Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] 08.06.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Свій позов мотивувала тим, що 03.02.2008 року зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2016 року у справі №127/10673/16-ц. 10.10.2010 року у позивача та відповідача народилася донька [PERSON], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Між сторонами шлюбні відносини припинено з 25 травня 2016 року. З того часу відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання доньки та не бере участь в її вихованні. Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Оскільки відповідач офіційно працює у Військово-медичному клінічному центрі центрального регіону, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач просить визначити аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з наведеним вище позовом до відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, що наведено у позовній заяві, вказала, що відповідач з часу припинення шлюбних відносин, а саме з 25.05.2016 року, не надає їй будь якої фінансової допомоги на утримання дитини, дитина знаходиться на повному її забезпеченні, зазначила, що вона працює медичною сестрою та отримує заробітну плату в розмірі близько 7 тис. щомісячно, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, разом з тим, заперечив, що не приймає участі в утриманні та вихованні, оскільки з часу розірвання шлюбу він заплатив за стоматологічне лікування дитини біля 1 500 гривень, купував речі та продукти. До 07 липня 2016 року відповідач проводив з дитиною близько 50% часу, після 07 липня 2016 року він дитину взагалі не бачив, оскільки йому в цьому чинять перешкоди, позивач не відповідає на його телефонні дзвінки та дзвінки його батьків. Зазначив, що кредитних зобовязань та інших утриманців не має, має задовільний стан здоровя. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні всі законні підстави для прийняття визнання позову відповідачем, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 03.02.2008 року зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем (а.с.7). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2016 року у справі №127/10673/16-ц (а.с.30). 10.10.2010 року у позивача та відповідача народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії 1-АМ №180018, в якому в графі «Батько» вказано [PERSON] (а.с.8). Позивач разом з дитиною проживає за адресою: [INFO], що вбачається з акту про обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складеного комісією служби у справах дітей Вінницької міської ради від 11.07.2016 року, та акту №2225 ВРС ТОВ «ЖЕО» від 19.07.2016 року (а.с.27-28). Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами\~Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3\~статті 181 Сімейного кодексу України\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно п. 17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. У цьому звязку судом встановлено та не заперечується відповідачем, що відповідач по справі офіційно працює у Військово медичному клінічному центрі центрального регіону, а тому аліменти з нього слід стягувати у відповідній частці від його заробітку (доходу). Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача суд враховує також те, що спільна дитина фактично перебуває на повному утриманні матері, що потребує значних коштів, відповідач згідно довідки військово медичного клінічного центру центрального регіону від 13 липня 2016 року № 2904 в період з січня 2016 року по червень 2016 року отримав заробітну платню в розмірі 88122,33 грн., тобто його середньомісячна заробітна платня за вказаний період становить 14687 грн. Зважаючи на вказані обставини, а також на розмір заявлених вимог, враховуючи повне визнання відповідачем позову, виходячи із принципу, взаємного обовязку батьків по утриманню дітей, суд вважає можливим встановити аліменти на рівні 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на встановлені судом обставини справи та рівень доходу відповідача. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти підлягають стягненню в контексті\~ст. 191 СК України\~з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 08.06.2016 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень\~ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved