Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] 11 жовтня 2021 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 539482792 від 16.06.2021 (далі - кредитний договір), укладений між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Вважає, що при укладенні вказаного договору були порушені його права як споживача. Так, на думку позивача, відповідач при видачі кредитних коштів не ознайомив його з умовами кредитування та усіма ризиками, а тому вважає, що відповідач, скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотримався та грубо порушив імперативні вимоги ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що є істотними і необхідними для даного виду договорів. Зокрема, відповідач не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, у тому числі не ознайомив його із Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Також позивач вважає оскаржуваний договір нікчемним, оскільки не дотримано письмової форми його укладення, оскільки підписання позичальником договору відбулося шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким не може бути визнано комбінацію логіна та пароля позичальника, зважаючи на їх застосування щоразу при входженні до особистого кабінету, чим нівелюється ознака одноразовості. Крім цього, вказує, що у кредитному договорі відсутні умови про припинення дії договору та відповідальність відповідача, а також порушено норми ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо черговості погашення вимог кредитора. Ухвалою судді Ратнівського районного суду Волинської області від 12.10.2021 відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Відповідач 26 жовтня 2021 року скерував до суду відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позову. Відзив мотивовано тим, що договір був укладений сторонами, оскільки позивач особисто надав до позовної заяви екземпляр договору, не звертавшись попередньо із запитом до товариства про надання такого договору. Факт отримання та користування кредитними коштами позивачем не заперечується, грошових коштів за договором останній не повернув. В оспорюваному договорі містяться усі істотні умови. Відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, при цьому, саме позивач ініціював укладення договору, оформивши заяву на сайті фінансової установи. [PERSON] самостійно для себе визначив необхідний обсяг часу для ознайомлення з умовами договору. Договір позивачем було підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відтак його покликання щодо неналежності форми правочину є нікчемними. Черговість погашення вимог кредитора визначено у договорі з урахуванням Закону України «Про захист прав споживачів». Просить у задоволенні позову відмовити. Сторони у судове засідання не з`явилися, просили справу розглянути за їх відсутності. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову з огляду на таке. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено в ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У ст.230 ЦК України закріплено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Судом установлено, що на офіційному сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в мережі Інтернет розміщено Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога, які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 16 червня 2021 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання кредиту, що відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», є акцептом на укладення кредитного договору. 16 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 539482792, за умовами якого товариство зобов`язалось надати позичальнику грошові кошти в сумі 7500 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п.1.1). Кредитодавець надає перший транш за договором у сумі 6000 грн (п.1.3). Судом також встановлено і не заперечується позивачем, що суму кредиту в розмірі 6000 грн. він отримав у повному обсязі. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доводи позивача про те, що кредитний договір було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням всупереч частині 2 статті 11 цього Закону позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Так, в пункті 4.13 кредитного договору зазначено, що позичальник підтверджує отримання від кредитодавця до укладення договору інформації, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію, передбачену ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах. При цьому, інформація надана Товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Крім цього, суд також звертає увагу, що згідно з п. 4.1 договору його невід`ємною частиною є Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця : moneyveo.ua. Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обовязки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з заявкою на отримання кредиту та підписавши договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний із Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Крім цього, такі доводи позивача спростовуються самим механізмом укладання електронного договору, який є покроковим порядком дій та визначає, що після того, як будь-який позичальник здійснить свою реєстрації та внесе персональні дані, він погоджує суми кредитних коштів та йому пропонується ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у кредит. У разі незгоди та натискання кнопки «ні» кредитний договір не оформлюється, а позичальник може повторно подати заявку на кредит. Саме такі почергові кроки укладання електронного договору здійснив позивач, після чого отримав кредитні кошти, а відтак він не був позбавлений можливості ознайомитись з існуючими Правилами надання грошових коштів та, відповідно, в разі незгоди з останніми відмовитися від укладення договору. Твердження позивача про те, що кредитний договір за своїм змістом не відповідає вимогам закону,так як в ньому не зазначено розпису загальної вартості кредиту, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах, оскільки сукупна вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, вказана у договорі. Шляхом дослідження оспорюваного договору установлено, що останній укладений в електронній формі, підписаний позивачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Покликання позивача як на підставу нікчемності договору на його підписання шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким не може бути визнано комбінацію логіна та пароля позичальника, зважаючи на їх застосування щоразу при входженні до особистого кабінету, чим нівелюється ознака одноразовості, є власним тлумаченням поняття одноразового ідентифікатора та спростовується згаданими вище правовими нормами. Неспроможними є доводи позивача про порушення відповідачем черговості погашення вимог кредитора. Так, згідно із ч.1 ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. За умовами п.3.10 договору встановлена така черговість погашення вимог кредитора: -у першу чергу сплачуються прострочені проценти за користування кредитом; - у другу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту (за наявності); - у третю чергу сплачуються нараховані проценти за користування кредитом; - у четверту чергу сплачуються сума кредиту; - у п`яту чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору. Таким чином, у п.3.10 договору відповідач деталізував послідовність погашення вимог кредитодавця із чітким дотримання передбаченої ч.1 ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» черговості їх погашення Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним, а відтак - про відмову в задоволенні позову. Судові витрати у справі в силу вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed