Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 15 вересня 2019 року позивач домовився з відповідачем про укладення цивільної угоди про продаж за 60000 грн садиби, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та приватної земельної ділянки площею 0,4586 га, розташованої по [ADDRESS] . Позивач передав відповідачу авансовий внесок за продаж будинку в розмірі 10000 грн, а відповідач передала йому ключі від будинку. Вони домовилися, що договір купівлі - продажу житлового будинку посвідчать у нотаріуса, де позивач передасть залишок суми за будинок в розмірі 50000 грн відповідачу. Позивач володіє та користується цією садибою, яка фактично знаходиться у його власності. Позивач вказує, що відповідач ухиляється від укладення нотаріально посвідченого договору, посилаючись на те, що вона ще не закінчила з оформленням документів на присадибну земельну ділянку. Позивач, посилаючись на ст.ст.220, 316, 321, 328, 324, 346, 392, 396, 655, 656, 658, 665 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу садиби, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та приватної земельної ділянки площею 0,4586 га, розташованої по [ADDRESS] , укладений 15.09.2019 між [PERSON] , як продавцем, і [PERSON] , як покупцем; визнати за [PERSON] право власності на садибу, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та приватної земельної ділянки площею 0,4586 га, розташованої по [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив визнати правочин дійсним і визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельною ділянкою, розташований по [ADDRESS] . Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини своєї не явки суду не повідомила. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, позов визнав, проти задоволення позову не заперечував, тому що позивач передав відповідачеві всю обумовлену суму за продаж житлового будинку з господарськими будівлями та земельною ділянкою. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч.4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. Згідно з ст. 4 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2019 року позивач за умовами цивільної угоди купив у відповідача садибу, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та приватної земельної ділянки площею 0,4586 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за узгодженою сторонами ціною 60000 (шістдесят тисяч) грн. Позивач 15.09.2019 передав відповідачу авансовий внесок за продаж будинку в розмірі 10000 грн, а відповідач передала позивачу ключі від будинку, житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами і власноруч написану розписку про отримання авансового внеску від позивача. У грудні 2019 позивач передав відповідачу залишок суми в розмірі 50000 грн. Відповідач не закінчила оформлення на себе права власності на земельну ділянку під спірним будинком. Сторони домовилися, що після реєстрації права власності на земельну ділянку вони посвідчать договір купівлі - продажу садиби. Позивач володіє та користується цією садибою, але не може оформити на неї право власності. Відповідач ухиляється від укладення нотаріально посвідченого договору, посилаючись на те, що вона ще не закінчила з оформленням документів на земельну ділянку. Ці обставини підтверджуються розпискою відповідача, яку надав позивач. Відповідно до ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу садиби, включаючи ціну та порядок розрахунку і передачі майна. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач передав, а позивач прийняв нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами земельної ділянки для обслуговування будинку та ведення особистого підсобного господарства. За договором купівлі - продажу, як визначає ч. 1 ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає, або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити певну суму грошей. Умови, передбачені вказаною статтею, сторони виконали. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, належить власнику товару. Якщо продавець не є власником, покупець набуває права власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Зазначена садиба належить відповідачу, що він підтвердив, надавши позивачу правовстановлюючі документи : витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16713141, виданий 19.11.2007 колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 11), договір купівлі-продажу житлового будинку від 25.10.2007, посвідчений приватним нотаріусом Петропавлівського нотаріального округу Свириденко Л.В. (а.с. 12), витяг з Державного реєстру правочинів № 4838351 від 25.10.2007, виданий приватним нотаріусом Петропавлівського нотаріального округу Свириденко Л.В. (а.с. 11), державний акт на право приватної власності на землю площею 0,4586 га без кадастрового номера, виданий 02.07.1996 Дмитрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с. 19). Відповідач також передав позивачу технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений у 2007 році колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», реєстровий номер 22/178 (а.с. 13-18). Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідач відмовляється від виконання свого зобов`язання посвідчити договір нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відмовляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, сторони дійсно уклали договір купівлі-продажу без дотримання форми його укладення, передбаченої чинним законодавством України, відбулось повне виконання договору сторонами: позивач сплатив відповідачу обумовлену у договорі купівлі-продажу вартість придбаного майна, відповідач передав позивачу це майно, позивач володіє та користується цим майном, чого не спростовано жодним доказом, але не має можливості належним чином оформити правочин через відмову продавця від нотаріального посвідчення, що є підставами для визнання цього правочину дійсним та визнання за позивачем права власності на придбане за цим правочином нерухоме майно. Суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 381 ЦК України передбачено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із суми, сплаченої позивачем відповідачу за придбану ним садибу, позивачем була визначена ціна позову та відповідно до вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» позивачем був сплачений судовий збір, про що до позову додана квитанція банку від 11.12.2019 (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, тому суд вважає за можливе клопотання позивача задовольнити та залишити судові витрати на ньому (а.с. 4). На підставі викладеного,

Outcome: approved