Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Візінський В.В., звернулася в суд з позовом до Виноградської сільської ради, в якому просить визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги представник позивачки мотивував тим, що мати позивачки [PERSON] була головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок по [ADDRESS] . За вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку площею 0,25 га. [PERSON] померла [INFO] . За заповітом [PERSON] все своє майно заповіла дочці - позивачці [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачка вчасно звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок по [ADDRESS] , проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що невизначені частки між членами бувшого колгоспного двору. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.04.2009 позивачка успадкувала після смерті матері [PERSON] право на земельну частку (пай). Технічним паспортом на житловий будинок та свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок стверджено, що житловий будинок, який належав [PERSON] , знаходиться по [ADDRESS] ; ринкова вартість даного житлового будинку становить 73622 грн. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Візінський В.В. підтримав позов з наведених в ньому підстав, просить позов задовольнити. Представник Виноградської сільської ради в судове засідання не з`явився. Виноградська сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи без представника сільської ради, позов визнає. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. З копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 18 лютого 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 33 від 13 лютого 1989 р., слідує, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Село Руднівка Городенківського району Івано-Франківської області згідно Постанови Президії Верховної Ради від 11 червня 1993 р. № 3278-ХІІ перейменоване на село Хвалибога, що стверджується довідкою № 158, виданою 04.03.2019 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1948 р.н., [PERSON] , 1938 р.н.; головою колгоспного двору була [PERSON] , що підтверджується довідкою № 692, виданою 10.09.2018 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. [PERSON] помер [INFO] , актовий запис за № 17 від 01 листопада 2005 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Їй 25 вересня 2007 р. державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2540, на земельну частку (пай) розміром 106,9 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки (паю) в натурі, та на майновий сертифікат (спадкова справа № 835/2007 р., надана суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою). За заповітом, посвідченим 01.12.1999 секретарем виконкому Виноградської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 596, [PERSON] , жителька с. Хвалибога Городенківського району, все належне їй рухоме та нерухоме майно, а також цінні папери, які будуть належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в с. Хвалибога Городенківського району, актовий запис за № 15 від 30 серпня 2008 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого [INFO] Виноградською сільською радою Городенківського району. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , 1948 р.н., на момент смерті ( [INFO] ) проживала та була зареєстрована одна в [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 690, виданою 10.09.2018 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , про що свідчать копії: свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 03 серпня 1969 р. Виноградською сільською радою, запис за № 18 від 03 серпня 1969 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження, свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 27 квітня 1991 р. відділом ЗАГС Коломийського міськвиконкому, яким стверджено, що після одруження 27.04.1991 позивачка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 182 від 27 квітня 1991 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу та свідоцтва про розірвання шлюбу між батьками позивачки [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 10 листопада 1998 р., з якого вбачається, що прізвище матері позивачки після розірвання шлюбу - « [PERSON] », актовий запис № 64 від 05 серпня 1986 р. Наведене свідчить, що спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом є її дочка - позивачка [PERSON] . Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] , - судом не встановлено. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 2017/2009, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (25.02.2009). Їй державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори 08 квітня 2009 р. видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № № 882 та 883, на грошові вклади з процентами у відділенні Ощадбанку № 6342/020 в Городенківському районі Івано-Франківської області, що належали померлій по рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] та на земельну частку (пай) розміром 213,8 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки (паю) в натурі, що належала померлій. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 751/02-31 від 16 травня 2019 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого була [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 06.11.2018, вбачається, що житловий будинок збудований в 1966 р., господарські будівлі та споруди - в 1966, 1967, 1991 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 08.05.2019 становить 73622 грн., що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 08052019_005302, складеного ФОП « [PERSON] ». За вищезгаданим господарством закріплена земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в розмірі 0,2500 га, що підтверджується довідкою № 691, виданою 10.09.2018 виконавчим комітетом Виноградської сільської ради. Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець за заповітом після смерті матері, фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, Виноградська сільська рада не заперечує відносно задоволення позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1273, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved