Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] 11.08.2016 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на своє утримання по досягненню повноліття, так як продовжує навчання, у твердій грошовій сумі. Свої вимоги мотивує тим, він народився 13.07.1996 року в м. Надвірна, Івано-Франківської області і його батьками є [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими розірвано в листопаді 2012 року. Після розірвання шлюбу і розподілу будинку він по взаємній згоді залишився проживати разом з батьком, однак в силу виниклих непорозумінь між ним і батьком, він перейшов проживати з матірю, яка його фактично утримує. Після досягнення повноліття він навчався в Інституті нафтогазової інженерії Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу на денній державній формі навчання. Рішенням Надвірнянського районного суду від 29.03.2016 року з батька на його утримання стягнуто аліменти на час навчання в розмірі ? частини від його заробітку. Згідно довідки ВИШу, яка видається навчальним закладом тільки на пів-року, термін закінчення навчання був визначений до 30.06.2016 року. На даний час він успішно здав екзаменаційну сесію і переведений на ІV курс денної форми навчання ВНЗ. Мати сплачує за нього 1939 грн. в семестр за навчання на військовій кафедрі, надає йому кошти на харчування, проїзд, оренду квартири, купує всі необхідні речі, в звязку з чим вона несе суттєві додаткові витрати. Однак батько в добровільному порядку не надає йому належної матеріальної допомоги, хоча знає, що він її потребує. Відповідач працевлаштований, має певний дохід, матеріально забезпечений, інших утриманців не має, тому має можливість надавати матеріальну допомогу. В звязку з цим просить позов задоволити і стягнути з [PERSON] на своє утримання аліменти в розмірі 1000 грн. на час навчання в Інституті нафтогазової інженерії Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу і до закінчення навчання, а також стягнути судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання подав заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити в повсному обємі, а справу розглянути по суті в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав письмове заперечення, в якому заявлений позов визнав частково, зазначив, що не заперечує проти його задоволення, однак розмір аліментів просить визначити у відсотковому відношенні, оскільки він офіційно працевлаштований, має регулярний дохід. Згідний сплачувати аліменти на час навчання сина до 31.12.2016 року (згідно наявної довідки) в розмірі ? частини від свого заробітку. Справу просить розглянути в його відсутність. Суд, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьки позивача [PERSON] [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 16.11.2012 року. В даному шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який фактично проживає зі своєю матірю, що не заперечується самими сторонами по справі. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України (статті 198 - 201). Згідно зі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов'язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] навчається на 4-му курсі денної форми навчання в Інституті нафтогазової інженерії Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. Даний факт підтверджується довідкою ВНЗ від 07.07.2016 року № 16-353 (а.с.4). У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Також судом встановлено, що згідно рішення Надвірнянського районного суду від 29.03.2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з відповідача на утримання свого сина аліменти в розмірі ? частини його заробітку щомісячно на час його навчання, тобто до 30.06.2016 року (а.с. ). Оскільки позивач [PERSON] надалі продовжує навчання до 31.12.2016 року, він має право на отримання таких аліментів (коштів) від свого батька до вказаної дати. Оцінюючи всі наявні докази, а також те, що відповідач є фізично здоровою людиною, має постійне місце роботи в ФОП [PERSON], де отримує регулярну заробітну плату, в звязку з чим взмозі утримувати сина, який продовжує навчання, а інших будь-яких доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоровя, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав, окрім того не спростував в поданій суду заяві обставини про те, що не має можливості надавати матеріальну допомогу дитині, тому дані обставини дають суду підстави вважати, що він має змогу надавати матеріальну допомогу і на утримання сина [PERSON] до закінчення ним навчання, тобто до 31.12.2016 року, але не більше як до досягнення дитиною віку 23 років, однак не у твердій грошовій сумі, а у відсотковому відношенні до свого заробітку, щомісячно. Також з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача та в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 199, 200, 205 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved