Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся із позовною заявою до Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області (далі Відповідач) про визнання права власності на спадкове майно: житловий будинок загальною площею 48.9 м.кв. з надвірними будівлями і спорудами в тому числі: добудова літ. «а»; мансарда літ. «а»; підвал літ. «а»; сходи літ «сх.»; хлів літ «Б»; хлів літ. «В»; літня кухня літ «Г», двоповерховий гараж літ. Д.П., під навіс під №1, криниця літ. «К»; огорожа під №2, огорожа з хвірткою під №3, розташований за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, м. Скалат, вул. Шухевича, 22, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 03 травня 2014 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач покликався на те, що 03 травня 2014 року померла його матір - [PERSON]. При зверненні Позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку із розбіжностями у документах щодо площ житлового будинку та надвірних будівель. З огляду на вказане, у Позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. В судове засідання Позивач не зявився, подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позов підтримав з підстав викладених у ньому, просить задовольнити. Представник Відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву з проханням справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, будучи належним чином повідомленою про дату і час розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Враховуючи заяви сторін, які просять справу вирішувати у їх відсутності, суд приходить до переконання, що справу можна вирішувати в даному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів, позовні вимоги задовольнити, виходячи з таких міркувань. 27 лютого 2003 року за реєстровим №23 секретарем виконкому Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області посвідчено заповіт [PERSON], жительки м. Скалат, вул. Шухевича, 22, Підволочиського району Тернопільської області, відповідно до якого остання, на випадок своєї смерті зробила наступне заповітне розпорядження: все належне їй майно, яке належить їй на праві особистої власності, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла в користь [PERSON]. Заповіт станом на день смерті спадкодавця не змінений і не скасований. [PERSON] померла 03 травня 2014 року в м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ИД №173024, видане 03 травня 2014 року виконкомом Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області. З довідки виконкому Скалатської міської ради №123 від 18 вересня 2014 року, вбачається, що на день смерті [PERSON], яка померла 03 травня 2014 року разом з нею в м. Скалат по вул. Шухевича, 22 (Ватутіна, 22), разом із нею були зареєстровані: син [PERSON], внуки [PERSON] та [PERSON] Таким чином судом встановлено, що Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] (свідоцтво про народження серії ІІ-ИД №480471, видане 18 травня 1988 року, місце реєстрації с. Іванівка Підволочиського району), який спадщину прийняв. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 26 грудня 2014 року, довідкою про технічний опис обєкта нерухомого майна №150 від 28 грудня 2016 року, власником житлового будинку за адресою вул. Шухевича, №22 в м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області значиться [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за законом р. №730 від 25.05.1998 р. (1/2) та свідоцтво про право власності, видане Підволочиською держнотконторою 23.05.1998 р. (1/2). Згідно яких нерухоме майно складається із житлового будинку «А» (1964 року побудови); добудови літ. «а» (1987року побудови); мансарди літ. «а» (1987року побудови); підвалу літ. «а» (1987року побудови); сходів літ «сх.» (1987року побудови); хліва літ «Б» (1966 року побудови); хліва літ. «В» (1976 року побудови); літньої кухні літ «Г» (2004 року побудови), двоповерхового гаража літ. Д.П. (2004 року побудови), піднавісу під №1(2004 року побудови), криниці літ. «К»; огорожі під №2, огорожі з хвірткою під №3. Дані факти свідчать, що [PERSON] була власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за вказаною адресою. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із постановою приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу від 20 лютого 2015 року №51/02-31, Позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями №22 по вул. Шухевича (раніше Ватутіна) в м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області після смерті [PERSON], яка померла 03 травня 2014 року, у звязку з розбіжностями у документах щодо площ житлового будинку та надвірних будівель, проведенням спадкодавцем самочинного будівництва. Як зазначено у ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України. Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у постанові № 6-137цс14 від 17 грудня 2014 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Згідно зі\~ст. 152 ЖК УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої [PERSON] народних депутатів. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації, з моменту такої реєстрації. У разі необхідності право власності на незавершене будівництво, за наявності визначених законом умов, може бути зареєстровано органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна (ст.331 ЦК України). З рішення виконкому Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області №25 від 25 лютого 2004 року вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проектної документації місця розташування гаража та літньої кухні. Рішеннями виконкому Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області №93 від 09 вересня 2003 року та №86 від 23 травня 1986 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення матеріалів попереднього погодження на проведення добудови літньої кухні та гаража у м. Скалат по вул. Шухевича, 22 та дозволено будівництво веранди до житлового будинку розміром 8.0х3,5 і передано у тимчасове користування самозахват землі 2750 кв.м. З огляду на вказане Позивач, який після смерті [PERSON] спадщину прийняв, однак через розбіжності у документах не може оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення його прав, які підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене,

Outcome: approved