Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] 22 березня 2018 року звернувся суду з позовом до відповідача ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» про припинення правовідносин, що виникли на підставу договору між сторонами. Позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником в ході судового засідання посилаються на те, що 01 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з утримання житлового будинку і споруд та прибудинкової території № 24. Відповідно до п. 1.1 даного Договору «Виконавець» (відповідач у справі) зобов`язується забезпечити обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] і прибудинкової території, а також надання комунальних і інших послуг згідно додатку до договору № 1, з метою створення необхідних умов проживання в будинку «Споживачу» і проживаючим з ним особам, а «Споживач» зобов`язується брати участь у витратах «Виконавця» на виконання зазначених робіт пропорційно загальної площі своєї квартири, а також оплачувати комунальні й інші послуги. Відповідно до п. 7.2 Договору сторони погодили, даний договір вважається таким, що втратив чинність у випадку укладення між створеним об`єднанням власників вищевказаного житлового будинку і «Виконавцем», або будь-якою іншою обслуговуючою організацією, договору на обслуговування будинку і прибудинкової території, надання комунальних послуг і інших послуг. 08 липня 2016 року у будинку [ADDRESS] в рамках Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» організовано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровський-10». Відповідно до протоколу Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку № 2 від 04 березня 2017 року вирішили: згідно з нормами Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» взяти будинок за адресою: [ADDRESS] в управління ; розірвати індивідуальні договори співвласників будинку з УК «Созидатель» на обслуговування та ГВП. Так, на виконання зазначеного рішення з 01 травня 2017 року обслуговування будинку відбувається силами ОСББ «Дніпровський-10» шляхом укладення договорів з відповідними організаціями на надання послуг. З 01 травня 2017 року ПрАТ «НВО «Созидатель» не здійснює обслуговування багатоквартирного будинку, що зокрема підтверджується листом відповідача від 06 вересня 2017 року № 1094-2017. З урахуванням викладеного, ОСББ «Дніпровський-10» з метою обслуговування будинку та прибудинкової території було укладено з наступні договори: договір про надання послуг з вивезення та захоронення ТПВ № 900 від 14 квітня 2017 року, договір про технічне обслуговування ліфтів № 517 від 28 квітня 2017 року, договір на надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення № 14270, договір транспортування природного газу від 01 травня 2017 року, договір постачання природного газу від 12 вересня 2017 року, прийняті на роботу двірник, прибиральниця та інші. З огляду на припинення обслуговування будинку в частині силами ПрАТ «НВО «Созидаетль», з метою врегулювання договірних відносин, від мешканців будинку на адресу відповідача листом від 25 квітня 2017 року вх. № 305/и від 25 квітня 2017 року були направлені примірники Додаткових угод про припинення договірних відносин в частині до договору про надання послуг з утримання житлового будинку, метою яких було припинення надання послуг окрім електропостачання квартир. Відповідач від укладення зазначених угод відмовився (додаткові угоди не підписав, 2 примірник не повернув). Хоча відповідач підписані примірники Додаткових угод не повернув, проте здійснив дію, яка засвідчує її бажання укласти дану додаткову угоду (ч. 2 ст. 642 ЦК України). Дана дія виразилась у тому, що відповідач перестав нараховувати плату за послуги, окрім електропостачання житла, що доводиться рахунками відповідача за травень та червень 2017 року. З врахуванням викладеного, на думку сторони позивача, відповідач порушив норми Договору про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території (житловий фонд) № 24 та допустив порушення процедури укладення договорів, що вбачається з наступного. Відповідно до п. З Розділу II Статуту ОСББ «Дніпровський-10», то завданням та предметом діяльності об`єднання є, зокрема, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про ОСББ» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право, зокрема, виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. З урахуванням викладеного, то ОСББ «Дніпровський-10» було укладено вищезазначені договори. На думку позивача, він у встановленій законодавстві формі та при наявності достатніх підстав (п. 7.2 Договору) звернувся до відповідача із Додатковою угодою до договору з метою припинення послуг в частині, а саме припинення усіх послуг окрім електропостачання квартири, оскільки інші послуги (окрім електропостачання квартири) надаються ОСББ, однак відповідач, в порушення вищезазначених норм, дій щодо зміни умов укладеного договору не здійснив чим порушив права позивача, що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині припинення правовідношення. З огляду на викладене, на думку позивача, в даному випадку між сторонами виникло правовідношення на підставі Договору про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території. Через те, що відповідач не виконує обов`язку, щодо припинення правовідношення в частині (при наявності достатніх підстав), то він вважається таким, що порушує законні права позивача щодо реалізації його прав володіння, користування та управління власним майном, а отже право позивача підлягає захисту через припинення правовідношення в частині, а саме шляхом припинення Договору в частині, а саме припинити відносини передбачені: Додатком № 1 «Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для АТЗТ «НВО «Созидатель» до Договору про надання послуг з утримання житлового будинку і споруд та прибудинкових територій № 24 від 01 жовтня 2006 року, Додатком № 2 «Розрахунок щомісячних платежів за обслуговування житлового будинку і прибудинкової території, надання комунальних і інших послуг до Договору про надання послуг з утримання житлового будинку і споруд та прибудинкових територій № 24 від 01 жовтня 2006 року за наступними найменуваннями: про обслуговування будинку та прибудинкової території; про водопостачання; про водовідведення. Отже, позивач вважає, що порушені його права. Зараз є спір за вказане обслуговування їх житла, діяльності ОСББ, в добровільному порядку його не вирішено. Просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача ПрАО НВО «Созидатель» в судовому засіданні з заявленими позовними вимогами не погодився, пояснивши, що дійсно надавали послуги на підставі вказаних договорів, частково договори припинені та не діють і вони платіжки мешканцям цього ОСББ не виставляють і плату за користування їх послугами не справляють, але фактично будинок не введено в експлуатацію і не надано належні технічні умови, наприклад для енерго та електор постачання, освітлення та інш., тому припинити дію вказаного позивачем договору не можливо, так як цим буде завдано шкоди іншим членам ОСББ, тому потрібно врахувати і їх інтереси і діяти в правовому полі, а не на розсуд позивача, при укладенні договору порушень з їх боку ніяких не було, договір діє і послуги частково надаються. Все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брала і не бере, нічиїх прав не порушувала і будь-якої шкоди не завдавала. Просила винести рішення за наявними матеріалами справи по закону і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи ОСББ «Дніпровський - 10» в судовому засіданні підтримав позицію і пояснення сторони позивача, з заявленими позовними вимогами фактично згоден, все ними зроблено згідно вимог закону, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Просив винести рішення за наявними матеріалами справи і задовольнити позов. Вислухавши пояснення представників сторін і третьої особи, з`ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. В судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з утримання житлового будинку і споруд та прибудинкової території № 24. Відповідно до п. 1.1 даного Договору «Виконавець» (відповідач у справі) зобов`язується забезпечити обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] і прибудинкової території, а також надання комунальних і інших послуг згідно додатку до договору № 1, з метою створення необхідних умов проживання в будинку «Споживачу» і проживаючим з ним особам, а «Споживач» зобов`язується брати участь у витратах «Виконавця» на виконання зазначених робіт пропорційно загальної площі своєї квартири, а також оплачувати комунальні й інші послуги. Відповідно до п. 7.2 Договору сторони погодили, даний договір вважається таким, що втратив чинність у випадку укладення між створеним об`єднанням власників вищевказаного житлового будинку і «Виконавцем», або будь-якою іншою обслуговуючою організацією, договору на обслуговування будинку і прибудинкової території, надання комунальних послуг і інших послуг. 08 липня 2016 року у будинку [ADDRESS] в рамках Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» організовано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровський-10». Відповідно до протоколу Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку № 2 від 04 березня 2017 року вирішили: згідно з нормами Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» взяти будинок за адресою: [ADDRESS] в управління ; розірвати індивідуальні договори співвласників будинку з УК «Созидатель» на обслуговування та ГВП. Так, на виконання зазначеного рішення з 01 травня 2017 року обслуговування будинку відбувається силами ОСББ «Дніпровський-10» шляхом укладення договорів з відповідними організаціями на надання послуг. З 01 травня 2017 року ПрАТ «НВО «Созидатель» не здійснює обслуговування багатоквартирного будинку, що зокрема підтверджується листом відповідача від 06 вересня 2017 року № 1094-2017. З урахуванням викладеного, ОСББ «Дніпровський-10» з метою обслуговування будинку та прибудинкової території було укладено з наступні договори: договір про надання послуг з вивезення та захоронення ТПВ № 900 від 14 квітня 2017 року, договір про технічне обслуговування ліфтів № 517 від 28 квітня 2017 року, договір на надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення № 14270, договір транспортування природного газу від 01 травня 2017 року, договір постачання природного газу від 12 вересня 2017 року, прийняті на роботу двірник, прибиральниця та інші. З огляду на припинення обслуговування будинку в частині силами ПрАТ «НВО «Созидаетль», з метою врегулювання договірних відносин, від мешканців будинку на адресу відповідача листом від 25 квітня 2017 року вх. № 305/и від 25 квітня 2017 року були направлені примірники Додаткових угод про припинення договірних відносин в частині до договору про надання послуг з утримання житлового будинку, метою яких було припинення надання послуг окрім електропостачання квартир. Відповідач від укладення зазначених угод відмовився (додаткові угоди не підписав, 2 примірник не повернув). Хоча відповідач підписані примірники Додаткових угод не повернув, проте здійснив дію, яка засвідчує її бажання укласти дану додаткову угоду (ч. 2 ст. 642 ЦК України). Дана дія виразилась у тому, що відповідач перестав нараховувати плату за послуги, окрім електропостачання житла, що доводиться рахунками відповідача за травень та червень 2017 року. З врахуванням викладеного, на думку сторони позивача, відповідач порушив норми Договору про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території (житловий фонд) № 24 та допустив порушення процедури укладення договорів, що вбачається з наступного. Відповідно до п. З Розділу II Статуту ОСББ «Дніпровський-10», то завданням та предметом діяльності об`єднання є, зокрема, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами. Крім того, взаємовідносини об`єднання співвласників багатоквартирного будинку і членів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку регулює Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» та Наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 13 від 02 лютого 2009 року «Про затвердження Правил управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд». Згідно п. 3.9 вказаних «Правил» особа, що здійснює управління будинком, здійснює організацію забезпечення мешканців об`єкта послугами згідно з укладеними договорами: з утримання будинків і споруд та при будинкових територій; комунальними; з ремонту приміщень, будинків, споруд. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане, зокрема забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна, що належить співвласникам. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про ОСББ» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право, зокрема, виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. З урахуванням викладеного, то ОСББ «Дніпровський-10» було укладено вищезазначені договори. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. З урахуванням викладеного, на думку позивача, він у встановленій законодавстві формі та при наявності достатніх підстав (п. 7.2 Договору) звернувся до відповідача із Додатковою угодою до договору з метою припинення послуг в частині, а саме припинення усіх послуг окрім електропостачання квартири, оскільки інші послуги (окрім електропостачання квартири) надаються ОСББ, однак відповідач, в порушення вищезазначених норм, дій щодо зміни умов укладеного договору не здійснив чим порушив права позивача, що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині припинення правовідношення. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до пункту п. 7 ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути - припинення правовідношення. З огляду на викладене, на думку позивача, в даному випадку між сторонами виникло правовідношення на підставі Договору про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території. Через те, що відповідач не виконує обов`язку, щодо припинення правовідношення в частині (при наявності достатніх підстав), то він вважається таким, що порушує законні права позивача щодо реалізації його прав володіння, користування та управління власним майном, а отже право позивача підлягає захисту через припинення правовідношення в частині, а саме шляхом припинення Договору в частині, а саме припинити відносини передбачені: Додатком № 1 «Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для АТЗТ «НВО «Созидатель» до Договору про надання послуг з утримання житлового будинку і споруд та прибудинкових територій № 24 від 01 жовтня 2006 року, Додатком № 2 «Розрахунок щомісячних платежів за обслуговування житлового будинку і прибудинкової території, надання комунальних і інших послуг до Договору про надання послуг з утримання житлового будинку і споруд та прибудинкових територій № 24 від 01 жовтня 2006 року за наступними найменуваннями: про обслуговування будинку та прибудинкової території; про водопостачання; про водовідведення. Отже, позивач вважає, що порушені його права. Зараз є спір за вказане обслуговування їх житла, діяльності ОСББ, в добровільному порядку його не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 24 від 01 жовтня 2006 року, про надання послуг з утримання житлового будинку і споруд та прибудинкової території. Даним договором дійсно чітко передбачено (п. 7.2 договору), про що сам позивач зазначає, із моменту укладення між позивачем (споживачем), ОСББ договорів на обслуговування будинку та надання комунальних послуг, договір вважається припиненим. З доданих до позову документів вбачається, що ОСББ, яке було створене у будинку мешкання позивача, з іншими організаціями які надають житлово-комунальні послуги, було: Договір про надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів № 900 від 14 квітня 2017 року; Договір підряду на технічне обслуговування ліфтів № 517 від 28 квітня 2017 року; Договір на надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення № 14270 від 06 червня 2017 року; Договір транспортування природного газу від 01 травня 2017 року; Договір постачання природного газу від 12 вересня 2017 року. Умовами договору між позивачем та відповідачем встановлено, з моменту укладення договорів з іншими організаціями на надання тієї чи іншої угоди, договір між позивачем та відповідачем вважається таким, що втратив чинність. Проте, треба звернути увагу на те, що вважається таким що втратив чинність в лише тій частині, в якій було укладено новий договір: обслуговування, вивіз сміття, водопостачання та інше. Тобто договір не може вважатись припиненим абсолютно весь, або в тій частині в якій вказує позивач. З огляду на викладене очевидно, що в частині надання послуг, на які ОСББ «Дніпровський-10», членом якого є позивач, було укладено окремі договори, договір між позивачем та відповідачем від 01 жовтня 2006 року є таким що втратив чинність. Тобто, правовідносини між позивачем та відповідачем в цій частині вже припинились з моменту укладення відповідного договору. Також у підтвердження того, що правовідносини припинились, є той факт, що з моменту укладення ОСББ «Дніпровський-10» договорів про надання комунальних послуг іншими організаціями, АТ «НВО «Созидатель» перестало надавати такі послуги та виставляти позивачу та іншим мешканцям даного будинку рахунки оплату таких послуг. Та і сам позивач наводить докази того, що відповідачем такі послуги не надаються та не виставляються рахунки на оплату тих послуг, які не надаються ним. Стосовно вимоги про припинення правовідносин з конкретної дати, а саме з 01 травня 2017 року: правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору. Умовами договору передбачено усі умови надання послуг, з певним переліком. Відповідно до ч. З ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Отже, якщо вимога про припинення правовідносин, які виникли на підставі договору, заявлено в судовому порядку, то такі правовідносини вважаються припиненими лише з моменту набрання рішенням суду законної сили. Із спірної ситуації вбачається, що правовідносини, про припинення яких заявлено позов, виникли на підставі укладеного між сторонами договору. Послуги, які надавались за умовами договору передбачені в додатках до договору. Тобто, припинити правовідносини, які виникли на підставі договору, можливо лише змінюючи або розриваючи відповідний договір, на підставі якого виникли правовідносини. Ті вимоги, які заявлені в позовній заяві, у тій формі як заявлено - не можуть бути задоволенні судом. Крім того, позовні вимоги заявлено про припинення правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем на підставі Договору про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території № 24 від 01 жовтня 2006 року, а саме припинити правовідносини передбачені Додатком № 1 «Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та Додатком № 2 «Розрахунок щомісячних платежів за обслуговування житлового будинку і прибудинкової території, надання комунальних і інших послуг», за наступними найменуваннями: обслуговування будинку та прибудинкової території; водопостачання; водовідведення. Як вбачається з Додатку № 1 до договору від 01 жовтня 2006 року, за яким позивач просить припинити правовідносини, даним додатком перелічено ряд послуг які надаються за договором, а саме 23 послуги. Даним додатком передбачено, що окрім інших послуг також надаються послуги по «Освітленню міст загального користування» та «Електроенергія для ліфтів». Проте, на сьогоднішній час АТ «НВО «Созидатель», надає послуги по повному забезпеченню електроенергією будинку позивача. На сьогоднішній час ОСББ, членом якого є позивач, не уклало договору про постачання електроенергією будинку з жодною організацією. Тобто, єдиною організацією яка забезпечує будинок позивача електроенергією є відповідач. Договором від 01 жовтня 2006 року який було укладено між позивачем та відповідачем, передбачено, що договір втрачає чинність при укладенні іншого договору про надання послуг з іншими організаціями. Отже, оскільки на сьогоднішній час єдиною організацією із забезпечення електроенергією будинку є компанія «Созидатель», то вимагати припинення правовідносин в цій частині є необгрунтованим та безпідставним. Та сама ситуація складується і з «Розрахунком щомісячних платежів за обслуговування житлового будинку і прибудинкової території, надання комунальних і інших послуг». Даним розрахунком передбачено, за які послуги нараховується плата. Так встановлено, що плата нараховується за обслуговування будинку, яке серед іншого включає в себе освітленні місць загального користування. В свою чергу, позивач не просить припинити правовідносини лише в частині надання електроенергії до квартири/приміщення особисто позивача. Є очевидним, що забезпечення електроенергією будинку здійснюється за однією лінією, на якій встановлено загально-будинковий лічильник. Будинок обладнано власною котельнею яка розміщена на даху та циркуляція води по будинку здійснюється за рахунок електроенергії. Технічної можливості відключення від електроенергії місць загального користування, електрозабезпечення ліфту та котельної на даху не має. Тобто, з викладеного вбачається, що позивач намагається припинити правовідносини в частині забезпечення електроенергією місць загального користування, котельної та ліфту, проте в свою чергу отримувати ці послуги безкоштовно. Частиною 1 ст. 26 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, обов`язок забезпечувати електропостачання до місць загального користування, ліфту та котельної будинку [ADDRESS] покладений на АТ «НВО «Созидатель» відповідно до умов діючих договорів про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, укладених з власниками квартир/нежитлових приміщень житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який відповідачем як підприємством виконує належним чином. Таким чином на теперішній час сплачувати за цю послугу мають мешканці будинку. Для вирішення ситуації, визначення конкретних послуг по електрозабезпеченню та визначення їх певної вартості, АТ «НВО «Созидатель» направляло відповідні додаткові угоди до договору від 01 жовтня 2006 року, які б змінювали перелік послуг, що надаються відповідачем. Такі додаткові угоди були вручені уповноваженій особі ОСББ «Дніпровський-10», членом якого є позивач. Проте, на сьогоднішній день вони так і залишаються не підписаними. Отже, з викладеного вбачається, що позовні вимоги є не законними, не обґрунтованими, такими, що не відповідають нормам законодавства. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право. У даному випадку предметом спору є припинення правовідношення по договору, за яким послуги надаються і інших належних договорів не укладено замість цього договору, що беззаперчно завдасть шкоду і самому позивачеві і іншим членам ОСББ, такий спосіб захисту цивільних справ не відповідає меті цього захисту. З огляду на зазначене у задоволенні позовних вимог про припинення правовідношення слід відмовити у повному обсязі. Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати необхідно віднести на рахунок держави. Як вказав Європейський суд у рішенні від 9 січня 2013 року « Олександр Волков ти України», № 21722/11, п. п. 165, 166, приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (див. рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (C. v. Belgium), п. 25, Reports 1996-ІІІ). Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), п. 29, Series А № 251-В). Стаття 8 Конвенції охоплює питання захисту честі та репутації як частину захисту права на повагу до приватного життя (див. рішення у справах «Пфайфер проти Австрії» (Pfeifer v. Austria), заява № 12556/03, п. 35, від 15 листопада 2007 року, та «А. проти Норвегії» (A. v. Norway), заява №28070/06, пп. 63 та 64, від 9 квітня 2009 року), впливає на широке коло стосунків заявника з іншими людьми, включаючи стосунки професійного характеру, під впливом опиняється і професійна репутація. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.… Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача і його представника на позові в частині їх не обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» про припинення правовідносин, що виникли на підставу договору між сторонами відмовити, судові витрати слід віднести за рахунок держави. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про припинення правовідношення в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed