Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] 12 червня 2017 року звернулася до суду із позовами, в обґрунтування яких посилається на те, що вона є власником [ADDRESS] районну Луганської області. В 2007 році вона зареєструвала у якості члена сімї [PERSON] У 2008 році вона зареєструвала сина відповідача [PERSON], з яким було укладено договір найму до 01 березня 2011 року. Останній до травня 2015 року не проживає без поважних причин, тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. З [PERSON] у 2011 році вона припинила сімейні відносини, він самовільно розпоряджається сумісним майном, не сплачує комунальні платежі, зловживає спиртними напоями, не прибирає в приміщенні, створює неналежні умови для проживання, перешкоджає їй в користуванні жилим приміщенням, тому просить зняти його з реєстрації та виселити. У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги. Відповідач [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що вимоги [PERSON] є безпідставними, навпаки посилається, що вона зі своєю сестрою перешкоджають йому у користуванні жилим приміщенням, три місяця тому запропонували піти з будинку. Відповідач [PERSON] у заяві з місць позбавлення волі на імя суду позов визнав, на жиле приміщення не претендує. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідка, суд вважає за необхідне позовні вимоги стосовно [PERSON] задовольнити, у повних вимогах до [PERSON] відмовити. Відповідно до ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч.3 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 116 ЖК України, на яку посилається позивач, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять не можливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 6-8, 21-23). У вказаному будинку з 09 січня 2007 року зареєстровані [PERSON] у якості члена сімї та з 21 березня 2008 року його син [PERSON] у якості піднаймача (а.с.16, 17, 38, 39, 53-56) зі строком дії до 01 березня 2011 року. По закінченню цього договору [PERSON] фактично не проживав у спірному будинку, а з 02 квітня 2015 року його затримали і по теперішній час він відбуває покарання у місцях позбавлення волі (а.с.41-43). [PERSON] визнає вимоги [PERSON], на спірний будинок не претендує, не проживав у ньому після закінчення дії договору піднайму, тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується вимог позивача до [PERSON], то в цій частині позову необхідно відмовити. Юридичні факти, які визначені у ст. 116 ЖК України, у справі відсутні, позивач не надала доказів про їх наявність. Із показань свідка [PERSON] можна зробити висновок, що останні 6 років між [PERSON] та [PERSON] не існує подружніх стосунків, оскільки останній ображає власника будинку, жиле приміщення не утримує, комунальні послуги не сплачує, вивіз майно, тому вона запропонувала йому піти з будинку, але вказане не є підставою для застосування до відповідача правил ст.116 ЖК України. Вимоги про усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації не можуть бути задоволенні з огляду на наступне. За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. [PERSON] є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання і ст.7 цього Закону підлягає застосуванню до правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких повязані з виникненням юридичного факту щодо зняття з реєстрації за місцям проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Оскільки підстав для виселення [PERSON] не має, то і вимоги про зняття з реєстрації не підлягають задоволенню.

Outcome: partial