Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON] 18 вересня 2018 року предявив до [PERSON] позов про визнання права власності на житловий будинок по вул. Вишневій, 17 у с. Погірці Самбірського району Львівської області у порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла 19 травня 2017 року. У обгрунутування свого позову посилався на те, що при житті мати заповіту не складала, то спадкування здійснюється за законом і крім нього іншим спадкоємцем за законом є його батько [PERSON], який не має наміру спадкувати вказане майно та звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини, але нотаріус відмовив йому, позивачу, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане будинковолодіння, оскільки мати за свого життя не виготовила свідоцтво про право власності на будинок, інших перешкод в оформленні права власності немає. Під час підготовчого судового засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позов визнав з підстав, наведених позивачем. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно зі\~ ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], яка померла 19 травня 2017 року. [PERSON] на час смерті належав на праві власності як члену колгоспного двору та спадкоємцю за законом після смерті її батька [PERSON], який помер 5 грудня 1998 року, належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Вишневій, 17 у с. Погірці Самбірського району Львівської області. Відповідно до ст. ст. 1220, 1216 та 1218 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу і у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Отже, унаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право власності на вказаний будинок, і спадкоємцями першої черги за законом є її син [PERSON] та чоловік [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на відсутність у спадкодавця свідоцтва про право власності на будинок. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Цивільним кодексом Української РСР 1963 року не було передбачено обовязкової державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, така була визначена Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно. Зазначені нормативні\~акти передбачали\~державну реєстрацію\~будівель,\~споруд,\~державну реєстрацію\~права власності\~на нерухоме\~майно,\~проте виникнення\~права власності\~на будинки,\~споруди не\~залежало від\~державної реєстрації\~до часу\~набрання чинності\~ЦК України\~та Законом\~України «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» і тому при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 р. № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» було встановлено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 р., є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені обєкти будівництва. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Ураховуючи наведене, у [PERSON] виникло право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Вишневій, 17 у с. Погірці Самбірського району Львівської області. Сторонам розяснено наслідки визнання позову. Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За наведеного, право позивача на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно за законом.

Outcome: approved