Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

[PERSON] 10 травня 2018 року пред'явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 9 листопада 2012 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що відповідач був байдужий до неї, позивача, та їхньої дитини, не приділяв належної уваги сім'ї, не займався вихованням сина, на всі зауваження він був грубий, вчиняв скандали та ображав її нецензурною лайкою, а тому спільне сімейне проживання показало випадковий характер одруження та повну різницю їхніх поглядів і характерів. На її неодноразові пропозиції змінити своє ставлення до неї, позивача, не дали позитивних результатів, що в результаті привело до розпаду сім'ї і фактичного припинення шлюбних відносин. Під час судового розгляду позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату і час судового засідання, також у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Статтею 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із свідоцтв про шлюб та народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 9 листопада 2012 року від якого мають одну неповнолітню дитину (а. с. 4, 5). Сторони у березні 2016 року припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Відповідачу відомо про наслідки визнання позову. Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved