Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] 21 січня 2020 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що між ним та [PERSON] 19 вересня 2019 року укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачці позику в сумі 285 000 грн., а остання зобов`язалася повернути отримані кошти в строк до 01 грудня 2019 року, що засвідчується відповідною розпискою. Станом на дату подання позовної заяви відповідачка повернула лише 5 000 грн., а решту боргу не повертає, на його вимоги щодо його повернення жодним чином не реагує. Тому просить стягнути з відповідачки на його користь суму боргу в розмірі 280 000 грн. та судовий збір у розмірі 2 800 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, у заяві на ім`я суду просить справу розглянути без його участі, вимоги підтримує, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання вдруге не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно судовими повістками з повідомленням, які отримала особисто, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутністю суду не надала. Тому суд відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України вирішив справу розглянути за відсутності сторін заочно та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Докази, які надані суду. свідчать про наступне. Згідно розписки від 19 вересня 2019 року (а.с.5) [PERSON] отримала від [PERSON] 285 000 грн. і зобов`язалася повернути отримані кошти в строк до 01 грудня 2019 року. Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину у встановленому порядку відповідачкою не спростована. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі правової і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказана позиція щодо змісту договору позики, його правомірності викладена Верховним Судом у постанові № 604/1038/16-ц від 12 вересня 2019 року. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Позивач стверджує, а відповідачка не заперечує, про повернення позичальником позикодавцю 5 000 грн. Однак, на момент звернення позивача до суду, відповідачка не повернула позивачу грошові кошти в розмірі 280 000 грн. згідно договору, тобто не виконала зобов`язання, передбачені умовами договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зі змісту розписки випливає, що даний договір позики є безпроцентним. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 вказаного Кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В силу положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Вказане свідчить, що в силу положень ст. 204 цього Кодексу договір позики, укладений між сторонами у цій справі є правомірним та чинним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідачки в користь позивача суму боргу в розмірі 280 000 грн. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові втрати, які складаються з судового збору в сумі 2 800 грн., сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: approved