Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку забудови та в порядку спадкування за законом. Позивачі просять визнати за ними по 1/3 частині житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою [ADDRESS] як за забудовниками та в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Сторони про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином та своєчасно, в судове засідання не з'явилися. Позивачі - [PERSON] та [PERSON] направили до суду заяви в яких зазначили, що свої позовні вимоги підтримують, просять розглядати справу без їх участі. Від відповідача - Люботинської міської ради Харківської області на адресу Люботинського міського суду надійшов лист, в якому зазначено, що проти задоволення позову не заперечують, просили розглядати справу у відсутності їх представника. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з довідки КП «Люботинське БТІ» №198 від 04 вересня 2015 року на земельній ділянці, розташованій за адресою [ADDRESS], знаходиться житловий будинок літ. «Б1», який прийнято в експлуатацію, але право власності не оформлено. На цій же ділянці знаходиться житловий будинок літ. «А1», відповідно рішення виконкому Люботинської міської ради №355 переобладнано в літню кухню літ. «А» (а.с. 9). Згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом 04 вересня 1962 року, позивачам та їх матері [PERSON] належить по 1/3 частині житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], як спадкоємцям після смерті [PERSON], померлого [INFO] (а.с.4). Відповідно до рішення №18 виконкому Люботинської міської ради депутатів трудящихся від 24 вересня 1962 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано дозвіл на перебудову житлового будинку (а.с.11). В період з 1962 по 1964 роки позивачі разом з матір'ю для власних потреб та за особисті кошти збудували новий житловий будинок літ. «Б-1» та надвірні будівлі: сараї літ. «В», літ. «Г», літ. «Д», літ. «Е», літ. «Ж», літні кухні літ. «З», літ. «И», погреб літ. «вп», літ. «бп»,зливну яму літ. «Я». Відповідно до акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 24 жовтня 1989 року, зазначені будівлі прийнято в експлуатацію (а.с.12). На підставі рішення виконкому Люботинської міської ради №355 від 09 квітня 1991 року житловий будинок літ. «А-1» переобладнано в літню кухню літ. «А» (а.с.13). [PERSON], померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Люботинського міського управління юстиції в Харківській області на підставі актового запису № 4 від 04 січня 1998 року (а.с.14). Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO], тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] відкрилася [INFO]. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. В ході судового розгляду встановлено, що спадкоємцями на відкриту після смерті [PERSON] в рівних частках є її сини [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з відповіді Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявами про прийняття/ відмову від прийняття спадщин після смерті [PERSON], померлої [INFO] в шестимісячний строк ніхто не звертався (а.с.26-28). Відповідно до постанови державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 18 вересня 2015 року, [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті матері [PERSON],оскільки право власності на будинок не оформлено (а.с.15) Спадщину після смерті спадкодавиці [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованими за адресою [ADDRESS] прийняли її сини [PERSON], [PERSON], як спадкоємці першої черги, оскільки на час смерті спадкодавиці мешкали разом з нею та зареєстровані за однією адресою, після смерті спадкодавиці вони користувався зазначеним будинком, доглядали за ним, тобто виконав вимоги 549 ЦК України (в редакції 1963 року) Факт родинних відносин між спадкодавицею та спадкоємцями ніким не оспорюється. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Згідно з ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже побудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самовільно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачами як за забудовниками, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне: позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судовий збір позивачами сплачено в повному обсязі при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved