Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

[PERSON] 13 червня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради (КЗ ОКЦМСЕ ДОР) про поновлення строку і оскарження наказу про винесення догани, позовні вимоги не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що позивач є головою ОМСЕК № 5 КЗ ОКЦМСЕ ДОР, 05 грудня 2013 року відповідач в особі головного лікаря видав наказ, яким виніс позивачу догану за відсутність контролю за достовірністю наданої інформації при підготовці відповіді на звернення громадян. Про цей наказ позивач особисто дізналася лише 05 червня 2014 року, а відповідач належним чином цей наказ їй на вручив до цього часу. Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки в її функціональних обов'язках немає обов'язку контролю за достовірністю наданої інформації при підготовці відповіді на звернення громадян, це обов'язок самого головного лікаря. Також при винесенні вказаного наказу і до цього на позивачку не покладалися додаткові обов'язки, наказ про догану відповідач повинен був довести до її відома під особистий розпис, чого зроблено не було. Звернулася до відповідача і просила відповісти, чому вказаний наказ винесено з таких підстав, відповіді не було, що також не законно. Вважаючи незаконним не тільки саму видачу наказу, а і той порядок, який при цьому відповідачем був застосований, просила поновити їй термін для звернення за оскарженням цього наказу, оскільки пропущений він з поважних причин (наказ їй не вручено і належним чином до її відома не доведено) та скасувати цей наказ про догану, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача КЗ ОКЦМСЕ ДОР позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно позивач є головою ОМСЕК № 5 КЗ ОКЦМСЕ ДОР, 05 грудня 2013 року відповідач в особі головного лікаря видав наказ, яким виніс позивачу догану за відсутність контролю за достовірністю наданої інформації при підготовці відповіді на звернення громадян. Наказ законний і правильний, з цим наказом позивачка ознайомлена, але від підпису відмовилася, про що складено акт. Наказ № 135 про догану позивачу видано з дотриманням всіх вимог закону згідно з чинним законодавством, вірно, ніякої шкоди не завдавали, порушень з їх боку допущено не було, їх дії були правомірними, всю належну позивачу інформацію надавали своєчасно і у відповідності до закону. Позивачка пропустила строк для звернення до суду і лише з цих підстав позов не можу бути задоволеним. Все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов'язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, з'ясувавши думку сторін, дослідивши добуті та надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обгрунтованою і підлягаючою задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є головою обласної медико-соціальної експертної комісії № 5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради. 05 грудня 2013 року відповідач КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради в особі головного лікаря Борисова С.М. виніс наказ № 135, згідно якого позивачу винесено догану за відсутність контролю за достовірністю наданої інформації при підготовці відповіді на звернення громадян. Підставою для винесення вказаного наказу було наступне: в листопаді 2013 року за резолюцією головного лікаря на позивача було розписане звернення громадянки, щодо групи інвалідності її сина, [PERSON]. Позивачем був підготовлений проект відповіді на вказане звернення. В даному проекті мова йшла про те, що [PERSON] був оглянутий психіатричною МСЕК № 2 та йому встановлено ІІ групу інвалідності від загального захворювання безстроково, в тому числі було зазначено, що [PERSON] є інвалідом з дитинства. В подальшому відповідь на запит була надана заявниці та до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації за підписом головного лікаря Борисова С.М.. 02 грудня 2013 року заявниця особисто звернулась до цього головного лікаря з питань роз'яснення відповіді на її звернення в тому числі зазначила, що її син є інвалідом від загального захворювання, а не з дитинства, як вказано в відповіді на її звернення. Цього ж дня за резолюцією головного лікаря позивачкою було складено новий проект відповіді на запит із виправленням вказаної помилки та наданий особисто заявниці. При цьому, визначення підстав захворювання [PERSON] жодним чином не впливало на суть запиту. В подальшому позивачкою було надано письмові пояснення на ім'я головного лікаря КЗ ОКЦМСЕ ДОР, щодо обставин за яких було допущено помилку при написанні підстав набуття [PERSON] інвалідності. Саме це і стало підставою для видачі наказу № 135 про винесення догани позивачу. Але відповідно до посадової інструкції голови обласної МСЕК № 5 до повноважень позивача не входить контроль за достовірністю надання інформації при підготовці відповіді на звернення громадян, крім того, до її обов'язків не входить надання відповідей на звернення громадян, ці відповіді дає виключно головний лікар. Позивач вважає, що догана їй винесена незаконно, оскільки будь-яких дій, які б стали підставою для цього, позивач не скоювала, позивачем також не було скоєно будь-яких інших дій або вчинків, які б могли бути кваліфіковані, як порушення нею умов трудового договору, правил внутрішнього трудового розпорядку. Звернулася до відповідача і просила відповісти, чому вказаний наказ винесено з таких підстав, відповіді не було, що також не законно. Позивач вважає незаконним не тільки саму видачу наказу, а і той порядок, який при цьому відповідачем був застосований, ставить питання про поновлення їй терміну для звернення за оскарженням цього наказу, оскільки пропущений він з поважних причин (наказ їй не вручено і належним чином до її відома не доведено) та скасування цього наказу про догану. Виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що п. 3.16 Положення про обласну медико-соціальну експертну комісію № 5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради передбачає функцію - «готувати проекти відповідей на письмові звернення громадян за резолюцією головного лікаря КЗ ОКЦМСЕ ДОР». Отже позивач має право лише готувати проекти відповідей на письмові звернення громадян, що вона і зробила в даному конкретному випадку. Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу, при його складанні не вказано, який пункт/статтю Положення про обласну медико-соціальну експертну комісію № 5 або посадової інструкції порушено позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. В супереч приписам ст. 149 КЗпП України, відповідач в мотивувальній частині наказу не вказав, в чому полягає надання позивачем недостовірної інформації на звернення заявника та які саме це спричинило наслідки. Судом з'ясовано, що позивач 26 років працює в системі охорони здоров'я, з них 14 років в обласній медико-соціальній експертній комісії № 5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, а з них - 5 років на посаді голови вказаної комісії; вона є лікарем вищої категорії і за весь час роботи жодного разу її не було притягнуто до будь-яких видів дисциплінарних стягнень. Однак вищевказані обставини також не були враховані відповідачем при обранні виду дисциплінарного стягнення. Позивачем пропущений строк на оскарження наказу, визначений в ст. 233 КЗпП України, однак це пов'язано з тим, що її не було вчасно ознайомлено з цим наказом № 135, що підтверджується відсутністю її підпису у відповідних документах відповідача (копії наказу про ознайомлення з ним та інш.), а враховуючи приписи ст. 234 КПпП України - «У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.», суд ввжає можливим поновлення цього строку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів … що випливають із трудових правовідносин. Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Такі пояснення позивач надавала відповідачу, але що з цими поясненнями було далі, чи видавався наказ і який, позивачу не відомо, їй навіть до цього часу невідомо в чому полягає суть порушення нею трудової дисципліни, якого вона в дійсності не скоювала, і у зв'язку з чим вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності в вигляді догани. Позивач вважає, що саме небажання відповідача дотримуватись вимог чинного законодавства України та відсутність контролю за достовірністю наданої інформації при наданні відповіді на звернення громадян з боку головного лікаря (про що є пряме посилання в його посадовій інструкції) і є реальною причиною видання такого наказу 05 грудня 2013 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, пов'язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків відповідачу було завдано ушкодження здоров'я, порушено його права, завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями позивача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в частині. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги посилання представника відповідача на не згоду з позовом, оскільки вони спростовуються вищевикладеним і об'єктивно нічим не підтверджуються. Суд вважає правомірними позовні вимоги про порядок, який відповідачем був застосований при видачі вказаного незаконного наказу та інш., оскільки вони знайшли своє підтвердження в судовому засіданні: порушення законодавства з боку відповідача не надання чи недостовірності інформації, неправомірності дій чи бездіяльності судом встановлено. Твердження представника відповідача відносно протиправності дій самого позивача є лише його оціночним судженням, що не може бути витлумачене, як таке, що містить фактичні дані. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів, які використовує в своєму позові позивач. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і поновити позивачу [PERSON] строк на оскарження наказу № 135 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР від 05 грудня 2013 року та скасувати як незаконний наказ № 135 Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради від 05 грудня 2013 року про оголошення догани [PERSON]. В зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати державного мита по цій категорії справ, а позовні вимоги задоволені, то суд вважає за необхідне судові витрати в вигляді судового збору стягнути з відповідача на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.. Таким чином суд вважає, що обставини позовних вимог знайшли своє об'єктивного підтвердження в ході судового засідання, позовні вимоги про поновлення строку і визнання наказу незаконним та скасування його в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved