Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача [PERSON] Служби безпеки України в Тернопільській області, прокуратура Тернопільської області, у якому просить стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] - 84 014,00 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 15 000,00 грн. витрат на правову допомогу в кримінальній та цивільній справі. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що слідчим відділом [PERSON] Служби Безпеки України в Тернопільській області в період із 13 серпня 2013 року до 03 червня 2014 року незаконно здійснювалося кримінальне переслідування гр. [PERSON], за підозрою його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України та ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 201 КК України, за фактами вчинення закінченого замаху на контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України із приховуванням від митного контролю культурних цінностей. Однак, в ході досудового розслідування, було зясовано, що предмети, які переміщував [PERSON] через митний кордон України не належать до культурних цінностей і підлягають вільному обігу. Зазначену обставину було встановлено висновками експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.12.2013 року за номером - 8705/1353 та науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВСУ в Львівській області за № 7/7 від 21.05.2014 року. Постановою начальника управління прокуратури Тернопільської області від 03 червня 2014 року кримінальне провадження щодо [PERSON] було закрито у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Позивач вважає, що кримінальне переслідування щодо [PERSON], розпочалося через непрофесійність та некомпетентність органів досудового розслідування, внаслідок чого [PERSON] перебував під слідством 9 місяців 21 день. Внаслідок кримінального переслідування, що супроводжувалося оголошенням незаконної підозри у вчиненні кримінального правопорушення, обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу (з неодноразовим його продовженням), громадянин [PERSON] зазнав значних невиправданих матеріальних втрат. Так, 21.08.2013 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження, [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді застави в сумі - 60\~000 грн. Цією ухвалою [PERSON] було зобовязано внести кошти не пізніше пяти днів з дня проголошення ухвали. Враховуючи те, що у [PERSON], на момент його затримання, не було таких коштів, останній звернувся до свого батька, який проживав у Бельгії за фінансовою допомогою. Водночас, батько [PERSON] - [PERSON], взяв для нього у позику гроші на суму 6000 Євро. Пізніше ці кошти були передані системою MoneyGram на імя [PERSON], який передав їх [PERSON], який через банк провів, обмін валюти та вніс як заставу в сумі 60 000 грн. За вказану банківську операцію було сплачено банківські послуги в сумі - 450,00 грн. Окрім зазначених витрат, [PERSON] витратив 65,94 Євро на придбання авіаквитка Вільнюс - Київ, 28.06.2013 року, 85 Євро на придбання квитка на автобус з Дюссельдорфа у Львів 28.10.2014 р. та 145 Євро 27.08.2014 р. Ці кошти [PERSON] потратив на поїздки з Бельгії в Тернопіль для дачі пояснень в якості потерпілого в СВ Шевченківського ВП м. Чернівці у кримінальному провадженні №12014260040002708 від 25.10.2014 року внесеного до ЄРДР Шевченківським РВ УМВС України в Чернівецькій області за ч. 1 ст. 384 КК України відносно завідуючої відділом контролю за переміщенням культурних цінностей через державний кордон України [PERSON] Окрім цього, на пересилку бандеролі з документами для свого захисника, [PERSON] затратив 02.10.2013 року 123,54 Євро. Також, у звязку з валютними коливаннями, що призвели до зростання цін та інфляції доходів, [PERSON] після повернення йому застави 03.06.2014 р., на його думку недоотримав 1 829 Євро. Таким чином, розмір майнової шкоди складає -2 248 Євро, що в еквіваленті на національну валюту згідно з офіційним курсом НБУ на дату звернення ( курс НБУ станом на 04.08.17 Євро 3 070.0502 ) складає - 69 014,00 грн. Крім того, через вимушене довготривале перебування на території України, [PERSON] змушений був винаймати квартиру для проживання на весь період розслідування кримінального провадження, витрати на яку складають 15 000,00 грн. Також, за надання правової допомоги в рамках кримінального провадження відповідно до укладеного договору із [PERSON], [PERSON] витратив 15 000,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги та додатком до договору від 19.08.2013 року. Таким чином, загальна сума матеріальних витрат [PERSON], викликаних незаконним кримінальним переслідуванням, складає 84\~014,00 грн. та 15\~000 гривень витрат на правову допомогу. 08 червня 2017 року начальником слідчого відділу [PERSON] Служби безпеки України в Тернопільській області відмовлено у визначенні [PERSON] розміру майнової шкоди. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у їх задоволенні просить відмовити, подавши при цьому письмові заперечення. Представник [PERSON] Служби безпеки України в Тернопільській області вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки дії СБУ в Тернопільській області під час кримінального провадження стосовно позивача не визнано не законними.. Представник Прокуратури Тернопільської області у судовому засіданні вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки належних доказів, які б підтверджували понесені позивачем матеріальні витрати суду не представлено, подавши при цьому письмові заперечення щодо позову. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Слідчим відділом [PERSON] Служби Безпеки України в Тернопільській області проводилось досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 22013210000000028 від 13.08.2013 року, за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.201 КК України та за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.1 ст.201 КК України, за фактами вчинення закінченого замаху на контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України із приховуванням від митного контролю культурних цінностей, а саме камінного (настільного) годинника та двох підсвічників (канделябрів) кінця XIX - початку XX століття. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.08.2013 року надано дозвіл на обшук квартири (разом із підсобними приміщеннями, підвалами, коморами) в якій тимчасово проживав [PERSON] Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.08.2013 року, [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді застави в сумі - 60 000 грн., зобовязавши внести кошти не пізніше пяти днів з дня проголошення ухвали, з покладанням певних обовязків, котрими обмежується свобода пересування позивача: прибувати на виклик до слідчого за першою вимогою, не відлучатися з м. Тернополя без дозволу слідчого, прокурора та суду, здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон України , та інші документи дозвільного характеру. В ході досудового розслідування, було зясовано, що предмети які переміщував [PERSON] через митний кордон України не належать до культурних цінностей і підлягають вільному обігу. З огляду на вказані обставин, постановою начальника управління прокуратури Тернопільської області від 03 червня 2014 року кримінальне провадження щодо [PERSON] було закрито у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. [PERSON] через свого представника [PERSON] 10 травня 2017 року та уже під час розгляду справи в суді, звертався із відповідними заявами до [PERSON] служби безпеки України в Тернопільській області та прокуратури Тернопільської області щодо визначення розміру матеріальної шкоди в порядку ст..12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», за результатами розгляду яких, зазначеними органами у їх задоволенні, відмовлено. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі [PERSON]) передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає до відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади). Статтею 2 Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, якщо факт незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів встановлено в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду). Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченому цим законом, виникає також у випадку закриття кримінального провадження за відсутності у діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до пункту 1 статті 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема: «с» - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно положення підпункту «с» пункту 1 цією статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або затримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним. Пункт 5 статті 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Тобто, позивач має право на відшкодування в разі встановлення порушення статті 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Однак, слід зазначити, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обовязок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Право на свободу і особисту недоторканість охоплює також право на відшкодування відповідно до п. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Підстави - порушення п. 1- 4 статті 5. Це положення ЄКПЛ було порушене у низці справ проти України, зокрема в рішеннях «Світлорусов проти України», «Корнейкова проти України», а також «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року, заява №4785\\02. В останньому ЄСПЛ зокрема зазначив: «Суд повторює, що дотримання пункту 5 ст. 5 Конвенції забезпечується тоді, коли існує можливість вимагати відшкодування шкоди, заподіяної позбавленням свободи за умов, які суперечили пунктам 1, 2, 3 і 4 (див. рішення у справах «Вассінк проти Нідерландів», рішення від 27 вересня 1990 року, і «Вачев проти Болгарії», заява №42987\\98, п.79, ЄСПЛ 2-4...(витяги)) . Отже право на відшкодування, закріплене в п. 5 ст. 5 Конвенції, виникає після того, як національний орган або Суд виявив порушення одного з попередніх пунктів цієї статті ..». В кримінальному провадженні щодо [PERSON] проведені слідчим відділом [PERSON] СБУ необхідні процесуальні та слідчі дії відповідно до норм та в порядку передбаченому чинним Кримінально-процесуальним кодексом, а тому судом не встановлено умов, які б суперечили пунктам 1, 2, 3 і 4 ЄКПЛ, відтак відсутні підстави стверджувати наявність підстав застосування п.5 ст. 5 Конвенції. Згідно із ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої\~\~громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі-Закон) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема - незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття утримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Виключно за наявності вищевказаних підстав право на відшкодування в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає також у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (стаття 2 Закону). Стаття 3 вказаного вище Закону визначає, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він\~\~втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування,\~\~органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування коштів у розмірі 1 829 євро, які він недоотримав у звязку із валютними коливаннями не підлягають до задоволення, оскільки зазначену суму застави повернуто [PERSON] 03 червня 2014 року [PERSON] судової адміністрації в Тернопільській області, після винесення постанови про закриття кримінального провадження, що підтверджено його представником у судовому засіданні. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої\~\~громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не передбачено відшкодування шкоди громадянинові внаслідок валютних коливань, що призвели до зростання цін та інфляції доходів у випадку внесення громадянином застави. Крім цього, суд вважає, що не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо витрачення ним коштів у розмірі 65,94 євро на придбання авіаквитка Вільнюс-Київ та квитка на автобус із Дюссельдорфа у Львів у розмірі 85 євро та 145 євро, оскільки зазначені кошти, як він вказав у своїй позовній заяві та у судовому засіданні зазначив представник, були затрачені позивачем з метою його приїзду для допиту у якості потерпілого у кримінальному провадженні №12014260040002708 від 25.10.2014 року, тобто уже після закриття 03 червня 2014 року кримінального провадження №22013210000000028 від 13.08.2013 року по підозрі [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.201 КК України, та за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.1 ст.201 КК України. Таким чином, право на відшкодування зазначеної шкоди у нього може виникнути у якості потерпілого у іншому кримінальному провадженні №12014260040002708 від 25.10.2014 року. Також, суд вважає, що не підлягають до задоволення вимоги [PERSON] про відшкодування йому шкоди у розмірі 15\~000 гривень затрачених ним на найм квартири для проживання на весь період розслідування, оскільки понесення таких витрат не підтверджено належними доказами та відшкодування їх не передбачено зазначеним Законом. Щодо вимог позивача про відшкодування йому шкоди затраченої на правову допомогу суд вважає за необхідне зазначити, що такі витрати повинні бути підтверджені відповідними доказами, що підтверджують їх внесення, а не лише сумою зазначеною у договорі про надання правової допомоги. Крім цього, суд вважає, що такі витрати повинні розраховуватись виходячи із особистої участі адвоката у слідчих діях із зазначенням часу затраченого ним на надання правової допомоги. За наведених підстав, суд вважає, що у цій частині вимоги позивача також не підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed