Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] 21 квітня 2016 року звернулася до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що за час спільного проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] народження [INFO] року та син [PERSON] народження [INFO] року, які проживають разом з нею та повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов'язаний надавати таку допомогу, тому позивач просить суд стягти з відповідача аліменти на утримання їх дітей в розмірі 1/3 частина всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частина всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений у встановлений законом спосіб. Суд уважає, що особисті пояснення відповідача в судовому засіданні є необов'язковими, справа може бути розглянута в його відсутність. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами частинами 1 та 2 ст. 183 СК України установлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначені розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони [PERSON] та [PERSON] з 05 серпня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюб, від якого мають двох малолітніх синів [PERSON], народження [INFO] року, та [PERSON], народження [INFO] року, що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та народження. (а.с. 4 - 6). Малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю, яка самостійно їх утримувати не має можливості (а.с.9). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов'язаний надавати таку допомогу. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з відповідача стягуються судові витрати в дохід держави.

Outcome: approved