Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] 22 вересня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, а також додаткових витрат, в якому з уточненням своїх позовних вимог посилається на те, що 10 серпня 1991 року уклала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що проживають разом з позивачем. З серпня 2015 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Позивач є пенсіонером, а молодший син [PERSON] є дитиною-інвалідом, що потребує постійного стороннього догляду та має діагнози: гіперактивний розлад, асоційований з розумовою відсталістю та стереотипними рухами, в зв'язку з чим потребує придбання дорогих лікарських препаратів та особливого режиму харчування. Для лікування дитини позивачем було витрачено 16 106, 96 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) до досягнення ним повноліття; стягнути з відповідача аліменти на її утримання на час проживання з дитиною-інвалідом у розмір 1/4 частки від всіх його видів заробітку; стягнути з відповідача 1/2 вартість додаткових витрат в розмірі 8 053, 48 грн.; стягнути з відповідача додаткові витрати пов'язані з лікуванням сина у розмірі 2 000 грн. щомісячно, довічно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні не заперечували проти стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу та додаткових витрат в розмірі 8 053, 48 грн. та заперечували проти стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача та додаткових витрат у розмірі 2 000 грн. щомісячно в зв'язку з їх недоведеністю. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, з 10 серпня 1991 року сторони перебувають з зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.6-7/. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач є пенсіонером МВС України, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № 2536619769 /а.с.8/ Згідно медичного висновку № 63 про дитину-інваліда віком до 16 років від 17 лютого 2016 року [PERSON] має захворювання гіперактивний розлад асоційований з розумовою відсталістю та стереотипними рухами, за психічним станом є інвалідом підгрупи «А» /а.с.123/ Таким чином дитина потребує особливого догляду та має особливі потреби, що звичайно потребує матеріальних затрат. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини з 22 вересня 2015 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Частиною 2 ст. 88 ЦПК України встановлено, що розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до ч.1 ст. 80 цього кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Враховуючи, те що [PERSON] є дитиною-інвалідом та потребує особливого догляду та має особливі потреби, а позивач є пенсіонером МВС України, відповідно до вимог ч.1 ст. 80 СК України, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, яка проживає з дитиною-інвалідом в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Отже, кожен із батьків зобов'язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов'язки щодо несення таких витрат. В зв'язку з тим, що [PERSON] є дитиною-інвалідом, позивач несе додаткові витрати на його утримання та лікування. Позивачем було витрачено за період з 05 жовтня 2015 року по 07 грудня 2015 року на медичні препарати та курс відновлювального лікування 16 106, 96 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, що містяться в матеріалах справи /а.с.62-64/ Врахувавши, що необхідність у додаткових витратах на дитину викликана особливими обставинами - станом її здоров'я, а законом обов'язок по утриманню дитини покладений на обох батьків, суд визнає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача половину вартості додаткових витрат в розмірі 8 053, 48 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат пов'язаних з лікуванням [PERSON], у розмірі 2 000 грн. щомісячно, довічно, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що саме такий розмір грошових коштів витрачається щомісячно на лікування дитини, адже в матеріалах справи містяться лише квитанції на придбання медичних препаратів за жовтень-грудень 2015 року. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та матері дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial