Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2012 року в розмірі 29426,70 гривень. В позовній заяві позивач вказує про те, що між ним та відповідачем [PERSON] 10 лютого 2012 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві надано кредит в розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банком свої зобов'язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору № б/н від 10 лютого 2012 року щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 31 січня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 29426,70 гривень, що складається з: 1837,75 гривень заборгованості за кредитом, 22411,49 гривень заборгованості за відсотками, 3300,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 1377,46 гривень штрафу (процентна складова). Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 29426,70 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2012 року та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, до суду подав письмову заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 3 зв., 38). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково - в розмірі стягнення заборгованості за кредитом, що становить 1837,75 гривень. В іншій частині позовні вимоги позивача не визнав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що звернувся у відділення «ПриватБанку» для відкриття карткового рахунка на який він міг би вносити свою заробітну плату. Проте, йому працівниками банку було запропоновано відкрити кредитний рахунок. Він отримав кредитну картку на рахунок якої вносив свою заробітну плату, знімав з такого рахунка гроші, також ті, що були кредитом. Вважає, що йому працівниками банку не було розяснено усі умови кредитування. Кредитною карткою користувався до лютого 2014 року, а коли отримав повідомлення з банку про заборгованість за кредитом, кредитну картку викинув. З того часу кредит не повертав. Визнає, що не повернув банку 1837,75 гривень кредиту. Інші вимоги банку не визнає. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що позивачем при відкритті кредитного рахунку 10 лютого 2012 року відповідачеві не були розяснені усі умови кредитування. Вважає, що сума нарахованих відсотків та пені і комісії є великою. Просить при вирішенні справи врахувати те, що відповідач [PERSON] не працює, має на утриманні пятеро малолітніх дітей та при вирішенні спору застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності за внутрішнім переконання, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що заява відповідача [PERSON] (а.с. 6), Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8-31) а також [PERSON] банку складають кредитний договір між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України. Згідно заяви [PERSON] від 10 лютого 2012 року (а.с. 6), перед його підписом, вказано про те, що [PERSON] ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та зобовязується їх виконувати. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно розрахунку позивача (а.с. 4-5) станом на 31 січня 2017 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2012 року становить 29426,70 гривень, яка складається з: 1837,75 гривень заборгованості за кредитом, 22411,49 гривень заборгованості за відсотками, 3300,00 гривень заборгованості за пенею та комісією. Крім того, за порушення умов кредитного договору № б/н від 10 лютого 2012 року відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг за порушення відповідачем строків сплати належних за договором платежів, позивачем нараховані штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), 1377,46 гривень штрафу (процентна складова). Суд погоджується з розрахунком, проведеним позивачем, оскільки доказів, що вказували б на неправильність такого розрахунку сторонами до суду не надано та судом не встановлено. Як вбачається з наявних у справі письмових доказів відповідачем [PERSON] взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у встановлені кредитним договором № б/н від 10 лютого 2012 року строки не виконано. Заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2012 року становить 29426,70 гривень. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 20) кредитний договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Суд приходить до висновку, що не заслуговують на увагу доводи представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] про те, що уповноважені представники позивача не повідомили [PERSON] про усі умови кредитування, а також посилання на ту обставину, що відповідач [PERSON] звернувся у банк для відкриття карткового рахунка, а не для відкриття кредитного рахунка (отримання кредиту), оскільки дослідженими доказами по справі встановлено (розрахунок заборгованості від 31 січня 2017 року, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 4-7)), що відповідач [PERSON] отримав у позивача кредитну картку, користувався кредитними коштами, протягом двох років (до лютого 2014 року) належним чином виконував умови кредитного договору. Крім того, у анкеті-заяві [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 7), перед підписом [PERSON] вказано про те, що він ознайомився у письмовому вигляду з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, а також Тарифами банку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1837,75 гривень (тіло кредиту). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в частині стягнення 1837,75 гривень заборгованості за кредитом згідно кредитного договору № б/н від 10 лютого 2012 року, не встановлено. Відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, що визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2012 року. Ч. 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Разом з тим, при вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасне виконання зобовязання за кредитним договором, суд враховує те, що сума штрафу і пені, нарахована позивачем за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором, значно перевищує розмір збитків завданих позивачеві невиконанням зобовязання (суми кредиту). Крім того, як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] не працює, має на утриманні пятеро малолітніх дітей, що на думку суду, є обєктивною причиною, яка утруднювала виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором. З урахування вказаних обставин, а також враховуючи майновий стан відповідача на час розгляду судом справи те, що відповідач не працює, у власності земельних ділянок не має та веденням особистого підсобного господарства не займається, суд приходить до висновку про зменшення розміру стягнення заборгованості за кредитним договором та з вказаних підстав не стягує з відповідача на користь позивача 3300,00 гривень заборгованості за пенею, 500,00 гривень штрафу та 1377,46 гривень штрафу. Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 24249,24 гривень, а саме: 1837,75 гривень заборгованості за кредитом, 22411,49 гривень заборгованості по процентах за користування кредитом. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в розмірі 1600,00 гривень, сплаченого на час подання до суду позовної заяви судового збору, суд покладає на відповідача [PERSON], оскільки відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, вказаний розмір судового збору є мінімально встановленим для звернення до суду юридичних осіб з позовами майнового характеру. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено.

Outcome: approved