Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

[PERSON] 29.08.2017 року звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 02 липня 1984 року по 20 жовтня 1985 року. В період з 29 листопада 1984 року по 12 вересня 1985 року приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан. Під час виконання інтернаціонального обов'язку на території Афганістану він отримав контузію головного мозку, струс головного мозку, травму хребта, вогнепальне поранення гомілко-ступного суглобу правої ноги, м'яких тканин голови. Після звільнення з військової служби позивача впродовж тривалого часу турбували періодичні головні болі, запаморочення, загальна слабкість. 04 жовтня 2004 року за результатами огляду МСЕК позивачу було первинно встановлено третю групу інвалідності. Як зазначено у витязі із акту огляду МСЕК від 04.10.2004 р., причиною інвалідності стали поранення (контузія) та її наслідки, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при виконанні інтернаціонального боргу. Окрім того, позивачу було встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці, рекомендовано нагляд у невролога, стаціонарне лікування один раз на рік. У 2006 та 2009 роках під час повторних оглядів, МСЕК позивачу підтверджували третю групу інвалідності, що пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. 02 листопада 2016 року за результатами огляду МСЕК позивачу було безстроково встановлено другу групу інвалідності. Як зазначено у виписці з акту огляду МСЕК від 02.11.2016р., позивачу було встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці, психоемоційні перенавантаження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у невролога, травматолога, сімейного лікаря, стаціонарне та санаторно-курортне лікування. Позивач зазначає, що у зв'язку з інвалідністю він відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням його здоров'я. Звичні життєві зв'язки позивача порушені, адже, він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. З урахуванням того, що інвалідність йому встановлено безстроково, МСЕК вже не передбачає повного відновлення здоров'я та лише надає рекомендації, що направлені на запобігання його погіршення. Негативні наслідки травм га пов'язаних з ними захворювань він буде відчувати усе своє подальше життя. Вважає, що у зв'язку з отриманням поранень під час захисту Вітчизни та отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням військової служби, Міністерством оборони України йому завдана моральна шкода в розмірі 50000,00 грн. Оцінюючи завдану моральну шкоду позивач виходить з тривалості і глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також значного погіршення стану здоров'я. На підставі викладеного, просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, вважає, що відсутні підстави для його задоволення, оскільки, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов'язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги, яку позивач отримав. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв'язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 02 липня 1984 року по 20 жовтня 1985 року. В період з 29 листопада 1984 року по 12 вересня 1985 року приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан. Під час виконання інтернаціонального обов'язку на території Афганістану він отримав контузію головного мозку, струс головного мозку, травму хребта, вогнепальне поранення гомілко-ступного суглобу правої ноги, м'яких тканин голови. Після звільнення з військової служби позивача впродовж тривалого часу турбували періодичні головні болі, запаморочення, загальна слабкість. 04 жовтня 2004 року за результатами огляду МСЕК позивачу було первинно встановлено третю групу інвалідності. У 2006 та 2009 роках під час повторних оглядів, МСЕК позивачу підтверджувала третю групу інвалідності, що пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. 02 листопада 2016 року за результатами огляду МСЕК позивачу було безстроково встановлено другу групу інвалідності. Як зазначено у виписці з акту огляду МСЕК від 02.11.2016 р. (серія АВ № 0674154), позивачу було встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці, психоемоційні перенавантаження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у невролога, травматолога, сімейного лікаря, стаціонарне та санаторно-курортне лікування. Позивач вважає, що у зв'язку з отриманням поранень під час захисту Вітчизни та отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 50000,00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди у будь-якому розмірі ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права фізичних осію у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Так, військова служба пов'язана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, у тому числі компенсації за моральні страждання вже враховані чинним законодавством. Відповідно до положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров'я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи. Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров'я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо. Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», При вищевикладених обставинах, позивачем у матеріали справи не надано належних допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з відповідача, враховуючи вказані вище встановлені судом фактичні обставини цієї справи. Тому, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведеністю завдання Міністерством оборони України будь-якого розміру моральної шкоди [PERSON]. Судом, встановлено, що позивач був звільнений в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору. В силу вимог ст. 88 ч. ч. 4 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрати, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed