Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі розпорядження Святошинської районної у місті Києві ради від 11.11.2008 року №1768, набули право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,38 кв.м., в рівних частках (по ј частці кожний), на підтвердження чого відповідним органом приватизації 11.11.2008 року було видано свідоцтво про право власності на житло. [PERSON] 08.10.2009 року, діючи від свого імені та від імені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі нотаріально посвідчених довіреностей, продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , про що між ними було укладено договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савчук О.А. за реєстровим №1045. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17.04.2013 року скасоване рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2013 року про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві про визнання права власності на квартиру, виключення майна з опису та звільнення його з під арешту, та ухвалене нове рішення про визнання за [PERSON] права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , та зняття з квартири арешту, накладеного державним виконавцем. Дане рішення, як це вбачається з його змісту, було ухвалене апеляційним судом на усyнення перешкод [PERSON] зареєструвати право власності на квартиру [ADDRESS] , відповідно договору купівлі-продажу квартири від 08.10.2009 року, що вказаний вище. Між тим, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано не на підставі вказаного рішення апеляційного суду, а на підставі саме договору купівлі-продажу квартири від 08.10.2009 року, що підтверджується рішенням державного реєстратора Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві Коломієць О.А. від 01.03.2013 року (див. витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), тобто до ухвалення судом рішення. [PERSON] в січні 2014 року заявив позов до [PERSON] , за яким просив визнати недійсними: довіреність про надання повноважень [PERSON] управляти і розпоряджатись усім майном [PERSON] на території України, іншими майновими правами, та представляти його інтереси і діяти від його імені в органах, підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, що видана 28.09.2009 року та посвідчена приватним нотаріусом КМНО Тумайкіною М.Ю. за реєстровим за № 2229; згоду [PERSON] на продаж та/або передачу в іпотеку його дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] від 28.09.2009 р., що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тумайкіною М.Ю. за реєстровим №2231; договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08.10.2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савчук О.А. за реєстровим №1045. Третіми особами позивач визначив приватного нотаріуса КМНО Тумайкіну М.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савчук О.А., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обгрунтування позову позивач послався на те, що він а ні довіреності, а ні згоди на продаж квартири не надавав, підпис на цих документах не його, наміру продати квартиру не мав. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м. Києва [PERSON] від 17.02.2014 року. Ухвалою судді від 17.02.2014 року, на забезпечення позову, накладено арешт на спірну квартиру. Починаючи з 24.02.2015 року судом декілька разів призначалась судова почеркознавча експертиза, у зв`язку з чим провадження у справі зупинялось. В кінцевому, після отримання висновку експертів, провадження ухвалою суду від 18.04.2017 року відновлене. У зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від посади, справу прийняла до провадження суддя [PERSON], про що 08.09.2017 року постановила відповідну ухвалу. Починаючи з 13.12.2018 року судом декілька разів призначались повторна судова почеркознавча експертиза, у зв`язку з чим провадження у справі зупинялось. В кінцевому, після отримання висновку експерта, провадження ухвалою суду від 10.10.2019 року відновлене. Разом з тим під час провадження у справі, право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.03.2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Докійчук Н.В., за реєстровим №144, у зв`язку з чим нею подано заяву про вступ у справу в якості третьої особи. 06.11.2020 року, за підстав відсторонення судді [PERSON] від посади, справу прийнято до провадження цього складу суду, про що суддею постановлено ухвалу. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] . Сторонам та іншим учасникам процесу, як це вбачається з матеріалів справи, забезпечено і вони скористались правом на подання відзиву, відгуку, пояснень, тощо, судом розглянуті всі заяви, клопотання. Ухвалою суду від 11.12.2020 року підготовче провадження закінчене, справу призначено до розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, надали пояснення, що зводяться до викладеного в їх заявах. Відповідач та його представник в суд не з`являлись. Представник відповідача [PERSON] в численних заявах просила в задоволенні позову відмовити, за безпідставністю, а також подала заяву про застосування до спору наслідків спливу строків позовної давності. [PERSON] підтримав позов і пояснив, що вважає спірний договір-купівлі продажу квартири удаваним. [PERSON] та її представник [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову, за необгрунтованістю, а також заявили, що позов заявлено до неналежної особи. Інші учасники судового розгляду в суд не з`явились. Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Так, доводи позивача про те, що він не надавав дружині повноважень на продаж квартири знайшли своє підтвердження висновками експертів почеркознавців. Первинна експертиза, що призначена за клопотанням позивача і проведена експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного ценнтру МВС України, не дала однозначної відповіді на поставлені питання. Згідно з висновком експерта від 03.04.2017 року №19/8-4/5-СЕ/17, підписи в графі «Підпис» довіреності від 28.09.2009 від імені [PERSON] , зареєстрованолї в реєстрі приватного нотаріуса КМНО Тумайкіною М.Ю. за №2229, згоді від 28.09.2009 на продаж та/або передачу в іпотеку від імені [PERSON] , зареєстрованої в реєстрі приватного нотаріуса КМНО Тумайкіною М.Ю. за №2231, ймовірно виконані не [PERSON] . Повторна ж експертиза, що призначена за клопотанням відповідача і проведена експертом Львівського науково-дослідного інституту МЮ України, дала однозначну відповідь на поставлені питання, а саме: підписи від імені [PERSON] , розташовані у рядку «Підпис» другого примірника довіреності від імені [PERSON] , посвідченої 28.09.2009 приватним нотаріусом КМНО Тумайкіною М.Ю. за реєстровим №2229; першого та другого примірника згоди від імені [PERSON] на продаж та/або передачу в іпотеку квартири, посвідченої 28.09.2009 приватним нотаріусом КМНО Тумайкіною М.Ю. за реєстровим №2231, виконані не [PERSON] (див. висновок експерта від 16.09.2019р. №2849), а іншою особою. З огляду на висновки вбачається, що на повторну експертизу подано більше обєктів дослідження та більше порівняльного матеріалу, що і дозволило експерту прийти до однозначного висновку. Відсутність в ухвалі суду та у висновку експерта посилання на те, що призначена/проведена саме повторна експертиза не ставить під сумнів висновок експерта, на повторність експертизи вказує зміст ухвали суду про її призначення. Доводи відповідача про те, що експерт, який провів повторну експертизу, не був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, спростовано в судовому засіданні копією такого попередження експерта, що надано керівником експертної установи. Посилання відповідача на те, що позивач спотворив підписи на документах не підтверджені доказами, і спростовуються висновком експерта, який однозначно вказав, що підписи вчинені іншою особою. Інші доводи щодо неприйнятності висновків експертів є надуманими. Отже, [PERSON] не укладав довіреності та ненадав згоди на продаж квартири. Відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що він не мав наміру продавати квартиру. Наведене дає суду підстави прийти до висновку про те, що [PERSON] не мала повноважень на продаж квартири від імені [PERSON] , наявність цього спору вказує на те, що позивач не схвалив спірний договір купівлі-продажу квартири, а відтак цей правочин укладено всупереч його волевиявленню, і порушує права передбачені ст.ст. 317, 319, 383 ЦК України, що в свою чергу є підставою для визнання правочину недісним відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, як на цьому і наполягав позивач. При цьому правочин визнається недійсним в цілому, оскільки частки співласників у праві власності на квартиру є ідеальними, частки співласників не виділені в натурі, порядку користування квартирою співласниками не укладено, а відтак спірний правочин без згоди співласника не міг би бути укладеним взагалі. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 17.04.2013 року, зміст якого та мотиви його ухвалення неведені вище, не є перешкодою для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним. Доводи відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності не знайшли свого підтвердження доказами. Так, позивач послідовно вказував, що дізнався про продаж квартири лише 03.08.2013 року, коли до квартири увірвались невідомі особи і фактично виселили членів сім`ї позивача. За даним фактом слідчими Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 185 КК України, що підтверджується перепискою позивача з правоохоронними органами. Наявність спорів з приводу спірної квартири учасником яких було заявлено позивача, саме по собі, не вказує на те, що йому було відомо про спірний договір. Доказів про те, що позивач був повідомлений хоча б про одне таке судове провадження матеріали справи не містять. Сам позивач стверджує, що не знав про спори з приводу квартири, ще задовго до укладення спірного договору шлюбні відносини між ним та [PERSON] були припинені, він проживає окремо, з дружиною не спілкується. [PERSON] в судовому засіданні заявив, що він та інші члени сімї в тому числі і мати [PERSON] не мали наміру продати квартиру, мати запевнила його, що уклала договір з метою забезпечення позики, що надав їй [PERSON] і після повернення позики договір буде визнаний неукладеним, а тому повідомляти батька про укладення договору він не вбачав за необхідне. Крім того [PERSON] пояснив, що мати приховала від нього те, що не має від батька повноважень на укладення спірного договору. Інших доказів, що вказували б на обізнаність позивача про спірний правочин не надано. Тому, суд визнає, що позивач не пропустив строки на звернення до суду з дійсним позовом, а відповідно підстав для задоволення заяви відповідача про застосування до спору наслідків спливу строків позовної давності не має. Отже, суд на відновлення прав позивача вважає за необхідне визнани недійсним спірний договір купівлі-продажу квартири на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України. Що стосується інших вимог позову, то в їх задоволенні слід відмовити. Так, Велика палата Верховного суду 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц висловила правову позицію, за якою підроблення підпису однієї зі сторін договору означає, що сторони згоди з будь-яких умов договору не досягали, такий договір є неукладеним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Оскільки позивач не підписував спірні довіреність та згоду на продаж квартири, то такі правочини є неукладеними і потреби у визнанні їх недійсними не має. Визнання спірного договору купівлі-продажу квартири, за обставин та меж судового розгляду, є достатнім для відновлення порушених прав позивача. За наведених рішень, витрати понесені позивачем на розгляд справи, що складаються з судового збору в сумі 3769 грн. 77 коп., витрат на проведення експертизи в сумі 5495 грн., та витрат на правничу допомогу в сумі 12000 грн., мають бути йому компенсовані відповідачем в порядку і на підставі ст. 131 ЦПК України. Заяви про скасування заходів забезпечення позову не надходило. На підставі вказаних в рішенні норм закону,

Outcome: partial