Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

[PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі з 02.12.1989, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) від 22.01.2015 серії І-ЖС № 144126. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 050520 від 27.08.1998. Майно, яке є спільною власністю подружжя, було поділено між сторонами на підставі договору про поділ спільного майна подружжя від 06.03.2015 № 119. Довідкою Любицької сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 18.07.2016 № 201 підтверджується те, що позивач має в користуванні земельні ділянки загальною площею 25,23 га, а відповідач має в користуванні земельні ділянки загальною площею 18,34 га. Згідно з довідкою Державного навчального закладу «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище» від 24.05.2016 [PERSON] навчається у даному навчальному закладі, кінцевий термін навчання 01.02.2017. Випискою з історії хвороби № 2781 від 25.03.2016, а також копіями чеків, щодо яких відповідач не висловив заперечень у судовому засіданні, підтверджується понесення позивачем витрат на лікування [PERSON] в розмірі 1622,78 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За правилами статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, беручи до уваги можливість надання утримання, зокрема другим з батьків. Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи часткове визнання відповідачем позову та відсутність доказів того, що відповідач може надавати допомогу синові в розмірі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявленого позивачем розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, а відтак визнає позов у цій частині таким, що підлягає частковому задоволенню, та визначає розмір аліментів у фіксованій сумі, визнаній відповідачем, 800,00 грн. на місяць. Також, виходячи з приписів ст. 185 СК України, суд визнає такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на лікування його сина, в розмірі половини документально підтвердженої суми, а саме: 1 622,78/2 = 811,39 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у вищезазначеній частині. Згідно з частиною третьою статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору. При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру, що, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статі 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить: 1378,00 грн.*0,4 = 551,20 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial