Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

[PERSON] 28 березня 2019 року звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення пені по виплаті аліментів. В обгрунтування поданої позовної заяви посилається на те, що рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 05 травня 2005 року з відповідача на її утримання стягнуто аліменти в розмірі Ѕ частки з усих видів його заробітку щомісяця, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян починаючи з 29 березня 2005 року. Виконавчий лист за цим рішенням суду нею було спрямовано для примусового виконання до ВДВС Новоазовського районного управління юстиції у Донецькій області. В зв`язку з тимчасовою окупацією міста Новоазовськ, ВДВС Новоазовського РУЮ у Донецькій області був переміщений до міста Маріуполя, але виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого листа було втрачено на непідконтрольній території. Таким чином рішення суду з листопада 2016 року не виконувалось, аліменти на її користь не сплачувалися. Скориставшись цією ситуацією відповідач написав заяву працедавцеві про припинення стягнення з його заробітної плати аліментів в добровільному порядку. Ухвалою суду було відновлено втрачене провадження у справі про стягнення аліментів та видано дублікат виконавчого листа. 15 листопада 2018 року Приморським ВДВС м.Маріуполя відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, 20 листопада 2018 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника, а 26 листопада 2018 року - постанова про звернення стягнення на його пенсію. За період несплати аліментів у відповідача утворилася заборгованість в сумі 193 778 грн. 92 коп. За її розрахунком розмір пені внаслідок несплати аліментів складає 883 186 грн. 50 коп., однак враховуючи те, що такий розмір не може бути більшим ніж 100% заборгованості по аліментам, просить суд стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі заборгованості в сумі 193 778 грн. 92 коп. 16 липня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. В обгрунтування поданої заяви зазначає, що так як він є працівником Донецької митниці ДФС України, виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] перебував на примусовому виконанні ВДВС Київського РУЮ м.Донецька. В серпні 2014 року в зоні діяльності Донецької митниці відбулися надзвичайні події, в результаті яких було втрачено доступ до об`єктів господарювання та первинних документів, внаслідок відсутності таких він 01 жовтня 2014 року подав заяву про утримання з нього аліментів у розмірі Ѕ частини заробітної плати на користь [PERSON] . З цього часу з нього регулярно утримувалися аліменти і наміру ухилятися від їх сплати він не мав. Проте у грудні 2016 року [PERSON] змінила свій рахунок у банку, надсилати аліменти на її адресу поштовим переказом він також не міг, так як остання фактично проживає у м.Новоазовськ (тимчасово непідконтрольна територія України), тому він написав заяву про припинення утримання з нього аліментів і з цього часу передавав аліменти через знайомих. Не маючи до нього претензій з приводу сплати аліментів, із заявою про відновлення виконавчого провадження позивачка звернулася до ДВС лише в листопаді 2018 року. Заборгованість по сплаті аліментів в сумі 193 778,92 грн. утворилася не з його вини, так як будь-якого умислу на ухилення від сплати аліментів він немав. І вважає, що не має взагалі заборгованості по аліментам, так як передавав гроші позивачці через знайомих, хоча не може підтвердити це документально. Враховуючи те, що з листопада 2016 року він не міг перераховувати аліменти на рахунок [PERSON] в зв`язку з тим, що вона його змінила, надсилати гроші поштою теж не міг через фактичне її проживання на території тимчасово непідконтрольній Україні, а також стан його здоров`я, який погіршився через захворювання шлунково - кишкового тракту, серця, його вимушеним переїздом до м.Маріуполя, де власного житла він не має і багато зусиль та грошей витрачає на забезпечення життя в місті, просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, яка утворилася з листопада 2016 року по січень 2019 року. Заперечуючи проти зустрічної позовної заяви [PERSON] надала суду відзив на заяву, посилаючись на те, що з вересня 2014 року і по червень 2015 року вона не виїжала з окупованої території і не мала змоги отримувати аліменти, а банківська картка на отримання аліментів знаходилася у її батька, якою він розпоряджався на власний розсуд. В червні 2015 року вона після оформлення перепустки одразу звернулася до банку заблокувавши її і отримала нову. Однак розрахунковий рахунок не змінювала і до листопада 2016 року від роботодавця позивача отримувала аліменти. З цього часу на її картку припинили надходити аліменти з невідомих причин. В усній формі роботодавець позивача відмовлявся утримувати аліменти через втрату виконавчого документу на непідконтрольній території і через те, що позивач написа заяву не утримувати з нього аліменти. І тільки після отримання нею дубліката виконавчого листа 15 листопада 2018 року було відкрито виконавче провадження. Тому його твердження, що він ніколи не ухилявся утримувати свою доньку, а заборгованість виникла з її вини не відповідають дійсності. Окрім цього, зазначає, що [PERSON] проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою в [ADDRESS] , ведуть спільне господарство, в 2018 році придбали квартиру в м.Маріуполі, дружина володіє власним будинком, працевлаштована. За таких обставин відповідач мав і має можливість сплачувати аліменти на її утримання. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2019 року справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по виплаті аліментів передано на розгляд за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області. 31 травня 2019 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 липня 2019 року в зв`язку з поданням зустрічного позову суд здійснив перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 серпня 2019 року об`єдано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по виплаті аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 вересня 2019 року заяву позивачки [PERSON] про забезпечення позову повернуто їй. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2019 року судом визнано обов`язковою до суду явку позивачки і відповідача. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2020 року провадження по справі було зупинено в зв`язку з заявленим позивачкою відводом складу суду. 07 лютого 2020 року провадження по справі відновлено. Позивачка [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність. Наполягала на задоволенні її позовної заяви та відмові у задоволенні зустрічної позовної заяви. Також надала письмові пояснення, в яких вказувала, що вона являється інвалідом, хворіє, не працює, має на утриманні сина, який також хворіє. На лікування та оздоровлення потрібні значні кошти, а аліменти від батька є єдиним джерелом існування її та її сина. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені по аліментам та просила задовольнити зустрічну позовну заяву з підстав, заявлених в позові. Пояснювала, що вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів перед позивачкою [PERSON] не має. Після того, як на території Донецької області розпочалася АТО та відсутністю доступу до об`єктів господарювання і документів він добровільно подав заяву про утримання з нього аліментів в розмірі Ѕ частини заробітку. Регулярно сплачував аліменти. З 2016 року, так як позивачка проживає на непідконтрольній території він не міг переказувати їх на її рахунки, тому подав заяву про припинення такого утримання і передавав гроші через знайомих, однак доказів того він не має. Умислу не ухилення від сплати аліментів не мав. На даний час з його доходів здійснюються відрахування аліментів на користь позивачки. Крім того, він сплатив більшу частину заборгованості. Ніяких доходів, окрім заробітної плати та пенсії він немає, після переїзду до м.Маріуполя змушений змінити раніше звичний уклад життя. У власності нерухомого і рухомого майна немає. На даний час він є людиною 60-річного віку, з його доходів утримуються аліменти на користь позивачки і покладення на нього обов`язку сплати пені буде для нього непосильним тягарем. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Представник третьої особи на розгляд справи до суду не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Рішення у справі прийняти на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в зустрічному позові виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2018 року Приморським ВДВС м.Маріуполя відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-536, виданого 05 травня 2005 року Новоазовським районним судом Донецької області на виконання рішення суду, яким змінено розмір стягуваних з [PERSON] аліментів за рішенням суду на користь [PERSON] на її утримання з твердої грошової суми 500 грн. на часткову, починаючи стягувати аліменти з 29 березня 2005 року в розмірі Ѕ частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, до поліпшення стану здоров`я чи зміни матеріального стану позивача. Як вбачається з розрахунку - довідки від 06 березня 2019 року, зробленого Приморським ВДВС м.Маріуполя, розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів перед позивачем становить 193 778 грн. 92 коп. [PERSON] працює в Донецькій митниці ДФС на посаді заступника начальника митного посту -начальника відділу, розмір його заробітної плати за період з березня по серпень 2015 року склав - 47 852,81 грн., розмір утриманих аліментів -18 737,96 грн.; січня 2019 року по квітень 2019 року склав 92 925 грн.68 коп., розмір утриманих аліментів - 37 398 грн. 59 коп.; з березня 2019 року по серпень 2019 року - 111 062,17 грн., розмір аліментів відповідно - 44 702,54 грн.; з жовтня 2019 року по грудень 2019 року - розмір аліментів відповідно 41 103,59 грн. [PERSON] в період з 11 серпня по 22 серпня 2018 року перебував на лікуванні в хірургічному відділенні № 1 з діагнозом: гостра язва шлунку, що підтверджується випискою № 11438 із медичної карти стаціонарного хворого. Із виписки медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що [PERSON] 20 травня 2019 року проходив обстеження в КНП «ЦПМСП № 3», за результатами якого йому було поставлено діагноз - гострий тромбоз зовнішнього геморроїдального вузла. [PERSON] 03 липня 2019 року проходив обстеження хірурга в КЗО «Обласній лікарні інтенсивного лікування м.Маріуполя». З виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що 12 липня 2019 року [PERSON] проходив медичне обстеження. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що станом на 04 вересня 2019 року будь-яке нерухоме майно у власності [PERSON] не перебуває. Як вбачається із щорічної декларації поданої [PERSON] за місцем роботи будь-якого нерухомого майна у власності у нього не має, його дохід складається із заробітної плати та пенсії. Єдине майно - це автомобіль. З листа АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» на запит позивачки вбачається, що аліменти позивачці зараховувалия на чотири карткові рахунки, що були оформлені на її ім`я. Номер рахунків для зарахування аліментів не змінювався, змінювався номер картки. З довідки -розрахунку від 19 грудня 2019 року вбачається, що 20 та 26 листопада 2018 року державним виконавцем винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату та пенсію боржника. Згідно наданих звітів бухгалтерії підприємства на якому працює боржник та ГУ ПФУ в Донецькій області утримуються аліменти згідно виконавчого документу - у розмірі Ѕ частини. Заборгованість по утриманню аліментів відсутня. На депозитний рахунок ВДВС надійшли кошти від реалізації автомобіля в сумі 155 010 грн. та перераховано їх стягувачу. На даний час розмір заборгованості складає 38 769,92 грн. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Норма статті 196 СК України не встановлює будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Зазначена правова позиція знайшла відображення в Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до висновків Великої Палати ВС, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Таким чином розмір пені за період з 1 листопада 2016 року по 01 листопада 2018 року складає: листопад 2016 року: 2711,64 грн. х 1% х 875 днів прострочення = 23 726,85 грн.; грудень 2016 року: 4669,94 грн. х 1% х 845 днів прострочення = 39 460,99 грн.; січень 2017 року: 4908,09 грн. х 1% х 814 днів прострочення = 39 951,85 грн.; лютий 2017 року: 3303,31 грн. х 1% х 783 днів прострочення = 25 864,92 грн.; березень 2017 року: 4272,94 грн. х 1% х 755 днів прострочення = 32 260,70 грн.; квітень 2017 року: 7572,53 грн. х 1% х 724 днів прострочення = 54825,12 грн.; травень 2017 року: 6359,50 грн. х 1% х 694 днів прострочення = 44 134,93 грн.; червень 2017 року: 10047,73 грн. х 1% х 663 днів прострочення = 66 616,45 грн.; липень 2017 року: 3929,33 грн. х 1% х 633 днів прострочення = 24872,66 грн.; серпень 2017 року: 3834,74 грн. х 1% х 602 днів прострочення = 23 085,13 грн.; вересень 2017 року: 10169,65 грн. х 1% х 571 днів прострочення = 58068,70 грн.; жовтень 2017 року: 9780,55 грн. х 1% х 541 днів прострочення = 52 912,77 грн.; листопад 2017 року: 10122,68 грн. х 1% х 510 днів прострочення = 51 625,67 грн.; грудень 2017 року: 13584,00 грн. х 1% х 480 днів прострочення = 65 203,20 грн.; січень 2018 року: 5336,87 грн. х 1% х 449 днів прострочення = 23 962,55 грн.; лютий 2018 року: 6685,25 грн. х 1% х 418 днів прострочення = 27 944,34 грн.; березень 2018 року: 6685,25 грн. х 1% х 390 днів прострочення = 26 072,47 грн.; квітень 2018 року: 12360,50 грн. х 1% х 359 днів прострочення = 44 374,20 грн.; травень 2018 року: 6685,25 грн. х 1% х 329 днів прострочення = 21 994,47 грн.; червень 2018 року: 15606,28 грн. х 1% х 298 днів прострочення = 46 506,71 грн.; липень 2018 року: 5547,12 грн. х 1% х 268 днів прострочення = 14 866,28 грн.; серпень 2018 року: 6881,26 грн. х 1% х 237 днів прострочення = 16 308,59 грн.; вересень 2018 року: 17334,95 грн. х 1% х 206 днів прострочення = 35 710,00 грн.; жовтень 2018 року: 1684,18 грн. х 1% х 176 днів прострочення = 2 964,16 грн.; листопад 2018 року: 13705,38 грн. х 1% х 145 днів прострочення = 19 872,80 грн. Враховуючи наведені вище обставини суд приходить до висновку про те, що у зв`язку з виникненням заборгованості з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду на користь своєї доньки, з нього підлягає стягненню на користь останньої неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Однак, відповідно до ч.1 ст.196 СК України сума пені не може бути більшою ніж 100% заборгованості по аліментам. Оскільки заборгованість відповідача по сплаті аліментів перед позивачем складає 193 778,92 грн., тому пеня за несвоєчасну сплатів аліментів підлягаю стягненню з нього саме в такому розмірі як і просила позивач у своєму позові. Щодо вимог зустрічної позовної заяви, то суд зазначає наступне. У відповідності до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значеня. Як на підставу звільнення від сплати заборгованості відповідач [PERSON] посилався на те, що [PERSON] змінила свій рахунок у банку, а надсилати аліменти на її адресу поштовим переказом він також не міг, так як остання фактично проживає у м.Новоазовськ (тимчасово непідконтрольна територія України), тому він написав заяву про припинення утримання з нього аліментів і з цього часу передавав аліменти через знайомих. Позивачка не маючи до нього претензій зі сплати аліментів, із заявою про відновлення виконавчого провадження звернулася до ДВС лише в листопаді 2018 року. Окрім того, зазначав, що хворіє, про що надав суду відповідні письмові документи. Оцінивши надані відповідачем докази, суд враховує те, що [PERSON] був обізнаний про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь доньки, заборгованість по сплаті аліментів у нього утворилася за період з листопада 2016 року по листопад 2018 року у зв`язку з написанням ним заяви роботодавцеві про припинення утримання з його заробітку. Доказів неможливості надсилання поштою та передання аліментів позивачці через знайомих суду не надано, як і того, що позивачка змінила рахунки. Документи надані ним на підтвердження перебування в стаціонарі протягом 10 днів в серпні 2018 року та проведення обстежень стану здоров`я не свідчать про тяжку хворобу, яка завадила йому сплачувати аліменти на користь [PERSON] з листопада 2016 року. Інших обставин, що мають істотне значеня для звільнення його від сплати аліментів судом при розгляді справи не встановлено. Посилання відповідача на те, що позивачка не мала до нього претензій по аліментам і тому пред`явила виконавчий лист до виконання тільки в листопаді 2018 року, суд відхиляє, так як доказів сплати аліментів позивачки за той період суду не надано, а реалізація права позивачки [PERSON] на пред`явлення виконавчого листа до виконання у 2018 році зумовлена втратою виконавчого листа, відновленням втраченого провадження у цивільній справі та видачею судом дубліката виконавчого листа. Враховуючи наведені вище обставини, а також те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, які є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам перед позивачкою, суд приходить до висновку про відмову в задовленні зустрічного позову в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір пені (неустойки) може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідач працює, будь-яких доходів, окрім заробітної плати та пенсії немає, у власності нерухомого і рухомого майна немає, останнім часом хворіє, щомісячно сплачує аліменти на користь позивачки та по мірі можливості погашає заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на 19 грудня 2019 року складає 38 769,92 грн. Враховуючи матеріальний стан відповідача, розумність, доцільність стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд приходить до висноку про застосування норми ч.2 ст.196 СК України та зменшення розміру пені (неустойки) на 50%, тобто на 96 889,46 грн. і стягнути з відповідача таку неустойку у розмірі 96 889,46 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України враховуючи, що при зверненні до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 50 % суми, яка підлягала сплаті при зверненні до суду з позовом (768 грн.40 коп.) в сумі 384 грн.20 коп. На підставі ст.ст. 196,197 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial