Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON], 07.03.2019 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Зміївської РДА Харківської області, в якому просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матірю - [PERSON]. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. [INFO] народився син [PERSON]. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися і сімя розпалася, позивач із сином переїхала до батьків та проживає окремо від відповідача, спільного побуту не ведуть. Позивачем подано до суду позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Після подання вказаних позовів відповідач почав погрожувати, забрати в малолітнього сина, маніпулюючи місцем його реєстрації. Реалізуючи свої наміри 17.02.2019 року відповідач зі своїми родичами, застосувавши фізичне насильство і фізичну перевагу, примусово забрав малолітнього [PERSON], який до того ж на той час хворів, та відвіз до квартири своєї матері. За даним фактом Зміївським ВП ГУНП в Харківській області розпочато кримінальне провадження №12019220300000165. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом та просить ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матірю - [PERSON]. Ухвалою суду від 19 березня 2019 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання. 18.04.2019 року за клопотанням відповідача було відкладено підготовче засідання до 15.05.2019 року у звязку із наміром подання зустрічної позовної заяви. Учасники справи в підготовче судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] подала заяву про проведення судового розгляду справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. Відповідач [PERSON] подав заяву про проведення судового розгляду справи без його участі. Визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. На фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав. Представник третьої особи Мартинова О.В. подала заяву про проведення судового розгляду справи без участі представника Служби у справах дітей Зміївської РДА Харківської області. Не заперечувала проти задоволення позову. На фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. У звязку із неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, судовий розгляд проведено без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] з 03.11.2017 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 8) [INFO], народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 16.01.2018 року Зміївським РВ ДРАЦС ГТУЮ Харківської області. (а.с. 9) Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 конвенції). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обовязки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною, а батько з яким проживає дитина не має право перешкоджати такому спілкуванню. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої 20.11.1959 року резолюцією Генеральної Асамблеї ООН малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Як вбачається з копії довідки про склад сімї № 552 від 14.02.2019 року, виданої відділом реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області, позивач [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За зазначеною адресою проживають зареєстровані та проживають її батьки. (а.с. 14) З акту обстеження, складеного 17.02.2019 року депутатом Зміївської міської ради Харківської області [PERSON], в присутності свідків: [PERSON], [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS], проживає без реєстрації малолітній [PERSON], [INFO]. (а.с. 13) Згідно копії довідки Управління соціального захисту населення Зміївської РДА Харківської області, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини. (а.с. 15) Як вбачається із копії заяви [PERSON], остання, 21.02.2019 року зверталась до Служби у справах дітей Зміївської РДА Харківської області із заявою про примусове вилучення малолітньої дитини. (а.с. 11, 12) Із висновку 01-32/741 від 25.03.2019 року Зміївської РДА Харківської області, як органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] вбачається, що позивач звернулась до Зміївської РДА Харківської області із вирішенням питання про місце проживання сина. Розглядом матеріалів встановлено, що на час надання висновку, дитина проживає разом із матірю. Батько дитини приймає участь у вихованні та спілкуванні із сином. Мати зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку. В квартирі створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. В наявності меблі та побутова техніка. При підготовці висновку, органом було взято до уваги результати бесіди, ставлення батьків до виконання своїх обовязків, стан здоровя дитини, умови проживання. [PERSON] належно виконує свої батьківські обовязки, займається вихованням дитини, матеріально утримує сина, слідкує за станом його здоровя. Висновком служби у справах дітей Зміївської РДА Харківської області визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом із матірю [PERSON]. З урахуванням визнання позову відповідачем та встановлених судовим розглядом обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки це відповідає інтересам дитини. Однак, суд зауважує, що батько дитини [PERSON], не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved