стану здоровя дитини, зазначена обставина викликала у нього хвилювання, страх за здоровя доньки, відчай та пригніченість його душевного стану та як наслідок погіршення стану здоровя позивача внаслідок неможливості впливати повноцінно на долю своєї дитини, як і на свою долю( а.с.31-34). Представник відповідача - Державної казначейської служби України\~ [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що Державна казначейська служба України не вступала у правовідносини із позивачем. Вважала, що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, який на його думку підлягає стягненню та не наведено доказів спричинення такої шкоди. Представник третьої особи- прокуратури Сумської області [PERSON] визнала частково позовні вимоги При лепського Д.Ю, в частині перебування його під слідством і судом в період з 21.04.2011 по 15.11.2012 року з урахуванням визначеної законодавством розрахункової величини, а решту вимог вважала необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Від представника третьої особи, - Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області [PERSON] 02.05.2018 року надійшло до суду письмове пояснення, яке суд викладає у повному тексті, згідно якого представник вказав, що встановлено, що 21 квітня 2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області відносно При лепського Д.Ю. та невстановленої особи порушено кримінальну справу № 11280517 за ознаками злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України. 17.05.2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області відносно [PERSON] та невстановленої особи порушено кримінальну справу № 11280517/2 за ознаками злочину, передбаченого ст.353 ч.1 КК України та кримінальні справи № 11280517 та 11280517/2 обєднані в одне провадження та присвоєний єдиний номер №11280517. У період часу з 21.11.2011 по 05.05.2011 [PERSON] за відповідними постановами суду перебував під вартою. 20.05.2011 року [PERSON] предявлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.2, 353 ч.1 КК України, а 07.06.2011 року кримінальну справу направлено до Зарічного районного суду м.Суми для розгляду по суті. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 22.02.2012 року справу направлено прокурору Зарічного району м.Суми для організації проведення додаткового розслідування. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24.04.2012 року вищевказану постанову суду першої інстанції скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 15.11.2012 року справу направлено прокурору м.Суми для організації проведення додаткового розслідування. 10.09.2013 року інформація по даній кримінальній справі внесена до ЄРДР за ст.185 ч.2 КК України та їй присвоєно номер 12013200440000150. Постановою слідчого прокуратури м.Суми від 24.12.2013 року дії у кримінальному правопорушенні перекваліфіковано зі ст. 185 ч.2 КК України на ч.1 ст. 162 КК України та постановою слідчого від 25.12.2013 року кримінальне провадження закрито на підставі п.7 ст.284 КПК України у звязку з тим, що потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Постановою слідчого від 29.12.2014 року дії у кримінальному правопорушенні перекваліфіковано з ч.1 ст.162 КК України на ст. 185 ч.2 КК України та постановою слідчого СВ СМВ УМВС України в Сумській області від 25.12.2013 року матеріали відносно [PERSON] в частині предявленого обвинувачення за ч.2 ст.185 та ч.1 ст. 353 КК України у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013200440006150 від 10.09.2013 року закрито у звязку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень. Статтею 3 Закону передбачено, що поряд з іншим громадянину відшкодовуються суми, сплачені громадянином у звязку з наданням йому юридичної допомоги. Разом з цим, вимоги При лепського Д.Ю. щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8000 грн. за надані послуги із юридичної допомоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. У відповідності до положень ст.12 Закону розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пунктах 1,3,4 ст.3 цього Закону, залежно від того, який орган проводив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову ( ухвалу). Аналогічні положення містяться у пунктах 11,12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 04.03.1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 04.03.1996 № 3 та Мінфіну України від 04.03.1996 № 41. Тобто, аналізуючи вказані норми, слід зазначити, що безпосередньо судом відповідно до ст. 13 Закону вирішуються лише вимоги громадянина щодо відшкодування моральної шкоди ( п.5 ст.3 Закону), інші вимоги ( п.п.1,3 і 4 ст.3 Закону) розглядаються органом, який провадив слідчі дії чи розглядав справу і який в свою чергу визначає розмір відшкодування шкоди шляхом винесення постанови (ухвали). Оскільки слідчі дії стосовно закриття матеріалів кримінального провадження в частині предявленого [PERSON] обвинувачення за ч.2 ст. 185 та ч. 1 ст. 353 КК України провадив орган досудового розслідування, то саме цей орган у встановлений термін з дня звернення громадянина витребовує всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди і виносить відповідну постанову, яка може бути оскаржена до суду або прокуратури. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного вуду від 20.02.2018 року у справі № 136/64/15-ц. Однак матеріали справи не містять доказів звернення [PERSON] до органів досудового розслідування та винесення відповідної постанови, що виключає підстави для стягнення цих коштів за рішенням суду, у звязку з не додержанням встановленої чинним законодавством процедури відшкодування шкоди, завданої незаконними діями державних органів. Належних доказів в підтвердження фактів надання правової допомоги [PERSON] у загальній сумі 8000 грн. позивачем до суду не долучено. Зокрема, факт одержання адвокатом [PERSON] коштів у вигляді здійснених [PERSON] виплат за надання правової допомоги не підтверджено документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, дані з Книги обліку доходів адвоката). Також до матеріалів цивільної справи не надані акти приймання виконаних робіт, якими б визначався обєм, дата та час наданих послуг, інші докази надання послуг на стадії досудового розслідування. З урахуванням цього підстави для відшкодування за рахунок Державного бюджету України [PERSON] матеріальної шкоди в загальній сумі 8000 грн. відсутні. З питань відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового слідства- внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності вважає, що з урахуванням положень та вимог Закону позивач має право на відшкодування моральної шкоди, однак вказані вимоги в сумі 500\~000 грн. є необґрунтовано завищеними з огляду на наступне. Так, ст. 3 Закону передбачає, що поряд з іншим громадянину відшкодовується моральна шкода. Відповідно до ч.ч.5,6 ст. 4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на вищевикладене, з метою повного і всебічного дослідження всіх обставин справи зясуванню підлягають питання щодо того, якими саме діями та рішеннями органів досудового слідства завдано моральної шкоди [PERSON], характер та ступінь його моральних і фізичних страждань, втрат немайнового характеру, які він зазнав внаслідок вказаних дій та рішень, а також наявність причинно-наслідкового звязку між цими діями та фактично завданою шкодою. У своєму позові [PERSON] протиправними діями, які завдали йому моральної шкоди, визначає: безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності; утримання під вартою: тривале знаходження під слідством і судом та на підписці про невиїзд; значні негативні наслідки по руйнуванню нормальних сімейних відносин та родинних звязків, повязаних з переживаннями членів родини у звязку з реальною можливістю притягнення його до кримінальної відповідальності за злочини, які він не скоював, а також у звязку з втрачанням частини прибутку родини для забезпечення своєчасної участі у процесуальних діях в період досудового та судового слідства; відмова органів прокуратури притягувати до кримінальної відповідальності осіб, які, на його думку, вчинили злочин, що незаконно було інкриміновано [PERSON] Зазначає, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому було завдано моральні страждання, оскільки тривалий час були порушені його нормальні життєві звязки, що вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя, також порушено у значній мірі його нормальні сімейні та родинні стосунки. Дії органів досудового слідства під час проведення обшуку за місцем його мешкання та отримання інформації із Вирівської сільської ради про наявність нерухомого майна спричинили душевні хвилювання та принижували його честь і гідність, як людини і чесного громадянина України. Разом з тим, твердження [PERSON] про те, що вищезгадані дії органів досудового розслідування спричинили погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, порушення його нормальних життєвих звязків, які вимагають додаткових зусиль для організації життя тощо, не доведено ним належними та допустимими доказами, тобто позивачем не підтверджено заподіяння, на його думку, шкоди, будь-які факти її спричинення відсутні. Твердження про приниження, на думку заявника, його авторитету та його честі і гідності в очах мешканців села та порушення у значній мірі його нормальних сімейних та родинних стосунків не підтверджено достатніми та допустимими доказами. Факти наявності запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд після направлення Зарічним районним судом м.Суми справи для організації додаткового розслідування 15.11.2012 року та фактичної дії цього запобіжного заходу до 29.12.2014 року є безпідставними, оскільки така міра запобіжного заходу із набранням чинності Кримінального процесуального кодексу України з 19.11.2012 року відсутня. Жодних доказів заборони чи відсутності можливості вільного пересування в межах України [PERSON] до суду не надано та матеріали справи не містять. Відсутні дані, що діями органів досудового слідства під час провадження і перебування [PERSON] під слідством та судом спричинено виникнення будь-яких захворювань, в тому числі нервового характеру. Окрім цього, після направлення судом справи для організації додаткового розслідування 15.11.2012 року та внесення 10.09.2013 року інформації по даній кримінальній справі до ЄРДР, майже 10 місяців жодні процесуальні рішення та дії відносно [PERSON] органами досудового слідства не проводились. Також у період з 10.09.2013 по 29.12.2014 ( майже 1,5 року) жодних обвинувачень чи підозр, запобіжних заходів та інших процесуальних рішень та дій за участю [PERSON] органами досудового слідства не проводилось, що власноруч зазначено позивачем у викладеній до суду позовній заяві. Вказані обставини підтверджують відсутність будь-яких незаконних дій у цей період та спростовують твердження заявника щодо тривалого обмеження його прав. Враховуючи, що окремі негативні наслідки, які, на думку позивача, він зазнав внаслідок дій органів поліції, не підтверджено конкретними доказами, не можна погодитися з розміром визначеної ним моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Згідно із ч.2, 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до пункту 3 розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-У11 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01.01.2017) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи. Яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Вважаючи, що позивачем не доведено належним чином, що було витрачено на правову допомогу 8000 грн., також позивачем заявлена у позові сума коштів про стягнення моральної шкоди не обґрунтована належними доказами, за тих обставин, якщо у суді буде підтверджено заподіяння йому моральної шкоди за період перебування його під слідством і судом з 21.04.2011 по 15.11.2012, представник третьої особи [PERSON] просив суд визначити розмір відшкодування моральної шкоди із урахуванням передбаченої законодавством розрахункової величини. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, та дослідивши матеріали кримінального провадження № 12013200440006150 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 353 КК України(в 3-х томах), та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Судом встановлено, що 21 квітня 2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] була порушена у відношенні [PERSON], [INFO], та невстановленої особи кримінальна справа № 11280517 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, згідно постанови від 21.04.2011 року, якою встановлено, що в період часу з 15.00 год. по 15.30 год. 16.04.2011 року [PERSON] за попередньою змовою з невстановленою особою, перебуваючи в магазині «Грейс», що розташований за адресою м.Суми вул. Прокофєва, 29/1, маючи вільний доступ з корисливих мотивів вчинили крадіжку грошей в сумі 8150 грн., які належать [PERSON], чим спричинили останньому матеріальну шкоду на заявлену суму 8150 грн. Та в цей же день, 21.04.2011 року, [PERSON] була вручена копія постанови про порушення кримінальної справи( том 1, а.с.1, 2 кримінальної справи). 17 травня 2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] була порушена у відношенні [PERSON], [INFO], та невстановленої особи кримінальна справа № 11280517/2 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.353 КК України, згідно постанови від 17.05.2011 року. Та через день, 19.05.2011 року, [PERSON] була вручена копія постанови про порушення кримінальної справи( том 1, а.с.4,4-а кримінальної справи). Постановою старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] від 17.05.2011 року кримінальні справи №11280517 та №11280517/2 були обєднані в одне кримінальне провадження, якому присвоєно номер № 11280517( т.1,а.с.5). Постановою старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] від 20.05.2011 року було виділено із кримінальної справи № 11280517 в окреме провадження кримінальну справу відносно невстановленої особи, яка за попередньою змовою з [PERSON] вчинили крадіжку грошей [PERSON] ( т.1,а.с.6). Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 22 квітня 2011 року задоволено подання старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] про проведення обшуку за місцем проживання [PERSON], 25.05.1977р.н., за адресою: Сумська область, Білопільський район, с.Віри, вул. Н.Ясинок, буд.42( т.1,а.с.53,54). Згідно протоколу обшуку від 28.04.2011 року за місцем проживання [PERSON] було вилучено з підставки для взуття в прихожій кімнаті черевики (одна пара) чорного кольору 41 розміру, більше нічого не вилучалось ( т.1,а.с.56). Вищевказані черевики після проведення їх огляду, згідно протоколу огляду від 18.05.2011 року, були постановою про виключення предметів з переліку речових доказів від 20 травня 2011 року виключені з переліку речових доказів по кримінальній справі № 11280517 та віддані [PERSON] під зберігальну розписку ( т.1, а.с.57-61). Органами досудового розслідування були допитані свідки, в тому числі працівники СМПО ім..Фрунзе, де на той час працював [PERSON], а також його односельці, дружина, мати, дитячий інфекціоніст СМДКЛ «Св.Зінаїди», які підтвердили, що 16 квітня 2011 року дійсно донька [PERSON]- [PERSON], [INFO], була виписана разом зі своєю матірю,[PERSON], із інфекційного відділення №3 дитячої лікарні, що розташована в м.Суми по вул. Дзержинського, де знаходилася на лікуванні з 11.04.2011 року по 16.04.2011 року з вадою серця-вродженим пороком серця, та що дитину разом з матірю з лікарні забирав [PERSON]Ю.( т.1, а.с.100-115). 21 квітня 2011 року, о 16 годині 45 хвилин, у приміщенні СВ Зарічного РВ СМУ [PERSON] був затриманий згідно протоколу від 21.04.2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] відповідно до ст. 115\~Кримінально-процесуального кодексу України від 28.12.1960, як підозрюваний в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст.\~185, ч. 1 ст.\~353 КК України. Підставою затримання [PERSON] стало те, що очевидці, в тому числі й потерпілі, прямо вказали на дану особу, що саме він вчинив злочин( т.1, а.с.128,129). Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2011 року щодо [PERSON] було продовжено строк затримання до 10 діб(т.1, а.с. 132). Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2011 року щодо [PERSON] було продовжено строк затримання до 15 діб(т.1, а.с. 133). Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2011 року було відмовлено в задоволенні подання старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] про обрання запобіжного заходу відносно [PERSON] у вигляді взяття під варту та обрано відносно [PERSON] запобіжний захід підписку про невиїзд ( т.1, а.с.134). 29 квітня 2011 року [PERSON] було предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, що підтверджується постановою про притягнення в якості обвинуваченого від 29.04.2011 року, та він був допитаний як обвинувачений в цей же день, пояснив, що даного злочину він не вчиняв( т.1, а.с.156-160). Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] від 10 травня 2011 року було допущено до участі в кримінальній справі адвоката [PERSON], який предявив договір на участь по даній кримінальній справі на захист [PERSON] ( т.1, а.с.163-166). 20 травня 2011 року [PERSON] було предявлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.353 КК України, що підтверджується постановою про притягнення в якості обвинуваченого від 20.05.2011 року, та він був допитаний як обвинувачений в цей же день за участю захисника [PERSON]П.( т.1, а.с.174-178). Вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 лютого 2005 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ст.353 КК України, і йому на підставі ст. 70 КК України було призначено покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки без конфіскації майна. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили При лепському Д.Ю. залишено тримання під вартою, строк відбуття покарання відраховано з 24 січня 2005 року. Зараховано в строк відбуття покарання строк знаходження [PERSON] під вартою з 26.11.2004 року по 29.11.2004 року тобто три дні.(т.1, а.с.179-181). Постановою Місцевого Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 грудня 2006 року замінено [PERSON] невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 8 лютого 2005 року, 1 рік 10 місяців 23 дні обмеження волі на 1 рік 10 місяців 23 дні виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в доход держави щомісячно ( т.1, а.с.183). Згідно довідки Конотопського ВЦ-130 від 02 січня 2007 року [PERSON] був звільнений по постанові Конотопського м/р суду Сумської області від 25.12.2006 року згідно ст. 82 КК України, невідбутий строк 1 рік 10 місяців 23 дні обмеження волі замінено на 1 рік 10 місяців 23 дні виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в доход держави щомісячно ( т.1, а.с.185,186). Згідно довідки Державної податкової адміністрації в Сумській області від 11.05.2011 року № 04/129 [PERSON], [INFO], дійсно проходив службу на посадах начальницького складу податкової міліції ДПА в Сумській області з 01 листопада 1999 року по 01 лютого 2002 року. Наказом ДПА в Сумській області від 01.02.02 № 25-О звільнений з податкової міліції за ст. 64 п.п. «ж» ( за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ( т.1, а.с.194). Відповідно до постанови про накладення арешту на майно від 21.05.2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] було накладено арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого [PERSON] ( т.1, а.с.202). Відповідно до протоколу від 21.05.2011 року було встановлено відсутність майна, на яке може бути накладений арешт ( т.1, а.с.203). Згідно постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2011 року постановлено звільнити [PERSON] та [PERSON] від кримінальної відповідальності за здійснення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та ст. 353 КК України( представлялися співробітниками податкової міліції й викрадали кошти у продавців магазинів м.Харкова та м. Ахтирка Сумської області) у звязку з набуттям законної сили Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року, кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за ч.2 ст. 185 КК України та ст. 353 КК України провадженням закрито. Запобіжний захід у відношенні [PERSON]Б, та [PERSON]- утримання під вартою- скасовано та звільнено останніх з під варти в залі суду негайно ( т.2, а.с.46-50). Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 22.02.2012 кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 353 КК України направлено прокурору Зарічного району м.Суми для організації проведення додаткового розслідування ( т.2, а.с.95-96). Відповідно до ухвали колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2012 року постанову Зарічного районного суду м.Суми від 22.02.2012 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в цей же суд іншому судді ( т.2, а.с.139-141). Постановою заступника голови Апеляційного суду Сумської області від 18.06.2012 року було задоволено подання старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] про зняття інформації з каналів звязку з зазначенням місць розташування базових станцій, в зоні яких перебували телефони з абонентськими номерами, належними [PERSON], [PERSON], [PERSON]Г.( т.2, а.с.163). Згідно запиту судді Зарічного районного суду м.Суми від 14.08.2012 року на імя керівника Сумської філії ПрАТ «МТС Україна» щодо того, що із роздруківок телефонних розморв абонента + 80999371198, який належить [PERSON], вбачається, що 16.04.2011 року о 16 год. 36 хв.05 сек вона перебувала в зоні дії вежі, розташованої в с.Синяк Білопільського району, а о 16 год.37 хв.27 сек. вона перебувала в зоні дії вежі, розташованої в м.Білопілля, по вул. 1-го Травня, 15(?) [PERSON] показань учасників процесу вбачається, що абоненти не перебували, ані в м.Білопілля, ані в с.Синяк Білопільського району Сумської області. Між названими населеними пунктами є досить значна відстань, тому просимо розяснити, чи є спроможним з технічної точки зору пояснення абонентів про їх перебування саме у с.Віри Білопільського району( т.2,а.с.192). На вищевказаний запит директором Северного ТУ ПрАТ «МТС Україна» 16.08.2012 року суду була надана відповідь про те, що на момент часу, вказаного в листі, у цьому населеному пункті можна було дзвонити через базові станції (БС). Крім них, на території с.Вири теоретично можна було дзвонити і через наступні БС: с.Річки, Білопільського району ; смт. Жовтневе Білопільського району; смт.Улянівка Білопільського району. На даний момент побудована нова БС (запущена в кінці 2011 року) за адресою: Сумська обл., Білопільський р-он, с.Білани і якщо вона в роботі, дзвінки на території с.Вири в першу чергу проходять через неї, але зберігається можливість і дзвонити через старі БС ( т.2, с.с 193). Згідно постанови Зарічного районного суду м.Суми від 15 листопада 2012 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 353 КК України за клопотанням прокурора про повернення справ для проведення додаткового розслідування, оскільки при дослідженні доказів в суді свідки обвинувачення - колишні продавці магазину «Грейс» пояснили, що не впевнені в тому, що [PERSON] є саме тією особою, яка 16 квітня 2011 року приходила до магазину «Грейс» та заволоділа грошовими коштами [PERSON], представившись працівником податкової інспекції, та крім того, свідки вказали, що в матеріалах кримінальної справи маються фотокартки 2 осіб ( [PERSON] та [PERSON]О.), які були засуджені та відбували покарання у м.Харків та які дуже схожі на осіб, причетних до крадіжки грошових коштів потерпілого [PERSON] Та свідки зазначили, що підсудний менше схожий обличчям на рисовані зображення осіб, що 16.04.2011 року приходили до магазину «Грейс», ніж [PERSON] та [PERSON] Також слідчим не усунуті протиріччя в поясненнях свідків та не вжиті належні та повні заходи по встановленню усіх осіб, які причетні до вчинення цього злочину. Не приймалося процесуальне рішення щодо можливої причетності однієї із продавців магазину до скоєння крадіжки. Жодна із продавців чітко не могли пояснити що саме за посвідчення було їм предявлено, та яку саме посаду займала особа, що предявила посвідчення, слідчим не вказано яке саме звання (спеціальне, військове тощо) було самовільно присвоєно,- тому кримінальну справу направлено прокурору м.Суми для організації проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід [PERSON] залишений без змін- підписка про невиїзд ( т.2,а.с.242,243). Відповідно до витягу з кримінального провадження № 12013200440006150 вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України за фабулою : «У період часу з 15.00 год. до 15.30 год. 16.04.2011 року, невстановлені особи, перебуваючи у магазині «Грейс», що по вул. Прокофєва, 29/1 м.Суми, маючи вільний доступ з корисливих мотивів вчинили крадіжку грошей в сумі 8150 грн., які належать [PERSON], чим спричинили останньому матеріальної шкоди», внесені до ЄРДР 10.09.2013 року ( т.3, а.с.2). Постановою про перекваліфікацію злочину від 24.12.2013 року старший слідчий СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] постановив перекваліфікувати дії невстановлених осіб зі ст. 185 ч.2 КК України на ст. 162 ч.1 КК України( т.3, а.с.16-18). Відповідно до витягу з кримінального провадження № 12013200440006150 вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 162 КК України за фабулою : «У період часу з 15.00 год. до 15.30 год. 16.04.2011 року, невстановлені особи незаконно проникли до приміщення магазину «Грейс», що по вул.Прокофєва, 29/1 м.Суми, який належить [PERSON], - внесені до ЄРДР 10 вересня 2013 року ( т.3, а.с.19). Постановою про закриття кримінального провадження від 25 грудня 2013 року старший прокурор прокуратури м.Суми постановив: кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013200440006150 від 10.09.2013 року закрити на підставі п.7 ст. 284 КПК України у звязку з тим, що потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення ( т.3, а.с.20,21). Постановою про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 09.09.2014 року в.о. прокурора м.Суми постанову старшого прокурора прокуратури м.Суми від 25.12.2013 року про закриття кримінального провадження № 12013200440006150 від 10.09.2013 року скасував як незаконну, матеріали направлено начальнику Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області для організації подальшого досудового розслідування ( т.3, а.с.23). В результаті надання старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області [PERSON] доручення у порядку ст. 40 КПК України на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення місцезнаходження осіб, які можуть бути причетними до вчинення даного злочину, а саме [PERSON], 19.09.1980р.н., [PERSON], [INFO] та запросити їх до СВ СМВ для проведення слідчих дій, зібрати на вказаних осіб всі характеризуючи дані, а саме вимогу на судимість, адресні справки, витяг з армору, дані про перетин кордону даних осіб, паспортні дані, - зазначені доручення не виконані( т.3, а.с. 8, 10, 13, 24,26). 20 грудня 2014 року постановою старшого слідчим СВ СМВ УМВС України в Сумській області О.І. Шаповал матеріали відносно При лепського Д.Ю, в частині пред0явленого обвинувачення за ч.2 ст.185 та ч.1 ст. 353 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013200440006150 від 10.09.2013 року за заявою [PERSON] закрито на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень ( т.3, а.с.35-40). У вищевказаній постанові зазначено, що притягнутий до кримінальної відповідальності та допитаний як обвинувачений [PERSON] свою вину в скоєнні інкримінуємих йому злочинах, передбачених ст. 185 ч.2, 353 ч.1 КК України не визнав з самого початку слідства, та поясняв, що 16.04.2011 року біля 14.00 год. разом з братом [PERSON] забирав дружину з донькою з лікарні, яка розташована в м.Суми на вул. Дзержинського. Також пояснив, що його втой час бачив завідувач відділення. Після цього вони всі поїхали в с.Вири Білопільського району Сумської області. Приїхали туди приблизно в 15.20 год. там його бачили в цей час сусіди та родичі. Також він пояснив, що злочинів він не вчиняв. Що вході повторного досудового розслідування не здобуто доказів причетності [PERSON] до вчинення ним інкримінованих злочинів за ч.2 ст. 185 та ч.1 ст. 353 КК України, а тому матеріали кримінального провадження стосовно [PERSON]Ю, підлягають закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК УКраїни ( т.3, а.с.35-40). Таким чином, встановлено, що \~[PERSON] незаконно перебував\~під слідством і судом в період з 21.04.2011 року по 29.12.2014 року, тобто 44 місяці та 8 днів. Ці обставини в повному обсязі стверджуються матеріалами цивільної справи, матеріалами кримінального провадження № 12013200440006150 по обвинуваченню\~[PERSON] за ч.2 ст.185, ч.1ст. 353 КК України, оглянутими в судовому засіданні, а також\~ визнавалися сторонами в судовому засіданні. Так, під час досудового слідства слідчим відділом Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області та діями слідчого відділу СМВ УМВС України в Сумській області проводилися слідчі дії щодо причетності [PERSON] до вчинення вказаних злочинів, проводилися допити свідків, більша частина яких є його односельцями, працювали разом з ним, проводився обшук у його домогосподарстві, надсилались запити до різних органів та установ, виносилася постанова про накладення арешту на його майно, він був затриманий в порядку ст. 115 КПК та утримувався під вартою 15 діб, потім судом обирався запобіжний захіл у виді підписки про невиїзд, що обмежувало тривалий час [PERSON] у вільному пересуванні територією України та зазначеними заходами у їх сукупності, проведенням інших процесуальних дій, що безпосередньо повязані із кримінальним переслідуванням, [PERSON] спричинено суттєві моральні (психічні та фізичні) страждання, порушило його нормальні жтиттєві звязки та вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначені обставини спричиняли тривалий час [PERSON] тяжкі душевні страждання та вимагали значних додаткових зусиль для організації свого життя. Також, надані позивачем у судовому засіданні пояснення щодо тривалого перебування його під слідством і судом, душевні та фізичні страждання в період тримання під вартою в місцях позбавлення волі, де йому створювались найгірші умови перебування кожен день, як щодо розміру приміщення, так і щодо побутових проблем: вологості, відсутності належних санітарних умов. Під час слідства до нього застосовували психологічний тиск, працівники правоохоронних органів наполягали на визнанні ним своєї вини в тому, чого він не скоював, говорили, що так менше покарання йому призначать, що йому все рівно «сидіти». Товариші по роботі та сусіди за місцем проживання стало вороже та підозріло і з недовірою на нього дивитися, ставили незручні запитання. Почався розлад у його сімейних стосунках на грунті постійного страху за його майбутнє і невпевненості у наступному дні, він постійно чекав, що його знову арештують і триматимуть у кайданках, був знервованим і ця його нервозність відображалася на ставленні до членів сімї. Він постійно боявся хотити в нічну зміну на роботу, так як йому постійно погрожували представники правоохоронних органів. Органи досудового слідства не направляли йому і на даний час не направили і не вручили йому копії постанови про закриття матеріалів кримінального провадження від 29.12.2014 року. Лише адвокат зміг отримати копію постанови від 29.12.2014 року. Ніхто йому не повідомляв про закриття кримінального провадження та можливість відновлення його порушених прав. Весь період з 21.04.2011 року по 29.12.2014 року він чекав виклику у міліцію та взяття його під варту, був змушений зявлятися до слідчого та в прокуратуру для проведення слідчих дій, приходив до суду, так як двічі кримінальна справа направлялася судом для проведення додаткового розслідування, йому доводилося витрачатися на часті поїздки. Після закриття кримінального провадження він не міг тривалий час адаптуватися. Міра запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд на даний час відносно нього не скасована. Позивач приєднав до позовної заяви копії виписок з історії хвороби із різних медичних закладів його доньки, [PERSON], [INFO], пояснив про його хвилювання за стан здоровя дитини, яку 21 квітня 2011 року він забрав з дитячої лікарні тяжко хвору з важкою вадою серця, і саме в цей день був затриманий за злочини, яких не скоював. Та усвідомлення того, що він тепер в найвідповідальніший період життя доньки не може поїхати з донькою до медичних закладів іншого міста, де необхідно консультуватися з дитячими кардіологами та кардіохірургами щодо стану здоровя дитини, зазначена обставина викликала у нього хвилювання, страх за здоровя доньки, відчай та пригніченість його душевного стану та як наслідок погіршення стану здоровя позивача внаслідок неможливості впливати повноцінно на долю своєї дитини, як і на свою долю( а.с.31-34). Встановлені обставини, на думку суду, підтверджують те, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування [PERSON] була спричинена моральна шкода. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ст. 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.\~Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.\~Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~від 1 грудня 1994 року N\~266/94-ВР визначено, що шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених\~ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону. Пунктами 1, 2 ч. 1, ч. 2\~ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок:\~незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;\~незаконного застосування адміністративного арешту. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з п. 2\~ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках\~закриття кримінального провадження за відсутністю події\~ кримінального\~\~ правопорушення,\~\~ відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Частинами 5, 6\~ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним\~ своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з п. 5 ст. 3, ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується\~моральна шкода.\~Відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. З огляду на викладене, суд не може погодитися з запереченнями сторони відповідача та третіх осіб щодо можливого задоволення позову за період досудового слідства з 21.04.2011 року по 15.11.2012 року та невизнання спричинення йому моральної шкоди в період до закриття кримінального провадження- 29.12.2014 року, оскільки\~приходить до обґрунтованого висновку, що по відношенню до позивача мали місце незаконні дії, які завдали йому моральної шкоди, внаслідок психічного впливу, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя,\~негативно вплинули на стан його здоров'я,\~привели до інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3\~ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з розміру, встановленої законодавством на момент відшкодування. Статтею 8\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні. Виходячи з викладеного, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 164 772 грн.72 коп. (3 х 12 + 8 = 44 місяця х 3723грн. = 163 812 грн.; 3723 грн. /31 день = 120,09 грн. в день х 8 днів = 960,72 грн.; 163 812 + 960,72 = 164 772,72 грн.) Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав\~\~позивач,\~\~характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги тривалість часу, протягом якого [PERSON] зазнавав кримінального переслідування,\~

Outcome: partial