Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, треті особи: служба в справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, орган опіки та піклування Колодязненської сільської ради Дворічанського району Харківської області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги таким. Позивачі у справі є рідними дідусем та бабусею неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько дитини - їх син [PERSON] помер [INFO] . Мати дітей - [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не піклується про стан здоров`я дитини, його фізичний і моральний розвиток. На підтвердження цього, надала нотаріально засвідчену заяву, згідно з якою відмовилася від подальшого виховання та утримання дитини та дала свою згоду на його усиновлення іншими особами. Наразі діти проживають з позивачами - рідними дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] . З урахуванням викладеного, [PERSON] та [PERSON] просять суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина, а також встановити опіку над малолітнім [PERSON] . В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, надавши до суду заяви, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити та справу розглянути за їх відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення, справу просила розглянути за її відсутності. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області Кісільов О. А. у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи - Колодязненський сільський голова Перепелиця О. В. у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив справу розглянути за його відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 жовтня 1951 року, виданим Колодязненською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 грудня 1963 року, зареєстрованого в с. Колодязне Великобурлуцького району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08 вересня 1974 року, виданим Колодязненською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07 вересня 1974 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 12. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 серпня 1975 року, виданого Колодязненською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 січня 2010 року, виданим Колодязненською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] , батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 квітня 2013 року, виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 квітня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис за № 124. Згідно з Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 13 квітня 2009 року, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22464956 від 13 квітня 2009 року, наданого КП «Дворічанське бюро технічної інвентаризації», за [PERSON] на праві приватної власності зареєстрований будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 березня 2020 року, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] помер [INFO] у віці 44 років, про що складено відповідний актовий запис № 4663. Відповідно до заяви [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено 24 вересня 2020 року державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] - мати малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відмовляється від подальшого виховання та утримання її сина і дає згоду на усиновлення його іншими особами. Згідно з характеристикою (з місця проживання) [PERSON] № 02-29/599 від 30 вересня 2020 року, наданою Колодязненською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] за місцем проживання характеризується виключно позитивно. Згідно з характеристикою (з місця проживання) [PERSON] № 02-29/600 від 30 вересня 2020 року, наданою Колодязненською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] за місцем проживання характеризується виключно позитивно. Відповідно до довідки № 02-29/601 від 30 вересня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Колодязненської сільської ради Дворічанського району Харківської області, [PERSON] , [INFO] , проживає з 27 липня 2010 року разом з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з характеристикою учня 5 класу Колодязненської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] , [PERSON] за час навчання зарекомендував себе як старанний та дисциплінований учень. Виховується бабусею та дідусем, які приділяють належну увагу вихованню онука. Відповідно до довідок від 10 жовтня 2020 року, наданих лікарем-наркологом «Дворічанської районної лікарні», [PERSON] та [PERSON] на обліку у лікаря- психіатра та нарколога не перебувають. Згідно з висновками про стан здоров`я заявників від 23 жовтня 2020 року, наданими КНП «Дворічанська районна лікарня», [PERSON] та [PERSON] за станом здоров`я мають можливість виконувати обов`язки опікунів. Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини, наданого КНП «Дворічанська районна лікарня», [PERSON] , [INFO] , здоровий. Згідно з довідками серії ІІА № 1686833 та № 1686846, наданими Міністерством внутрішніх справ України, за обліками МВС громадяни України [PERSON] та [PERSON] на території України станом на 16 жовтня 2020 року до кримінальної відповідальності не притягувалися, не знятої та непогашеної судимості не мають, в розшуку не перебувають. Відповідно до довідки про склад сім`ї № 02-29/803 від 03 листопада 2020 року, виданою Колодязненською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю дружиною - [PERSON] , [INFO] , та онуком - [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом обстеження умов проживання, проведеного сільським головою Перепелицею О. В., секретарем сільської ради Трилубянко О. Л., депутатом сільської ради Білоус Л. А. , житло, розташоване за адресою: [ADDRESS] , розміщене на 1 поверсі 1-поверхового будинку та складається з 4-х кімнат. Умови проживання добрі, кімнати обставлені необхідними меблями, для дитини відведена окрема кімната для проживання та відпочинку. Необхідне харчування та одяг для дитини в наявності. Опалення газове, вода в будинку. Створено всі умови для розвитку та виховання дитини (окрема кімната, харчі, одяг, іграшки, книги, комп`ютер тощо). Стосунки у сім`ї доброзичливі, всі члени добре доглядають та виховують дитину. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров`я та матеріального становища дитини та платника аліментів, суд визначає цю частку в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку., щомісячно, починаючи з 12 листопада 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні встановлено, що мати дитини не виконує своїх батьківських обов`язків щодо її сина, не бере участі в його вихованні, матеріальному забезпеченні. Відповідачка [PERSON] повністю визнала позовні вимоги, зазначивши при цьому, що вона відмовляється від подальшого виховання та утримання свого сина і дає добровільну згоду на його усиновлення іншими особами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України, суд роз`яснює відповідачу наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачкою [PERSON] , яка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, поданого до неї позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову і позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , встановлення опіки над ним, а також стягнення з неї аліментів на його утримання. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7, 150, 155, 164, 166, 180-182, 184 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09),

Outcome: approved