Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. 01.01.2019 року близько 23 години 50 хвилин Відповідач, знаходячись неподалік житлового будинку [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з Позивачем, в ході конфлікту підійшов до нього та схопивши обома руками за одяг із силою здійснив поштовх Позивача, від чого той впав з висоти власного зросту на асфальтоване покриття. Внаслідок цього, Відповідач, застосовуючи фізичну силу до Позивача, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, спричинив Позивачу тілесні ушкодження 26.03.2021 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області затверджено угоду про визнання винуватості від 26.03.2021 року, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Панасюком В.С. та Відповідачем [PERSON] у кримінальному провадженні №12019110030000150 від 17.01.2019 року. Відповідача було визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Відповідно до ст.75 КК України Відповідача звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Вирок набрав законної сили 27.04.2021 року. Внаслідок вчинення злочинних дій з боку Відповідача Позивачем були отримані травми та він перебував на стаціонарному лікуванні в КНП БМР Білоцерківській міській лікарні №2 тривалий час. Позивачем було витрачено на лікування та придбання лікарських препаратів та засобів - 10 642,00 грн. Позивач є фізичною особою підприємцем, діяльність якого полягає у мануальній терапії пацієнтів шляхом проведення певних маніпуляцій, які вимагають фізичного навантаження. Через стійку втрату працездатності та неможливість заробляти собі на життя, у зв`язку з проходженням лікування, Позивачем було втрачено дохід. Таким чином, майнова шкода складається з витрат на лікування, придбання лікарських препаратів та засобів, а також втрату доходу через стійку втрату працездатності, що в сукупності дорівнює - 56 545,00 грн. Окрім спричинення шкоди здоров`ю, Позивачу було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі - 150 000,00 грн. За таких обставин Позивач був вимушений звернутися до суду та просив стягнути з Відповідача на свою користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 56 545,00 грн., відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, яку він оцінює в розмірі 150 000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі - 27 000,00 грн. та судовий збір. Ухвалою суду від 16.07.2019 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.42-43). У судовому засіданні Позивач вимоги позову підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив її задовольнити. Додатково пояснив, що 01.01.2019 року він їхав до своїх батьків. По дорозі сталася ДТП за його участю та з його вини, він здійснив зіткнення із автомобілем «Ланос-Дау». Після оформлення ДТП на нього напав чоловік, як стало відомо пізніше - Відповідач. Причиною нападу було те, що той вважав, що в автомобілі «Ланос-Дау» під час ДТП була його мати. У судовому засіданні представник Позивача вимоги позову підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив її задовольнити. В судове засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило (а.с.46, 67, 68). Суд, вислухавши пояснення Позивача та його представника, дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 26.03.2021 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Панасюком В.С. та обвинуваченим [PERSON] у кримінальному провадженні (а.с. 33). У свою чергу вказаним вироком суду встановлені наступні обставини. 01.01.2019 року близько 23 години 50 хвилин Відповідач, знаходячись неподалік житлового будинку [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із Позивачем, в ході конфлікту підійшов до нього та схопивши обома руками за одяг із силою здійснив поштовх Позивача, від чого той впав з висоти власного зросту з положення стоячи на лівий бік на асфальтоване покриття, а Відповідач впав на нього зверху. Внаслідок цього, Відповідач, застосовуючи фізичну силу до Позивача, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, спричинив Позивачу тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху акроміального кінця лівої ключиці, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного загоєння вивиху необхідно тривалий строк - більш ніж три тижні. Дії Відповідача кваліфіковані за ст.128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Сторони узгодили призначення покарання [PERSON] за ст.128 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст.75 КК України звільнити [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік; на підставі ст. 76 КК України покласти на [PERSON] обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Суд погодився із кваліфікацією дій [PERSON] за ст. 128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження. [PERSON] у судовому засіданні беззаперечно визнав свою винуватість у вчинені злочину, передбаченого ст. 128 КК України. У вироку суд зазначив, що відповідно до вимог ст. 12 КК України, злочин, передбачений ст.128 КК України віднесений до необережного нетяжкого злочину (а.с.33). Крім того, як убачається з копій карти виїзду екстреної медичної допомоги від 02.01.2019 року, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, історії хвороби №24 від 02.01.2019 року, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №920 від 21.03.2019 року, виписки №11427 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21.10.2019 року та листків непрацездатності серії АДІ №920939 від 02.04.2019 року, серії АДТ №079524 від 14.05.2019 року, серії АДТ №033225 від 06.11.2019 року Позивач звертався за медичною допомогою та перебував на стаціонарному лікування в КНП БМР Білоцерківській міській лікарні №2 (а.с.7-8, 9, 14-15, 16, 17, 18, 25, 26). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. В силу вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч.1 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суд в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи предмет спору, обставини виникнення спірних правовідносин і як наслідок питання відшкодування завданої злочином майнової та моральної шкоди, суд вважає, що вироком суду від 26.03.2021 року про затвердження угоди про визнання винуватості та іншими вищенаведеними доказами у справі доводяться повідомлені Позивачем суду обставини завдання йому [PERSON] ушкоджень. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з Відповідача майнової шкоди суд зазначає наступне. Позивачем було витрачено на лікування та придбання лікарських препаратів та засобів суму в розмірі 10 238,00 грн., що підтверджується рахунком на оплату №53 від 04.01.2019 року, квитанцією №129 від 09.01.2019 року, чеком №393332, товарно-касовим чеком №429016 від 21.10.2019 року та чеком №429016, які містяться в матеріалах справи (а.с.10, 11, 12-13, 27-28, 29-30). Суд не приймає до уваги чеки, надані Позивачем у якості підтвердження витрат на лікування які містяться на аркуші справи 31 в розмірі 335,50 грн., оскільки надані копії нечитабельної якості, щодо наявності оригіналів представник Позивача пояснив, що наразі вони відсутні. Також не доведено, що ці витрати Позивачем понесено саме у зв`язку із завданою йому шкодою Відповідачем. У частині позовних вимог про стягнення втраченого доходу в розмірі 45 903,00 грн. Позивачу необхідно відмовити, оскільки ч.2 ст.1195 ЦК України, на яку він посилається, встановлює розмір відшкодування виходячи із розміру мінімальної заробітної плати особі, яка в момент завдання шкоди не працювала. Втім, як убачається з пояснень Позивача та його представника, а також із даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 26.01.2007 року по цей час Позивач зареєстрований та здійснює діяльність у якості фізичної особи-підприємця за основним видом діяльності - загальна медична практика (а.с. 68). При цьому суд погоджується з доводами Позивача про те, що він міг втратити дохід у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю внаслідок заподіяної йому Відповідачем шкоди його здоров`ю. Відповідно до ч.1-ч.3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Проте, розмір таких збитків Позивачем суду належними та допустимими доказами не доведений. Відповідно до ч.2 п.9 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4- під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, маральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи матеріалів справи, суд приходить до висновку про доведеність доводів Позивача про те, що йому як потерпілому внаслідок дій Відповідача завдано моральну шкоду. Моральна шкода полягає у тому, що він зазнав фізичного болю, перебував на стаціонарному лікуванні, було порушено його звичайний життєвий уклад, він витратив значні зусилля на своє відновлення. Суд вважає доведеним, що дії Відповідача у даному випадку були неправомірними і цими діями Позивачу було завдано моральну шкоду, між діями Відповідача та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих Позивачу як потерпілому тілесних ушкоджень, ступеня та характеру перенесених ним моральних страждань. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з урахуванням характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав Позивач, необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача відшкодування завданої йому моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. У частині про стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 27 000,00 грн. суд відмовляє, оскільки всупереч приписам ч.3 ст.137 ЦПК України Позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), а також не надано ані договору про надання відповідної правової допомоги, ані акту виконаних робіт, ані будь-яких інших належних та допустимих доказів того, що між Позивачем та адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги в Білоцерківському міськрайонному суді як суді першої інстанції саме на цю суму при розгляді даної справи. Приєднана Позивачем до позову копія листа адвоката на його ім`я, у якому той повідомляє про факт одержання грошових коштів не є відповідним доказом у розумінні процесуального закону (а.с. 32). Крім того, ураховує й те, що у судовому засіданні Позивач пояснив, що усний договір між ним та адвокатом було укладено ще на стадії початку кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку, що така сума стягується Позивачем не лише за правову допомогу, надану у суді при розгляді даної цивільної справи. При цьому, як дати укладення договору про надання правової допомоги так і посилання на його існування лист від 08.06.2021 року взагалі не містить. Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування моральної шкоди, закон не передбачає. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив стягнути на його користь 233 545,00 грн. Втім, позовні вимоги судом задоволено частково - у розмірі 60 238,00 грн., що становить 33,33% від розміру заявлених вимог. А тому, розмір судового збору, який необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, складає 756,60 грн. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial