Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] 06 червня 2016 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що після смерті 22 липня 2015 року його матері [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з будівлями і спорудами №26 по вул. Набережна в с. Красноріченське Кремінського району Луганської області, яку остання фактично прийняла після смерті її чоловіка /батька позивача/ [PERSON] Його сестра [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на його користь. Він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але останній відмовив у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на вказаний будинок, тому просить визнати його спадкоємцем за законом після смерті матері та визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за його відсутністю, з рішенням суду згоден. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за її відсутністю, заперечень проти позову не має. Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 цього Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Докази, які надані до справи, свідчать про наступне. [PERSON], який народився 30 травня 1956 року, є сином [PERSON], померлого 13 червня 2011 року, та [PERSON], померлої 22 липня 2015 року (а. с. 6-8). За життя [PERSON] отримав технічний паспорт на житловий будинок №26 по вул. Набережна в с. Красноріченське Кремінського району Луганської області (а.с. 18-20), в якому згідно довідок виконкому Красноріченської селищної ради проживав до дня смерті разом з дружиною [PERSON], а остання проживала у вищевказаному будинку одна до дня її смерті (а.с. 37-38). Позивач 28 грудня 2015 року звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини (а.с. 9). Але нотаріус постановою від 12 квітня 2016 року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на вказаний будинок (а.с. 10-11, 17). Згідно довідки (а.с. 46) [PERSON] належить домоволодіння в с. Кабанє по вул. Набережній, 26. Але в КП «Кремінське РБТІ» інформація щодо оформлення права власності на вказаний будинок відсутня (а.с. 44). Приватний нотаріус [PERSON] не має можливості зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно житловий будинок у звязку зі смертю власника [PERSON] (а.с. 45). Згідно інформації Луганського обласного державного нотаріального архіву (а.с. 52) документ на домоволодіння, посвідчений Кремінською нотаріальною конторою 27 травня 1971 року за реєстровим номером 797 від імені [PERSON] знаходиться у м. Луганську на тимчасово окупованій території. Отже суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування, оскільки законом у даному випадку не передбачено іншого порядку окрім\~ судового\~ для захисту\~ його інтересів, тому суд вважає за необхідне в цій частині вимоги [PERSON] задовольнити. Разом з тим суд не бачить підстав для визнання [PERSON] спадкоємцем після смерті матері [PERSON], оскільки за ст. 1261 ЦК України він є спадкоємцем першої черги і вказаний факт ніким не оспорюється.

Outcome: partial