Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] (далі- [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «СТ КАЙРОС» (далі- ТзОВ «СТ КАЙРОС», відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 квітня 2018 року між [PERSON] (підрядник по договору) та ТзОВ «СТ КАЙРОС» (замовник по договору) укладено договір підряду на вирощування соняшника, відповідно до умов якого позивач виконав роботи по вирощуванню насіння соняшника кондитерського загальною вагою 3 867,35 тон, однак відповідач в порушення умов договору оплату за виконані роботи у встановлений договором строк - до 31.12.2018, не провів. Станом на серпень 2020 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 77 691,48 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Окрім того, згідно Закону України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» позивачем нараховано 13803,46грн. пені за період з 01.01.2019 по 01.07.2019, та згідно ст.536 ЦК України позивачем нараховано 3846,37грн. відсотків за користування грошовими коштами за період з 01.01.2019 по 25.08.2020, які позивач також просить стягнути з відповідача. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2020 дана позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «СТ КАЙРОС» на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 81537грн. 85коп., судовий збір в розмірі 815грн. 37коп., в решті позову відмовлено. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року, заяву представника ТзОВ «СТ Кайрос» адвоката О.А. Гонти про перегляд заочного рішення суду було залишено без руху. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року, заяву представника ТзОВ «СТ Кайрос» адвоката О.А. Гонти про перегляд заочного рішення суду було прийнято та призначено до судового розгляду. Ухвалою від 27.01.2021 заочне рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року у справі № 150/397/20 у даній справі скасовано; призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 17.03.2021 відмовлено в задоволенні клопотання представника ТзОВ «СТ Кайрос» адвоката Гонти О.А. про передачу справи за територіальною підсудністю за місцезнаходженням відповідача до Малиновського районного суду Одеської області, в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 19.03.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження по даній цивільній справі та відкладено підготовче судове засідання. Підготовчі судові засідання неодноразово відкладались на підставі поданих сторонами клопотань про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку із неможливістю явки в судові засідання, а також у зв`язку із веденням між сторонами перемовин щодо укладення мирової угоди та узгодження її умов. Позивач в підготовчому судовому засіданні зазначив про недосягнення між ним та відповідачем згоди щодо можливості укладення мирової угоди, підтримав свої позовні вимоги та клопотання про виклик свідків, вважає за можливе призначити справу до розгляду. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні також повідомила суд про вичерпану можливість добровільного врегулювання спору, підтримала заперечення на позовні вимоги, викладені у відзиві на позов, вважає за можливе призначити справу до розгляду. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 14.04.2021 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні 17.05.2021 позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити. Надав відповідні пояснення по позовній заяві, а також по відповіді на відзив на позов. Представник відповідача - адвокат Гонта О.А. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов (а.а.104-111, том ІІ). Зокрема, зазначила, що відповідно до договору підряду позивач взяв на себе зобов`язання виростити насіння соняшника кондитерського, яке мало відповідати визначеним в п.3.2 договору якісним показникам, при цьому, у випадку невідповідності такого насіння будь-якому з показників, відповідач згідно п.п.3.5, 5.2.-5.4. договору мав право відмовитись від прийняття такої продукції. Окрім того, умовами договору в обов`язковому порядку передбачена необхідність погодження сторонами ціни, за якою продукція могла бути викуплена відповідачем, а також передбачено, що у випадку недосягнення сторонами згоди щодо ціни, то такою ціною повинна вважатись середня ціна аналогічного товару, відтак, сторонами в передбаченому договором порядку не було узгоджено ціни продукції, тому вимоги про стягнення основного боргу, пені та 3% річних є недоведеними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Також зазначила, що позивачем не надано суду доказів завчасного повідомлення відповідача про готовність партій продукції до здавання-передачі, доказів участі у прийманні-передачі представника відповідача з належними повноваженнями, доказів визначення усіх якісних показників продукції, тобто виконання вимог п.п.8.1-8.3 договору, а також належних та допустимих доказів прийняття відповідачем у власність продукції в рахунок належного виконання позивачем зобов`язань за договором, оскільки долучені позивачем до матеріалів справи акти приймання-передачі насіння соняшника від 28.08.2018, 01.10.2018, 02.10.2018 не містять ПІБ особи, яка від імені ТОВ «Кайрос» прийняла продукцію, печатки ТОВ «Кайрос», до актів не долучено довіреності чи іншого документа, який би надавав повноваження представнику на підписання таких актів без використання печатки підприємства. Разом з цим, представник відповідача звернув увагу суду на умови договору, які розрізняють доставлення продукції на склад відповідача з метою проведення досліджень на предмет відповідності якісним показникам для вирішення питання щодо подальшого прийняття продукції у власність, узгодження її ціни або відмови від продукції, від прийняття продукції вже безпосередньо у власність відповідачем на умовах договору. Разом з цим, зазначає про позивачем не доведено до відмова відповідачу своїх банківських реквізитів, що, на думку представника відповідача, відстрочує виконання зобов`язань відповідача в частині оплати заборгованості та виключає стягнення з відповідача процентів за прострочення виконання грошових зобов`язань. Позивач у відповіді на відзив (а.с.122-123, том ІІ) заперечив доводи відповідача в частині неналежного виконання ним умов договору. Зокрема, зазначив, що підписання представником відповідача актів приймання-передачі насіння соняшника, відповідач підтвердив факт отримання продукції, чим нівелюється посилання відповідача на недотримання п.8.1. договору в частині повідомлення за 15 днів про готовність передачі продукції, більше того, відповідач відправив відповідних представників та техніку для збору урожаю. Щодо повноважень особи на підписання актів приймання-передачі, то зазначає, що долученою до матеріалів справи постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 та нотаріально посвідченою заявою свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджується факт прийняття продукції від [PERSON] представником ТОВ «Кайрос». Банківські реквізити позивача передано відповідачу через представника відповідача [PERSON] , що встановлено під час досудового слідства. Щодо неприйняття продукції у власність відповідача та непогодження ціни продукції між сторонами, то позивач зазначає, що продукція була отримана відповідачем у вересні-жовтні 2018 року з визначенням кількісних, якісних та вартісних показників, а лист-повідомлення про некондиційність продукції від 30.12.2018 року надісланий позивачу 08.02.2019, при цьому невідомим залишалися наступні факти: в яких умовах зберігалася продукція впродовж цього періоду, з якими показниками вологості, провітрюваності, з наявністю чи відсутністю гризунів та інших шкідників, більш того, відсутні будь-які підтвердження, що саме продукція позивача бралась на аналізи, оскільки на полі під час збору врожаю продукція різних виробників навантажувалась в один автомобіль насипом, тощо. Дослідивши матеріали справи, покази свідків, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача, та представника відповідача, суд встановив наступні фактичні обставини справи. 09 квітня 2018 року між [PERSON] (підрядник по договору) та ТзОВ «СТ КАЙРОС» (замовник по договору) укладено договір підряду на вирощування соняшника, відповідно до умов якого позивач зобов`язався на власний ризик та за власний рахунок виконати роботи по вирощуванню на 2018 рік (та в кожному наступному році) на власних (орендованих) посівних площах та з використанням власних матеріально-технічних і людських ресурсів, з посівного матеріалу відповідача або за окремою письмовою домовленістю з матеріалу позивача та виключно за технологією, що надана відповідачем, результатом яких є вирощене насіння соняшника кондитерського (продукція за договором), а замовник (відповідач) зобов`язався прийняти і оплатити виконані підрядником роботи (продукцію) - розділ 1 договору (а.с.8-12, том І). Також умовами договору передбачено обсяг та види робіт, що виконуються підрядником для вирощування насіння соняшника - комплекс агротехнічних робіт, включаючи поверхневу обробку грунту, передпосівну культивацію, посів із мінеральними добривами, підгодовування в період вегетації, боротьба із шкідниками, проведення видових та сортових прополювань, жнива, інші заходи, необхідні для одержання високого врожаю, із передачею результатів роботи у вигляді вирощеного врожаю соняшника (продукції) замовнику (п.2.1. договору), якісні характеристики продукції (п.3.2. договору) та право замовника відмовитись від продукції за цим договором у випадку невідповідності її якісних показників вимогам договору чи законодавства України (п.3.5. договору), умови виконання робіт (розділ 4 договору). Вартість продукції, вирощеної за умовами цього договору встановлюється у відповідності з якісними показниками, фіксується сторонами у гривні і є незмінною до 31.12.2018 року (п.5.1. договору). Згідно п.5.2. договору, продукція, яка відповідає якісним вимогам п.3.2. договору, за вирахуванням ваги будь-яких сорних домішків та неякісної продукції, викупається замовником за середньоринковою (середньостатистичною) ціною на аналогічну продукцію в період узгодження її сторонами з 20.09.2018 по 01.10.2018 року. Продукція, що не відповідає вимогам п.3.2. цього договору, повністю або частково викупається виключно за бажанням замовника за додатково узгодженою ціною і умовами (п.5.3. договору). Відповідно до п. 5.6. договору, оплата за продукцію, вирощену за умовами цього договору проводиться замовником в національній валюті гривні, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника до 31.12.2018 року. Відповідно до п.5.8. договору, у випадку, якщо продукція не відповідає вимогам замовника, чинного законодавства і пункту 3.2. цього договору, сторони не дійдуть згоди щодо вартості продукції в термін, згідно п.5.2. договору, або підрядник відмовляється від послуг замовника по доведенню продукції до належної якості (кондиційності), підрядник зобов`язаний до 05.10.2018 самостійно і за свій рахунок вивезти продукцію зі складу замовника та сплатити останньому вартість доставки продукції з поля до складу, зберігання, розвантаження-навантаження, послуг лабораторії та інших послуг, які були фактично надані. Пунктом п.7.1. договору визначено, що підрядник зобов`язується виконувати роботи за цим договором виключно в присутності уповноваженого представника замовника. Виконання робіт за цим договором без присутності уповноваженого представника замовника категорично забороняється. Розділом 8 договору підряду визначено порядок здавання-приймання робіт (продукції), а саме, згідно п.8.1. договору, приймання-передача продукції здійснюється сторонами за актом приймання-передачі окремої партії продукції, виключно на полі під час збирання врожаю (жниви), за обов`язкової участі замовника (його представника). У кожній партії соняшнику визначають стан насіння, запах, колір, вологість, олійну і сорну домішки, зараженість, кислотне число олії, масову частку протеїну і масу 1000 насінин, вміст токсичних елементів і пестицидів та інші показники, визначені п.3.2. договору та вимог чинного законодавства (п.8.3. договору). Окрім того, до договору долучено копії додатку №1, в якому визначено кадастрові номера земельних ділянок та місця їх знаходження, які підлягають засіванню насінням соняшника (а.с.12, том І), та додатку №2 «Рекомендації до вирощування соняшнику кондитерських сортів схемою 280х70х30» (а.с.13, том І). На виконання договірних зобов`язань позивач на підставі актів прийому-передачі насіння соняшника передав відповідачу насіння соняшника загальною «чистою» вагою 3 867,35 тон, зокрема, по акту приймання-передачі від 28.09.2018 «чистою» вагою 971,9кг на суму 773,3 ум.од., по акту приймання-передачі від 01.10.2018 «чистою» вагою 2175,5кг на суму 1780,95 ум.од., по акту приймання-передачі від 02.10.2018 «чистою» вагою 719,946кг на суму 584,8 ум.од., на загальну суму 3139,05ум.од. (а.с.14-16, том І). Станом на серпень 2020 року відповідач розрахунок за отриману продукцію по договору підряду не провів, що стало підставою для звернення з даним позовом. Як вбачається з позовних вимог, позивачем проведено обрахунок заборгованості 3139,05ум.од., де умовні одиниці визначені як долари США, оскільки на підставі саме такої валюти були проведені попередні розрахунки між сторонами по вказаному договору, відтак, заявив до стягнення 77691,48грн. заборгованості станом на 01.01.2019 року. Також позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3846,37грн. за період з 01.01.2019 по 25.08.2020, та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в розмірі 13803,46грн., обчисленої за період з 01.01.2019 по 01.07.2019року. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що як і [PERSON] вирощував для ТОВ «Кайрос» насіння соняшника кондитерського. Збирання вирощеного ним насіння соняшника відбувалось комбайном ТОВ «Кайрос», представник ТОВ «Кайроса» [PERSON] підписав документи та прийняв продукцію, при прийнятті продукції здійснювалась оцінка кількісних (вага) та якісних характеристик (вологість, сорність, процент фракції 3,2-3,8, натура) продукції, яка вплинула на вартість продукції, що відобразилось в актах. Завантаження вирощеного ним насіння соняшника здійснювалось в машину ТОВ «Кайрос», яка вже приїхала з іншого поля (зі сторони поля Гнатюка) і в яку вже було загружено насіння інших підрядників. Зазначив, що вподальшому ТОВ «Кайрос» відмовилось оплачувати вартість вирощеного ним та переданого ТОВ «Кайрос» насіння соняшника. На підтвердження наданих показів надав для огляду суду акт приймання-передачі насіння соняшника від 01.10.2018, в якому замовником зазначено ТОВ «Кайрос», визначено перевізника «Володовський», марка, номер «DAF [NUMBER] », ціна визначена в «у.е», визначено показники «тара, брутто, фактична вага, вологість, сорність, фракція, натура», визначено чисту вагу, фактичну вагу» та відповідно до формули обраховану «ціну за 1кг 3,8+, та ціну за 1кг 3.2-3.8» . При цьому, зазначив, що зазначена сторонами ціна в акті як «у.е.» обраховувалась по відношенню до вартості долара на день підписання актів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що у 2018 році засіяла насіння соняшника для ТОВ «Кайрос» на своєму полі, 02.10.2018 року здала насіння соняшника представнику ТОВ «Кайрос» Евгену, кількісні (зважувалась машина до і після завантаження насіння соняшника) та якісні показники визначались представниками ТОВ «Кайрос» під час здачі продукції. Була присутня коли представник ТОВ «Кайрос» збирав насіння соняшника в [PERSON] та здійснював його оцінку по кількісних та якісних показниках, після чого продукція грузилась в одну машину, у якій водієм був [PERSON] . Зазначила, що дату збирання врожаю визначив представник ТОВ «Кайрос», який на вказану дату забезпечив комбайн та машину ТОВ «Кайрос». Також вказала, що всі переговори по укладенню (підписанні) та виконанню договору (засіванні, обробки, збирання насіння соняшника, тощо) від імені ТОВ «Кайрос» здійснював [PERSON] (прізвища не знає), з яким вона і проводила розрахунки по оплаті за надані ТОВ «Кайрос» послуги, однак, ТОВ «Кайрос» відмовилось оплачувати вартість отриманого від неї насіння, а лише після нового року прислало лист про некондиційність насіння з пропозицією оплатити вартість насіння соняшника як олійного. На підтвердження наданих показів надала суду для огляду акт приймання-передачі насіння соняшника від 02.10.2018, в якому замовником зазначено ТОВ «Кайрос», визначено перевізника «Володовський», марка, номер «DAF [NUMBER] », ціна визначена в «у.е», визначено показники «тара, брутто, фактична вага, вологість, сорність, фракція, натура», визначено чисту вагу, фактичну вагу» та відповідно до формули обраховану «ціну за 1кг 3,8+, та ціну за 1кг 3.2-3.8» . При цьому, зазначила, що зазначена сторонами ціна в акті як «у.е.» обраховувалась по відношенню до вартості долара на день підписання актів. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що в 2018 році уклав з ТОВ «Кайрос» договір з умовою, що розрахуються з ним до нового року якщо ним буде оплачуено кожну дію ТОВ «Кайрос» - сіяння, обробка, збирання тощо. Представник ТОВ «Кайрос» - агроном [PERSON] з міста Ямполя вказував, які дії, як і коли робити, приганяв техніку, важив насіння, отримував кошти за насіння, послуги, тощо. Комбайн для збору врожаю прислало ТОВ «Кайрос», який зібрав соняшник кондитерський, та погрузив в машину, яка вже на момент зважування була завантажена насінням соняшника інших підрядників. Якість насіння встановлював лаборант ТОВ «Кайрос» (прізвище йому невідоме), який визначив сорність, вологість та інші характеристики, визначив ціну та підписав акт приймання-передачі насіння соняшника від імені ТОВ «Кайрос». Окрім лаборанта, врожай приймали ще двоє людей - [PERSON] та ще один, прізвища не знає. Був присутнім під час збору врожаю у [PERSON] , однак, під час визначення кількісних та якісних показників насіння соняшника [PERSON] не приймав участі. Окрім того, наголосив, що ними вирощувалось насіння соняшника кондитерського, який сіється та вирощується за спеціальною технологією і вартість якого є значно вищою, однак, ТОВ «Кайрос» відмовилось розраховуватись з ним за ціною, вказаною в акті приймання-передачі як «у.е.», які сторони погодили як долари, і лише в лютому 2019 від ТОВ «Кайрос» отримав лист, в якому з посиланням на те, що вирощене ним насіння соняшника кондитерського є неякісним товариство запропонувало йому вартість соняшника в розрахунку 8000грн. за тону насіння, однак, станом на сьогодні так розрахунків і не провело. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне: Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Надаючи оцінку доказам у даній справі, суд бере до уваги лише ті докази, які стосуються предмета та підстав даного позову, тобто, якими підтверджується наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. За змістом статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору. Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Як встановлено судом, між сторонами був укладений договір підряду у формі єдиного документу. Приймаючи до уваги відсутність у суду об`єктивних підстав ставити під сумнів відповідність поданих позивачем копій доказів (письмових та електронних в паперовій формі) їх оригіналам, суд бере до уваги при вирішенні даного спору подані позивачем документи в якості доказів у справі. Отже, матеріалами справи (копіями договору підряду на вирощування соняшника від 09 квітня 2018 та додатками №1 та №2 до договору підряду від 09 квітня 2018) підтверджується, що між сторонами було укладено договір підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 ЦК України. З огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип презумпції правомірності правочину, суд приймає надані позивачем документи як належну та достатню підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частиною 1 статті 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Як вбачається з умов договору підряду, позивач зобов`язався на власний ризик та за власний рахунок виконати роботи по вирощуванню на 2018 рік (та в кожному наступному році) на власних (орендованих) посівних площах та з використанням власних матеріально-технічних і людських ресурсів, з посівного матеріалу відповідача або за окремою письмовою домовленістю з матеріалу позивача та виключно за технологією, що надана відповідачем, результатом яких є вирощене насіння соняшника кондитерського (продукція за договором), а замовник (відповідач) зобов`язався прийняти і оплатити виконані підрядником роботи (продукцію). На виконання договірних зобов`язань позивач на підставі актів прийому-передачі насіння соняшника передав, а відповідач прийняв насіння соняшника загальною «чистою» вагою 3 867,35 тон, зокрема, по акту приймання-передачі від 28.09.2018 «чистою» вагою 971,9кг на суму 773,3 ум.од., по акту приймання-передачі від 01.10.2018 «чистою» вагою 2175,5кг на суму 1780,95 ум.од., по акту приймання-передачі від 02.10.2018 «чистою» вагою 719,946кг на суму 584,8 ум.од., на загальну суму 3139,05ум.од. (а.с.14-16, том І). Вказані акти містять заповнені графи «клієнт Гнатюк 2га», «замовник ТОВ «Кайрос», «послуги комбайна 2гах1500=3000грн., перевезення 200грн.», перевізник « [PERSON] , [PERSON] », «марка, державний номер IVECO [NUMBER] , [NUMBER] », а також у кожному акті визначено вагу тари, масу брутто, фактичну вагу з вирахуванням відсотків по вологості на натурі, вологість, засміченість, фракцію (3,8%, 3,2-3,8%), натуру. При цьому, суд зазначає, що у вказаних актах якісні показники не відповідають п.3.2. договору, а саме, по всіх актах є невідповідність показника засміченості (сорності), а по акту приймання-передачі насіння соняшника від 02.10.2018 не відповідає показник вологості (-1,1%) та натури (-8,78%) , по акту від 28.09.2018 не відповідає показник натури (-13,33%). Однак, вказана невідповідність по показниках якості обрахована при визначення фактичної ваги прийнятого насіння соняшника, а також при визначенні «чистої» ваги соняшника, а відтак, вплинула на визначення вартості 1 тони насіння соняшника, що відображено у актах. Як вбачається з вказаних актів, при прийнятті продукції та визначенні її вартості враховувалась чиста вага, яка обрахована за формулою: фактична вага мінус засміченість %, мінус вологість %, а вартість отриманої продукції визначалась за формулою: Ц=Т(%)+Н(%), де Ц-ціна 1 т насіння, Т-вартість товарного насіння (3,8+), Н-вартість нетоварного насіння (3.2-3.8). Факт отримання продукції від [PERSON] замовником підтверджується листом ТзОВ «СТ КАЙРОС» за вих.№19/11 від 30.12.2018 року (а.с.17, том І) та поясненнями представника ТОВ «Кайрос» - адвоката Гонти О.А., наданими в судовому засіданні. Разом з цим, відповідачем заперечується факт підписання актів приймання-передачі насіння соняшника повноважною особою та факт погодження вартості прийнятого насіння соняшника по вказаних актах приймання-передачі продукції. Умовами договору, зокрема, п.п.3.1., 3.2. 8.2.-8.3. договору, визначено, що кількісні та якісні характеристики продукції визначаються замовником та мають відповідати вимогам та нормам чинного законодавства, а також показникам, визначеним договором; приймання-передача продукції здійснюється виключно на полі під час збирання врожаю (жниви) і в кожній партії соняшника визначається стан насіння, запах, колір, вологість, олійну і сорну домішки, зараженість, кислотне число олії, масову частку протеїну і масу 1000насінин, вміст токсичних елементів і пестицидів та інші показники, визначені п.3.2. цього договору та вимогами чинного законодавства. Разом з цим, як вбачається з оглянутих в судовому засіданні актів приймання-передачі, з показань свідків та пояснень позивача, під час приймання-передачі кожної партії насіння соняшника та підписання відповідних актів, сторонами, відповідно до умов та строків, визначених п.п.5.2., 5.3., 8.2., 8.3. договору, узгоджено ціну зданої позивачем та прийнятої відповідачем продукції з врахуванням якісних та кількісних показників насіння соняшника. При цьому суд зазначає, що у випадку невідповідності насіння соняшника будь-якому з показників, визначених п.3.2. договору чи вимогам чинного законодавства, відповідач згідно п.п.3.5, 5.3. договору мав право відмовитись від прийняття такої продукції, однак, відповідачем продукція була прийнята, завантажена на власний транспорт, доставлена на склад відповідача, що не заперечується відповідачем. Відтак, суд зазначає, що даними актами підтверджується факт прийняття відповідачем насіння соняшника кондитерського (продукції) по кількості та якості, а також погодження ціни прийнятого соняшника, про що свідчить підпис представника відповідача у актах прийому-передачі. При цьому суд критично ставиться до тверджень ТзОВ «СТ КАЙРОС» щодо визначення некондиційності продукції та неузгодження ціни отриманої продукції, оскільки приймання-передача продукції здійснена по актах приймання-передачі продукції представником відповідача на полі, при прийнятті продукції представником відповідача проведено відповідні заміри по якісних та кількісних характеристиках насіння соняшника, такі якісні та кількісні характеристики покладено в основу обчислення вартості отриманого соняшника. Разом з цим суд зазначає, що відповідач в порушення п.5.8. договору, після отримання продукції, яка на його думку, не відповідає вимогам замовника, чинного законодавства чи п.3.2. договору, не звернувся до відповідача з приводу узгодження вартості отриманої продукції в термін згідно п.5.2 договору, тобто до 01.10.2018 року, чи доведенню продукції до належної якості (кондиційності) до 05.10.2018 року. Докази протилежного матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять доказів звернення відповідача у строки, визначені п.5.6. договору як граничні для здійснення оплати за отриману продукцію - до 31.12.2018, щодо некондиційності прийнятого насіння соняшника та/чи погодження вартості такого соняшника. Натомість, лист за вих.№19/11 від 30.12.2018 року ТОВ «Кайрос» щодо невідповідності продукції якісним характеристикам насіння, які зазначені в договорі з пропозицією оплатити таку в розмірі 8000грн. за тону продукції, надісланий [PERSON] 08.02.2019 року (згідно поштового штемпеля на конверті - а.с.17, том І), тобто поза межами строків, визначених в договорі, відповідно до яких сторони могли узгодити ціну продукції, тобто після 01.10.2018 року, а також поза межами строків оплати за продукцію, тобто після 31.12.2018 року. Окрім того, як встановлено в судовому засіданні з показів свідків, пояснень позивача, приймання та завантаження відповідачем насіння соняшника кондитерського відбувалось в один день (01.10.2018, 02.10.2018) в декількох підрядників на один транспортний засіб, відтак, доводи відповідача про те, що в контексті умов договору необхідно розрізняти доставлення продукції на склад відповідача з метою проведення досліджень на предмет відповідності якісним показникам для вирішення питання щодо подальшого прийняття продукції у власність, узгодження її ціни або відмови від продукції, тощо, від прийняття продукції вже безпосередньо у власність відповідачем на умовах договору, суперечить вимогам п.п.3.1., 8.2., 8.3. договору, відповідно до яких приймання-передача продукції здійснюється виключно на полі під час збирання врожаю, при цьому у кожній партії соняшнику замовником (відповідачем) визначається якісні показники, визначені п.3.2. договору та вимогами чинного законодавства. Доказів проведення повторного дослідження якісних характеристик насіння соняшника кондитерського, отриманого від [PERSON] та його невідповідність вимогам умов договору чи чинного законодавства матеріали справи не містять, натомість відповідач зазначає лише про некондиційність отриманого насіння, що відображено у актах приймання-передачі від 28.09.2018, 01.10.2018, 02.10.2018, зокрема, невідповідність показника засміченості, натури та вологості. Однак, дані показники були відомі представнику відповідача на момент прийняття продукції та визначення її вартості, відтак, посилання відповідача на ту обставину, що вже після відвантаження продукції на склад відповідача стало відомо про некондиційність насіння, що вплинуло на його вартість не заслуговують на увагу. Що стосується доводів відповідача щодо підпису в актах неповноважного представника відповідача, то суд зазначає, що згідно показів свідків [PERSON] та [PERSON] , постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 (а.с.125-127, том ІІ) вбачається, що акти приймання-передачі насіння соняшника від імені ТОВ «Кайрос» підписано [PERSON] . З показів допитаних в судовому засіданні свідків судом також встановлено, що вказана особа [PERSON] надавала позивачу та допитаним свідках договори підряду для підпису, здійснювала поставку насіння, координувала процес посіву, вирощування та збирання соняшника, підписувала інші акти приймання-передачі виконаних робіт по укладеному між сторонами договору підряду, приймала розрахунок від підрядників за виконані ТОВ «Кайрос» роботи чи поставлені товари, відтак, у позивача не виникало сумнівів у наявності повноважень у вказаної особи на представництво інтересів відповідача, зокрема, в частині підписання актів приймання-передачі насіння соняшника. Разом з цим, суд зазначає, що визнання відповідачем факту отримання від позивача насіння соняшника по кількості та якості, які визначені в актах, однак, одночасне невизнання факту підписання актів повноважною особою та заперечення щодо обрахованої по формулі в актах ціни отриманого соняшника суперечить засадам розумності та справедливості. Окрім того, суд критично оцінює доводи відповідача в тій частині, що позивачу листом від 30.12.2018 року було запропоновано встановити справедливу ціну за некондиційну продукцію в розмірі 8000грн. за 1 тону, яка визначена з урахуванням середніх цін за аналогічну продукцію, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено цінову довідку від 17.02.2021 Одеської регіональної Торгово-промислової палати про середні ціни на аналогічну продукцію у відповідний період - 2018рік (а.с.166, том ІІ), оскільки вказана довідка містить інформацію про закупівельну ціну насіння соняшника, однак, як вбачається з умов договору, результатом виконаних робіт підрядника є вирощене насіння соняшника кондитерського, тобто сорту насіння соняшника, вирощування якого проводиться за спеціальною технологією, яка прописана у додатку №2 до договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до п. 5.6. договору підряду, оплата за продукцію, вирощену за цим договором проводиться замовником (відповідачем) в національній валюті - гривні, до 31.12.2018 року. Отже, з урахуванням положень статті 530 ЦК України та пункту 5.6 договору, обґрунтованими є доводи позивача про те, що відповідач повинен був оплатити роботи, виконані у квітні-вересні 2018 року, не пізніше 31.12.2018. Відтак, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов`язань, щодо яких заявлено позов, настав. Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вказує позивач, станом на 01.01.2019 та на день звернення до суду заборгованість відповідача по договору підряду не сплачена і становить 3139,05доларів США, що еквівалентно 77691,48 грн. Факт зазначення сторонами ціни в актах приймання-передачі насіння соняшника як «у.е.» обраховувалась по відношенню до вартості долара на день підписання актів, підтверджена показаннями свідків. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Перевіривши розрахунок ціни позову, судом встановлено, що розрахунок позивача 3139,05доларів США обраховано по курсу 1 долар США еквівалентно 24,75гривень, тому, зважаючи на курс долара США по відношенню до гривні України як станом на момент приймання-передачі продукції (курс 1 долара США станом на 28.09.2018-02.10.2018 становив 28,21-28,30грн.), так і на момент остаточного терміну розрахунку (курс 1 долара США станом на 30.12.2018 - 01.01.2019 становив 27,688грн.), а також станом на момент звернення з позовом (курс 1 долара США станом на 27.08.2020 становив 27,39грн.), тобто, у вказані періоди вартість 1 долара США була вищою, ніж той розмір, який покладено позивачем в основу обрахунку заборгованості по договору, відтак, враховуючи, розмір позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості та право позивача самостійно визначати розмір заявленої до стягнення суми позовних вимог суд вважає дану позовну вимогу обгрунтованою і такою, що підлягає до задоволення. У даному випадку суд виходить з того, що за приписами статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе грошових зобов`язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 77691,48грн підлягають задоволенню. Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 3 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3846,37грн. за період 01.01.2019 по 25.08.2020 роки. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов`язання. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК україни). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. Враховуючи, що судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати виконаних робіт, вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, ґрунтуються на нормах закону. При перевірці розрахунку спірної суми 3 % річних судом встановлено, що позивачем занижено нараховану суму на 4,15грн., відтак, ураховуючи межі позовних вимог, позивні вимоги про стягнення 3 % річних за період з 01.01.2019 по 25.08.2020 в сумі 3846,37грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що відповідачу не було відомо розрахунковий рахунок позивача, що позбавило його можливості здійснити вчасне зарахування коштів, що відповідно до ст.ст.545, 613 ЦК України, виключає можливість стягнення з нього 3% річних, оскільки надання відомостей щодо розрахункового рахунку не є зобов`язаннями позивача як підрядника по договору підряду чи іншими зобов`язаннями, які випливають із договору підряду. Окрім того, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача про те, що він був позбавлений можливості виконати умови договору в частині своєчасного проведення розрахунків у зв`язку з відсутністю інформації про розрахунковий рахунок позивача, оскільки з моменту настання строку для оплати вартості отриманої продукції і до моменту звернення позивача з позовом, доказів звернення відповідача до позивача з пропозицією надати такі відомості матеріали справи не містять. Окрім того, враховуючи ту обставину, що в судовому засіданні показами свідків та поясненнями позивача було доведено, що всі розрахунки по договору підряду з моменту його підписання і до підписання актів приймання-передачі насіння соняшника проводились через представника ТОВ «Кайрос» Лук`янова Є.Д., суд бере до уваги пояснення позивача з посиланням на постанову про закриття кримінального провадження від 30.11.2020, що позивачем надано банківські реквізити для проведення товариством розрахунку через представника відповідача [PERSON] . Що стосується позовної вимоги про стягнення 13803,46грн. пені, обчисленої відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», то суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Тобто, розмір пені за порушення грошових зобов'язань встановлюється в договорі за згодою сторін або актом цивільного законодавства. Якщо правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову, що пеня нараховується згідно чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Оскільки умовами договору не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов'язання замовника, а даний Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, де суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а оскільки [PERSON] не є суб`єктом підприємницької діяльності, і укладаючи договір від 09 квітня 2020 року діяв як фізична особа, тому підстави для стягнення на його користь пені відсутні, відтак, в позові в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 815,37 грн.

Outcome: approved