Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] в червні 2016 року, через свого представника, заявила позов до колишнього чоловіка [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дітьми сторін - малолітніх [PERSON], [INFO] р.н, та [PERSON], [INFO], у період весняних канікул з 20.03.2017 року по 01.04.2017 року до країни прямування - Арабська Республіка Єгипет, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька, та про надання дозволу на виготовлення проїзних документів на право виїзду дітей за межі України. Позов мотивовано тим, що відповідач перешкоджає виїзду дітей за кордон, що суперечить їх інтересам. Ухвалою суду, на задоволення клопотання позивача, вимоги позову в частині надання дозволу на оформлення та виготовлення проїзних документів на дітей залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] подала заяву, за якою вимоги позову підтримала, просила розглянути справу без її участі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечувала. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень до позову не надходило. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з серпня 2003 року по листопад 2014 року, від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2015 року, місце проживання визначено разом з матір'ю, встановлено способи і порядок участі батька у вихованні дітей. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.12.2015 року на відповідача покладено аліментні зобов'язання. Позивач 02.02.015 року, 06.04.2015 року, 04.09.2015, 22.09.2015 року, 13.10.2015 року, 23.10.2015 року зверталася до відповідача з вимогами з'явитися до приватного нотаріуса для надання дозволу на виїзд дітей за межі України з метою відпочинку та оздоровлення у період весняних та літніх канікул у супроводі матері. Дані звернення залишились без відповіді. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути лише на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабіну Міністрів України від 27.01.1995 р. N 57 зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 Правил). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування». Оскільки, поїздка дітей за кордон має на меті забезпечення їх відпочинку і оздоровлення, буде сприяти розширенню їх кругозору, тощо, то суд приходить до висновку, що така поїздка в інтересах дітей. Будь-яких даних, що вказували б на те, що позов заявлено з іншою метою, а рівно і даних, що перешкоджали б виїзду дітей за кордон, окрім відсутності згоди батька, матеріали справи не містять. Тому, за відсутності заперечень відповідача, суд знаходить позов обґрунтованим, і таким що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову витрати понесені позивачем на забезпечення розгляду справи мають бути компенсовані відповідачем. На підставі наведених в рішенні норм законодавства,

Outcome: approved