Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

[PERSON] 22.03.2016 року звернувся з позовом до [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області, [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.05.2006 року померла його мати [PERSON] За життя його мати була власником 1/2 частини житлового будинку майна колгоспного двору, грошових вкладів, земельного та майнового паю, земельної ділянки та іншого майна. Мати заповіт на належне майно не залишила. Він, спадкоємець за законом першої черги після смерті матері спадщину прийняв в установлений законом строк та порядок, отримав свідоцтва про право на спадщину на майновий, земельний пай, грошові клади. Оформленням 1/2 частини спірного житлового будинку не займався, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок та у звязку із хворобою. Інші спадкоємці за законом до майна померлої, його батько [PERSON] та сестра [PERSON] від спадщини після смерті матері відмовились на його користь, про що подали відповідні заяви. З моментом прийняття спадщини після смерті матері до нього перейшло право користування та розпорядження і 1/2 частиною спірного житлового будинку. 22.10.2014 року помер батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина 1/2 частину спірного житлового будинку та земельний пай. Однак оформити свої спадкові права відносно 1/2 частини спірного житлового будинку, що належала матері, він немає можливості, оскільки у 2015 році йому стало відомо, що 25.02.2009 року виконкомом [PERSON] сільської ради прийнято рішення №8, згідно якого на письмову заяву батька останньому надано право на оформлення приватної власності на цілий спірний житловий будинок. На підставі даного рішення видано свідоцтво про право власності на 1/1 частину будинку. Вважає, що рішення [PERSON] сільської ради №8 від 25.02.2009 року незаконне, прийняте з порушенням його право на спадщину, а тому просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане [PERSON] виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тростянецького району 14.05.2009 року на цілий житловий будинок по вул. Радянська, 30 в с.Демидівка на підставі цього рішення. Скасувати реєстрацію прав власності на нерухоме майно КП «Тульчинське МБТІ» реєстраційний №27279601 від 14.05.2009 року на імя [PERSON] на спірний житловий будинок та визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті матері, а саме на 1/2 частину даного будинку з господарськими будівлями та спорудами. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], кожний окремо позовні вимоги підтримали, просили суд, за обставин, викладених в позові його задовольнити. Позивач [PERSON] додатково суду пояснив, що після смерті матері він звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Батько та його сестра від спадщини після матері відмовились на його користь. Все було здійснено в порядку, що визначений законом. Він отримав свідоцтва про право на спадщину на майно матері. Будинком, а саме оформленням 1/2 частини будинку після смерті матері не займався тоді, оскільки йому було відомо, що даний будинок відноситься до майна колгоспного двору і документи на нього відсутні і оформлення займе багато часу, а в нього були проблеми зі здоровям, які потребували негайного вирішення. Тому оформлення будинку відклав на пізніше. Після того, як помер батько, він вирішив закінчити оформлення спадщини, зокрема на будинок. У 2015 році йому стало відомо, що батько отримав свідоцтво про право приватної власності на цілий спірний будинок, яке йому було видано на підставі рішення [PERSON] сільської ради. А також, що батько даний будинок заповів внучці, доньці його сестри. Вважає дане свідоцтво незаконним, оскільки батько не був єдиним членом колгоспного двору, і права на оформлення на цілий будинок у нього не було. Його право на спадщину порушено, а тому підлягає судовому захисту. Щодо вимоги поновити строк звернення до суду шляхом встановлення перебігу позовної давності, вказаної у позові, представник позивача зазначив, що така вимога не є позовною вимогою. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності та відмову у позові з цих підстав, представник позивача, якого підтримав позивач, пояснив, що такий строк не пропущено. Позивач своєчасно прийняв спадщину після смерті матері, шляхом звернення до державної нотаріальної контори з відповідною заявою. На частину спадщини отримав свідоцтва про право на спадщину. Будинок залишився неоформленим, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи. Крім того, позивач довго хворів, що підтверджується виписками із його медичної карти, починаючи з 2006 року. Строк звернення до суду не пропущено. Просив у задоволенні цієї заяви відмовити. Позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив. Суду пояснив, що його довіритель являється спадкоємицею до спірного житлового будинку за заповітом після смерті діда [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності померлий [PERSON] у встановленому законом порядку, правомірно набув право власності на спірне домогосподарство та у встановленому законом порядку заповів даний будинок онуці. Позивачем та його представником не доведено той факт, що спірний будинок відноситься саме до майна колгоспного двору. Померлі лише працювали у колгоспі, не були його членами, а отже це був робочий двір. В документах, доданих до матеріалів справи, наявні розбіжності в імені [PERSON], зокрема остання вказана, як «Тивоня» так і «Тивонія». Відмова нотаріуса, подана позивачем, не відповідає вимогам закону, оскільки про відмову у вчиненні нотаріальних дій, нотаріус виносить постанову, а тому у позивача підстави для звернення до суду з даним позовом відсутні. Твердження позивача та його представника про те, що довідка [PERSON] сільської ради №52 від 18.03.2009 року сфальсифікована не обґрунтовані. Дана довідка не анульована, кримінальне провадження по даному факту не відкрито. Також позивачем не надано доказів про правовий режим земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок. Понесені позивачем судові витрати не підтверджені належними доказами, а саме не надано акту виконаних робіт адвокатом у даній справі. За викладених обставин просив в задоволенні позову відмовити як недоведеному. Крім того, просив застосувати строки позовної давності, про що подав заяву (а.с.94-95). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяви, згідно яких позов про визнання права власності на спадкове майно визнав та просив справу розглянути без його участі (а.с.45,73). Суд, враховуючи думку позивача, представників сторін, вважає можливим, відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України розглянути справу у відсутності представника відповідача, зважаючи на те, що останній скористався своїми процесуальними правами. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкових справ №454/06 до майна померлої 31.05.2006 року [PERSON], №443/2014 до майна померлого 22.10.2014 року [PERSON], інвентаризаційну справу №85 до спірного домогосподарства, погопогосподарські книги [PERSON] сільської ради за 1986-1988, 1991-1995 роки, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Так, судом встановлено, що згідно погосподарської книги №2 [PERSON] сільської ради за період 1991 1995 років, особовий рахунок №67, оглянутої в судовому засіданні, довідки [PERSON] сільської ради №193 від 27.08.2015 року спірний житловий будинок №30 по вул. Радянська в с.Демидівка Тростянецького району Вінницької області відносився до суспільної групи колгоспників. Станом на 15.04.1991 року до складу його двору входили: голова двору - [PERSON], чоловік - [PERSON] (а.с.20-21,26). Згідно трудових книжок колгоспника, оглянутих в судовому засіданні, [PERSON] вступила в члени колгоспу Петровського у 1954 році, з цього ж року почала свою трудову діяльність там. [PERSON] член та працівник колгоспу з 1950 року (а.с.88-92). Таким чином, господарство в с.Демидівка Тростянецького району Вінницької області, вул. Радянська, 30 є колгоспним двором, що підтверджуються виписками з погосподарських книг, копіями трудових книжок померлих батьків позивача та довідкою [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області. Доводи представника відповідача про те, що спірне домогосподарство відноситься до категорії робочих дворів спростовуються зазначеними вище доказами. Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії ІV-YP №045675 від 23.06.1962 року, його батьки: мати [PERSON], батько [PERSON] (а.с.13). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-АМ №049906 від 05.05.2006 року, [PERSON] померла 31.05.2006 року (а.с.17). Відносно розбіжності в імені померлої [PERSON], про яке вказав представник відповідача, судом встановлено та вбачається із наявних в матеріалах справи доказах, що [PERSON] та [PERSON] одна й та ж особа. З дня смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема грошові вклади, майновий пай, земельну ділянку та 1/2 частину спірного житлового будинку. За життя [PERSON] заповіт на все своє належне майно не залишила. Як вбачається з матеріалів оглянутої спадкової справи до майна померлої [PERSON], її син [PERSON] прийняв спадщину, подавши в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на належне [PERSON] майно, крім будинку. Чоловік померлої, [PERSON] та донька померлої [PERSON] відмовились\~від належної їм за законом частки в спадщині на користь позивача [PERSON], про що подали держаному нотаріусу посвідчені у встановленому порядку заяви. Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами\~ по вул. Радянська, 30 в с.Демидівка Тростянецького району, що належала [PERSON], позивачу [PERSON] 18.08.2015 року Тростянецькою державною нотаріальною конторою розяснено необхідність надати правовстановлюючі документи на вказане майно. За відсутності такого документа, розяснили право звернутись до суду з позовом (а.с.14). Твердження представника відповідача про те, що відмова нотаріуса повинна бути оформлена виключно постановою суд до уваги не приймає, оскільки згідно Закону України «Про нотаріат», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій виноситься нотаріусом на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Факт належності спадкодавцеві [PERSON] 1/2 частки житлового будинку «А», загальною площею 76,2 м.кв., житловою площею 57,0 м.кв., господарськими будівлями та спорудами по вул. Радянська, 30 в с.Демидівка Тростянецького району, що складається з вхідного майдану «а», сараю «а1», господарської будівлі «Б», погребу «Б/П», сараю «б», гаража «В», жомової ями «Ж», благоустрою 1-4, підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради та виписками із погоспоадрської книги, особовий рахунок №67, згідно яких зазначений будинок станом на 15.04.1991 року відносився до суспільної групи колгоспників. Голова двору\~ - [PERSON], член двору - чоловік [PERSON] За домогосподарством, згідно погосподарської книги у їх користуванні на 1990 рік була земельна ділянка, загальною площею 0,41 га, в тому числі під будівлями 0,01 га. Згідно повторного свідоцтва про смерть серії 1-АМ №292925 від 12.11.2014 року, [PERSON] помер 22.10.2014 року (а.с.16). Враховуючи, що на момент смерті [PERSON], 31.05.2006 року та [PERSON], 22.10.2014 року діяв Цивільний кодекс України в редакції 2003 року, встановленим судом фактичним обставинам відповідають спадкові правовідносини, що регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з інвентаризаційної справи №85, зокрема свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №226894 від 14.05.2009 року, [PERSON] набув право приватної власності на 1/1 частку житлового будинку в с.Демидівка Тростянецького району Вінницької області, вул. Радянська, 30 на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 25.02.009 року №8 (а.с.23). Згідно вказаного рішення [PERSON] сільської ради на підставі заяви [PERSON], члена бувшого колгоспного двору, останньому надано право на оформлення права приватної власності на цілий спірний житловий будинок, оскільки припинено існування колгоспного двору (а.с.5). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи у спірному домогосподарстві було два члени двору: голова двору [PERSON] та її чоловік [PERSON]- член двору. Згідно розяснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року та згідно із ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Враховуючи, що [PERSON] померла 31.05.2006 року, тобто після 01.07.1990 року, спадкування належного їй майна, зокрема 1/2 частини спірного житлового будинку здійснюється за загальними правилами спадкування згідно діючого ЦК України. При прийнятті рішення №8 [PERSON] сільською радою 25.02.2009 року, на підставі якого видано оскаржуване свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, зазначених вимог закону дотримано не було. Відомості, що містяться в довідці, виданої [PERSON] сільською радою Тростянецького району Вінницької області під №52 від 18.03.2009 року, на підставі якої прийнято вказане рішення, про те, що станом на 15.04.1991 року згідно погосподарської книги №1, особового рахунку №58 до складу двору спірного домогосподарства входить лише один член двору [PERSON] не відповідають дійсності, оскільки згідно оглянутої в судовому засіданні погосподарської книги №1 за 1986-1990 роки, особовий рахунок №58 присвоєно господарству, головою якого є [PERSON], тобто зовсім іншому господарству. Таким чином, за викладених вище обставин, відповідно до положень ст. 21 ЦК України, суд вважає необхідним визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане [PERSON] на будинок №30 по вул. Радянській в с. Демидівка, оскільки рішення [PERSON] сільської ради №8, на підставі якого здійснено реєстрацію права власності є незаконним, прийнятим без врахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Вказаним рішенням порушено право позивача на спадщину. Доводи представника відповідача про те, що відмова нотаріуса повинна буди викладена в постанові, а не листом, про те, що померлі особи були членами робочого двору, а не колгоспного, а також доводи про розбіжності у імені померлої [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та в силу ст. 60 ЦПК України ним не доведені та суперечать фактичним обставинам справи. Обставини, викладені представником відповідача спростовуються наявними матеріалами справи, оглянутими в судовому засіданні матеріалами спадкових справ та погоподарськими книгами [PERSON] сільської ради. Таким чином, надані суду докази свідчать про те, що спірний житловий будинок по вул. Радянська, 30 в с.Демидівка Тростянецького району Вінницької області відноситься до майна колгоспного двору. Членами двору були на 15.04.1991 року: голова двору [PERSON], яка померла 31.05.2006 року, її чоловік [PERSON], який помер 22.10.2014 року. Відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, кожний з них мав рівну частку в майні колгоспного двору, тобто по 1/2. [PERSON] померла у 2006 році в період дії ЦК України в редакції 2003 року, на момент прийняття Закону України «Про власність» права на 1/2 частку майна колгоспного двору не втратила. Після смерті [PERSON], 31.05.2006 року її частку спірного житлового будинку, за загальними правилами спадкування у відповідності до ЦК України фактично прийняв спадкоємець за законом, її син [PERSON] Інші спадкоємці за законом - донька померлої та чоловік померлої від прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку відмовились. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2005 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами та доповненнями) розяснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п. «а» ч. 6 даної постанови право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За викладених обставин, враховуючи, що станом на 15.04.1991 року [PERSON] була власником 1/2 частки майна колгоспного двору (ст.120 ЦК Української РСР в редакції 1963 року), на момент прийняття Закону України «Про власність» не втратила цього права, позивач [PERSON], являється спадкоємцем за законом до майна померлої, своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті матері, фактично прийняв спадщину - 1/2 частку спірного житлового будинку, інші спадкоємці за законом від спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] відмовились, що не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за законом після смерті матері [PERSON], а тому його вимоги про визнання за ним права власності на 1/2 частку спірного житлового будинку, що залишилася після смерті матері підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Вимога позивача скасувати реєстрацію права власності на спадкове майно [PERSON], а саме на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Радянській, 30 в с. Демидівка до задоволення не підлягає, оскільки таке скасування відбуватиметься в порядку виконання даного рішення суду. У даному спорі представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача, у звязку з чим відмовити у позові. Зокрема, в заяві, поданій суду, представник вказав на те, що позивач мав можливість дізнатися про можливе порушення його прав ще 14.05.2009 року, коли [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Крім того, з моменту смерті [PERSON] 31.05.2006 року позовні вимоги позивачем не були заявлені. Позивач та його представник заперечили проти задоволення заяви, дали пояснення, викладені вище у рішенні. Судом раніше встановлено, що позивач у встановлені законом строк та порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері, а саме 10.11.2006 року, інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились на його користь. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спірного житлового будинку не отримав. Оскільки відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, тобто дня смерті спадкодавця, то факт отримання чи неотримання ним свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Причини неотримання ним такого свідоцтва впродовж певного часу в даному випадку значення не мають. Крім того, позивачем та його представником доведено, що про оскаржуване свідоцтво на імя його батька від 14.05.2009 року дізнався 26.05.2015 року, коли звернувся до КП «Тульчинське МБТІ» за виготовленням технічного паспорта на будинок, про що свідчить його заява в матеріалах інвентаризаційної справи, її копія долучена до матеріалів цивільної справи. Протилежного представником відповідача не доведено. Таким чином, підстав застосовувати строки позовної давності суд не вбачає, у звязку з чим заява представника відповідача до задоволення не підлягає. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд виходить із наступного. В порядку ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач є інвалідом ІІ групи, та в силу п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, судові витрати по сплаті судового збору з вимог, що задоволені судом, підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах на користь держави. Зокрема, судом задоволено одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру. Виходячи з ціни позову щодо вимог майнового характеру, що визначається вартістю спірного майна по матеріалам інвентаризації будівель 111\~175,00 грн., судовий збір складатиме 1378,00 грн. У вимогах немайнового характеру судовий збір складає 551,20 грн. Таким чином, судовий збір на загальну суму 1929,20 грн. підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах на користь держави. Судові витрати по сплаті судового збору по вимозі немайнового характеру, у якій суд відмовив позивачу, враховуючи пільги позивача по сплаті збору, такі витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави. Позивач та його представник просили суд стягнути з відповідачів на користь позивача понесені останнім витрати на правову допомогу адвоката. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 16.04.2016 року адвокат [PERSON] взяв на себе зобовязання здійснювати представництво [PERSON] в Тростянецькому районному суді під час розгляду справи за його позовом (а.с.37-39). Відповідно до наданої суду квитанції від 08.07.2016 року [PERSON] було оплачено адвокату [PERSON] гонорар за надані ним правові послуги при веденні цивільної справи в суді 1500,00 грн.(а.с.93). Згідно матеріалів даної справи, а саме журналів судових засідань, за участю даного захисника відбулись судові засідання 19.04.2016 року, 10.05.2016 року, 16.06.2016 року та 08.07.2016 року та у часовому вимірі склали 5 годин 50 хв. Позивачем та її представником не було надано суду акту виконаних робіт адвокатом [PERSON] Разом з тим, судом враховано пророблену адвокатом роботу по даній справі, кількість та тривалість судових засідань, вимоги Закону України від 20.12.2001 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідно до ст.1 якого розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Розрахована позивачем сума витрат на правову допомогу у даній справі не перевищує граничного розміру компенсації таких витрат, встановленого наведеним вище законом. А тому, відшкодуванню на користь позивача з відповідачів в рівних частинах підлягають документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial