Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON] виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 01.03.2018 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що 03.03.2013 року померла її матір [PERSON]. Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки №171, площею 0,4 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Шаргородського району, приватизацію якої [PERSON] при житті не завершила, правовстановлюючого документу на земельну ділянку не отримала. Спадкоємцем [PERSON] за законом є вона та її батько [PERSON]. який від прийняття спадщини відмовився, про що подав відповідну заяву нотаріусу. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку через відсутність правовстановлюючого документу про право власності матері на цю земельну ділянку. Просить визнати за нею [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки №171 з кадастровим номером 0525388300:02:001:0171 площею 0,4000 га, яка надана у власність померлій 03.03.2013 року [PERSON]\~ на підставі розпорядження Шаргородської РДА за №99 від 01.03.2007 року і розташована на території [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області. У вступному та заключному слові представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 19.03.2018 року та на підставі довіреності від 19.03.2018 року (а.с.30, 31-32) підтримав заяву [PERSON], просить її задовольнити, зсилаючись на те, що позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом, частково оформила спадщину після смерті матері, але не може оформити право на завершення приватизації земельної ділянки через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, у звязку із чим нотаріусом відмовлено у оформленні спадщини, про що винесено постанову від 02.11.2017 року. Оскільки [PERSON] при житті розпочала приватизацію земельної ділянки, але не завершила процедуру приватизації, то не набула права на земельну ділянку, у звязку із чим позивач, як спадкоємець [PERSON] може успадкувати тільки право спадкодавця на завершення приватизації земельної ділянки. 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] сільська рада Шаргородського району Вінницької області відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 03.03.2018 року до суду не подала. 14.03.2018 року представником відповідача [PERSON] сільської ради сільським головою [PERSON] подано заяву про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, з якої вбачається, що відповідач не має заперечень щодо позову, а також не заперечує щодо ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні (а.с.24). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. У підготовчому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] заявив усне клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи копії свідоцтва про право на спадщину від 17.01.2014 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.10.2014 року. 2. Крім того, представник позивача адвокат [PERSON] подав письмове клопотання про ухвалення судом рішення у підготовчому судовому засіданні з огляду на визнання у повному обсязі представником відповідача позовних вимог [PERSON] 3. Представник відповідача [PERSON] сільської ради сільський голова [PERSON] просить ухвалити рішення у цій справі у підготовчому засіданні з огляду на визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 03.03.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.03.2018 року (а.с.21-22). 2. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання: представника позивача адвоката [PERSON] про приєднання до матеріалів цивільної справи доказів та представників сторін про ухвалення судового рішення за результатами підготовчого провадження. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки, які регламентують порядок набуття права на спадщину. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що 03.03.2013 року в с. Хоменки померла матір позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №261082 (а.с.6). Факт родинних відносин між позивачкою та померлою [PERSON] підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) Н.С. та свідоцтвом про її одруження (а.с.4-5). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла за законом, відповідно до норм діючого ЦК України, донька останньої [PERSON], що також підтверджується довідкою виконкому [PERSON] сільської ради від 08.11.2017 року №973, з якої вбачається, що на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON] проживали та були зареєстровані чоловік [PERSON], дочка [PERSON] (а.с.7). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, оскільки чоловік спадкодавця [PERSON] подав заяву нотаріусу про те, що спадщини після смерті дружини не прийняв і на неї не претендує (а.с.15). [PERSON] частково оформила спадщину після смерті матері, зокрема, на земельну частку (пай), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 17.01.2014 року та свідоцтвом про право власності від 17.10.2014 року (а.с.37-38). До складу спадкового майна після смерті [PERSON] належить також право на завершення приватизації на земельну ділянку за №171, площею 0,4000 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради, яка призначена для ведення особистого селянського господарства. Вказана обставина підтверджується розпорядженням Шаргородської районної державної адміністрації за №99 від 01.03.2007 року «Про затвердження проекту організації території земельних ділянок протоколу розподілу та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, право користування земельними ділянками на умовах оренди працівникам соціальної сфери для ведення особистих селянських господарств та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам на території [PERSON] сільської ради», відповідно до якого вилучено із земель резервного фонду [PERSON] сільської ради земельні ділянки загальною площею 121,9277 га ріллі, в тому числі для ведення особистих селянських господарств 119,2103 га (з них для надання у власність 112,4104 га; для надання в оренду 6, 7999 га); під проектні дороги 2,7174 га; передано у власність земельні ділянки загальною площею 112,4104 га ріллі із земель резервного фонду [PERSON] сільської ради для ведення особистих селянських господарств та видати державні акти на право власності на земельні ділянки громадянам, які проживають на території [PERSON] сільської ради (а.с.8). Додатком до вказаного розпорядження є «Список громадян [PERSON] сільської ради, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення особистих селянських господарств і видаються державні акти на право власності на земельні ділянки», в якому під №57 значиться матір позивачки [PERSON], якій виділено земельну ділянку за №171, площею 0,4 га, а також «Список громадян, яким передаються у власність та оренду земельні ділянки для ведення особистих селянських господарств з земель резервного фонду на території [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області з присвоєними кадастровими номерами» (а.с.13-14). Таким чином, означена земельна ділянка не є самовільно зайнятою, а передана у власність спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Шаргородської РДА. Спадкодавець [PERSON] не отримала державного акту на вказану земельну ділянку, але, як встановлено судом, включена до «Списку громадян [PERSON] сільської ради, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення особистих селянських господарств і видаються державні акти на право власності на земельні ділянки». Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до норм чинного на той час земельного законодавства України, проте документів про право власності на земельну ділянку не отримала, так як померла. Враховуючи що матір позивачки [PERSON] при житті не завершила процедуру приватизації земельної ділянки, яка була виділена їй для ведення особистого селянського господарства площею 0,4000 га, то право на завершення приватизації і отримання правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку входить до складу спадщини після її смерті. Позивачка [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], не може оформити спадщину на означену земельну ділянку через відсутність документів про право власності, у звязку із чим 02.11.2017 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК [PERSON] відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.18). [PERSON] сільською радою не продовжено позивачці процедуру приватизації означеної земельної ділянки, що входить до складу спадщини після смерті [PERSON], оскільки відповідно до норм діючого на сьогодні цивільного та земельного законодавства це не входить до компетенції органу місцевого самоврядування. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки, які регламентують порядок набуття права на спадщину і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України, ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття, в тому числі внаслідок спадкування, та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.ч.1 ст.1268 ЦК України). В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку правовстановлюючого документа на земельну ділянку; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За приписами ст.ст.1217, 1218 ЦК України та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набула права власності на земельну ділянку №171 площею 0,4000 га ріллі, оскільки не завершила процедуру її приватизації та не отримала правовстановлюючого документу. Згідно з правовою позицією, викладеною у п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. VІ. Висновки суду Визнання за позивачкою права на завершення приватизації земельної ділянки не порушує права та інтереси інших осіб. Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на спадщину померлої матері [PERSON] порушено, тому воно підлягає судовому захисту. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] сільською радою визнано позовні вимоги [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав після смерті [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved