Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про виключення з акту опису майна та звільнення його з-під арешту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у 2009 році СУ УМВС України у Волинській області порушено кримінальну справу відносно [PERSON] і 11 лютого 2010 року рішенням Луцького міськрайонного суду він був засуджений за ч.2 ст.307 КК України з конфіскацією ? майна, належного йому на праві приватної власності. В травні 2010 року по справі виданий виконавчий лист № 1-39, на підставі якого складений акт опису й арешту майна та накладений арешт на 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. Вказує, що накладення арешту на вказану квартиру є незаконним, оскільки дана квартира належить на праві приватної власності не тільки [PERSON], а й іншим членам його сімї, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. На підставі наведеного просить суд скасувати постанову про накладення арешту на майно від 12.05.2009 року, скасувати акт опису й арешту майна серії АА № 971945 від 05.11.2010 року, витребувати від другого ВДВС Луцького МУЮ матеріали виконавчого провадження відносно [PERSON], виключити з опису та звільнити з під арешту майна квартиру [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме просив звільнити з під арешту квартиру [ADDRESS] та проводити розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні позову покладався на розсуд суду. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] 11 лютого 2010 року рішенням Луцького міськрайонного суду був засуджений за ч.2 ст.307 КК України з конфіскацією ? майна, належного йому на праві приватної власності (а.с. 24-30). Згідно акту опису й арешту майна від 05 листопада 2010 року серії АА № 971945, складеного державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції [PERSON] проведено опис майна, що належить [PERSON], а саме 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 14-15). Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що слід з звільнити з-під арешту 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved