Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої на підставі довіреності діє [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру та встановлення порядку користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що з 14 квітня 1984 року по 27 січня 2004 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] За час спільного життя у них народилися [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. 25 березня 1994 року, реалізуючи право на приватизацію державного житлового фонду, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] приватизували на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS]. Вказаний факт доводиться свідоцтвом про право власності на житло № 1472, виданим 25.03.1994 року ВП «Запорізька АЕС». 25 лютого 2008 року право власності на вищеназвану квартиру було зареєстроване ними в органах БТІ, що доводиться витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17866250. З часу розірвання шлюбу, вони всі залишилися мешкати в одній квартирі, проте відповідач не бажає вирішувати в добровільному порядку питання з приводу оформлення особистих рахунків тощо. У зв'язку з вищезазначеним, просять суд, припинити право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Визнати право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/4 частці кожному. Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: [PERSON] визначити в користування для укладення окремого договору найму ізольовану житлову кімнату площею 9,1 кв.м.; [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визначити в користування для укладення окремого договору найму ізольовані житлові кімнати площею 19,7 кв.м. та 12,2 кв. м. У спільному користуванні залишити коридор розміром 12,9 кв.м., кухню розміром 7,9 кв.м., лоджію, що примикає до кухні розміром 5,0 кв.м., ванну кімнату розміром 2,6 кв.м., санвузол розміром 1,3 кв.м. Позивачі в судове за сідання не з'явились, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують та просять його задовольнити. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, додатково зазначивши, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Третя особа КП «Підприємство комунальної власності» не з'явились, про причину неявки не повідомили. Третя особа реєстраційна служба Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з'явились, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Шлюб розірвано 27.01.2004 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції в Запорізькій області (а.с. 6). Як вбачається з свідоцтва №1472 про право власності на житло, виданого 25.03.1994 р. ВП «Запорізька АЕС», квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до п.1 ст.328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності передбачається виниклим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Своє право власності на майно позивач та відповідачі набули на законних підставах, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Згідно ч.2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст. 372 ЦК України, майно що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі того, що відсутні підстави для розподілу майна в інших, ніж рівні частки, суд вважає, що частки у праві спільної сумісної власності, - позивача та відповідачів - є рівними, і становлять по 1/4 частині кожного. Згідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справам про захист прав приватної власності» № 20 «… квартира, яка є спільною сумісною або спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає розподілу в натурі, коли можливо виділити сторонами ізольовані житлові і інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна перепланувати в такі квартири. В іншому випадку може бути визначений порядок користування згідно з законодавством України». Житлова площа цієї квартири складає 41,0 кв. м. Квартира обладнана лоджією розміром 5,0 кв.м., загальна площа квартири складає 70,7 кв.м. Зазначена квартира складається з: 3-х жилих кімнат розміром 19,7 кв.м.; 12,2 кв.м.; 9,1 кв.м., коридору розміром 12,9 кв. м., кухні розміром 7,9 кв. м., ванної кімнати розміром 2,6 кв. м., санвузла розміром 1,3 кв.м (а.с. 9). Співвласниками квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з технічного паспорту на квартиру 1/4 частка становить10,25 кв.м. та виділити в натурі кімнату відповідного розміру немає можливості. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], в сім'ї склався порядок користування кімнатами, а саме відповідач займає кімнату розміром 9,1 кв.м., а позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] займають кімнати розміром 19,7 кв.м. та 12,2 кв.м. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Як вбачається з наданої суду заяви відповідач [PERSON] позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ст.. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, і пред'явлення позову, і визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved