Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, ПАТ КБ «ПриватБанк»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича (далі - третя особа, Приватний нотаріус Швець Р.О.), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 22.05.2017 року, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за № 3288, яким звернуто стягнення грошових коштів у розмірі 124 317,43 грн.; скасувати виконавчий напис від 22.05.2017 року, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за № 3288, яким звернуто стягнення грошових коштів у розмірі 124 317,43 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 22.11.2017 року йому стало відомо про існування постанови державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23.10.2017 року у виконавчому провадженню ВП № 54874393 про арешт його майна на суму 125 767,43 грн. Зазначена постанова винесена на підставі виконавчого напису Приватного нотаріуса Швеця Р.О. № 3288 від 22.05.2017 року. Підставою для вчинення виконавчого напису нотаріусом є існуюча заборгованість за кредитним договором б/н від 11.11.2011 року, укладеним між позивачем та відповідачем, в розмірі 124 317,43 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 10 148,51 грн., сума заборгованості за відсотками - 103 830,65 грн., сума заборгованості з комісії та пені - 3 942,20 грн., сума заборгованості по штрафам - 5 896,07 грн. та витрати на вчинення нотаріального запису - 1 450,00 грн. Разом з тим, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Проте, як вбачається із документів, що були надані для вчинення виконавчого напису, вони не містять інформації та доказів, що підтверджують безспірність вимог відповідача до позивача. Крім того, нотаріусом не враховано факт пропуску строку позовної давності відповідачем. До того ж, відповідачем приховано від нотаріуса той факт, що грошові кошти з рахунку позивача були списані не ним, а просто викрадені невстановленими особами, що підтверджується листом про звернення до ПАТ «ПриватБанк» слідчим СВ Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області під час розслідування кримінального провадження № 12013110030009688 від 04.07.2013 року. Отже, вчинений Приватним нотаріусом Швецем Р.О. виконавчий напис про стягнення коштів від 22.05.2017 року № 3288 підлягає скасуванню. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та справу призначено до судового розгляду на 12.06.2018 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.06.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було передано до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.11.2018 року. 18.10.2018 року дна адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Швеця Р.О. надійшло клопотання щодо розгляду цивільної справи без його присутності. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2018 року, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку із неявкою представника відповідача та відсутністю відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, підготовче засідання було відкладено до 01.02.2019 року. 17.12.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Швеця Р.О. надійшло клопотання щодо розгляду справи без його присутності. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2019 року, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням клопотання позивача, підготовче засідання було відкладено до 02.04.2019 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2019 року, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку із неявкою учасників справи та відсутністю відомостей про вручення третій особі повідомлення про дату, час і місце судового засідання, підготовче засідання було відкладено до 13.06.2019 року. 08.04.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Швеця Р.О. надійшло клопотання щодо розгляду справи без його присутності. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.06.2019 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 23.09.2019 року. 19.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Швеця Р.О. надійшло клопотання щодо розгляду справи без його присутності. 23.09.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача та його представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Згідно з ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки від позивача, його представника та третьої особи на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшли клопотання про розгляд цивільної справи без їх участі, а, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0100110804444, ПАТ КБ «ПриватБанк» одержало судову повістку в якій повідомлялося про призначення судового засідання на 23.09.2019 року 12.08.2019 року, то суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 11.11.2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В подальшому 12.04.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Приватного нотаріуса Швеця Р.О. із заявою б/н про вчинення виконавчого напису на копії Кредитного договору б/н від 11.11.2011 року для стягнення боргу частинами в розмірі 124 317,43 грн. за період з 11.11.2011 року по 31.01.2017 року. 22.05.2017 року Приватним нотаріусом Швецем Р.О. було вчинено виконавчий напис (реєстраційний № 3288) щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 11.11.2011 року, що був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», у сумі 124 317,43 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 148,51 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 103 830,65 грн., заборгованості з комісії та пені у розмірі 3 942,20 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5 896,07 грн., витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 1 450,00 грн. Постановою Головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва Бойченко Світлани Валеріївни від 23.10.2017 року в межах виконавчого провадження № 54874393 по примусовому виконанню виконавчого напису № 3288 від 22.05.2017 року, накладено арешт на майно, що належить боржнику - [PERSON] в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 125 767,43 грн. Згідно із ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно з пп. пп. 1.1, 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій (в редакції, що діяла на 22.05.2017 року), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій (в редакції, що діяла на 22.05.2017 року), нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій (в редакції, що діяла на 22.05.2017 року), встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як визначено у пп. 3.4 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій (в редакції, що діяла на 22.05.2017 року), строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. В силу вимог пп. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій (в редакції, що діяла на 22.05.2017 року), при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. В силу п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15. В подальшому аналогічна правова позиція була підтримана і Верховним Судом у його постановах від 01.04.2019 року у справі № 723/3151/16-ц (провадження № 61-34310св18), від 06.02.2019 року у справі № 638/850/16-ц (провадження № 61-8898св18). Так, Верховний Суд у своїй постанові від 26.11.2018 року у справі № 207/3365/16 (провадження № 61-30909св18) зазначив, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 05.07.2017 року в справі № 6-887цс17. Так, для вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано Приватному нотаріусу [PERSON] копію кредитного договору, засвідчену виписку з особового рахунку боржника, вимогу про усунення порушень за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку, опис вкладення у цінний лист. Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав для вчинення виконавчого напису оригіналу кредитного договору № б/н від 11.11.2011 року. Верховний Суд при розгляді аналогічного питання висловив позицію, викладену у постанові від 26.11.2018 року у справі № 207/3365/16 (провадження № 61-30909св18), в якій зазначає: «за таких обставин, встановивши, що на момент для вчинення виконавчого напису не було надано оригіналу кредитного договору, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову». Додатково суд звертає увагу і на позицію Верховного Суду, що викладена у його постанові від 07.02.2018 року у справі № 204/4071/14-ц (провадження № 61-360св18), згідно з якою безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, як вбачається з матеріалів справи нотаріусу було надано лише розрахунок заборгованості, що був підготовлений працівниками банку, станом на 31.01.2017 року, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Натомість, доказів подання Приватному нотаріусу засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості до матеріалів справи не долучено. Зазначення у додатках до заяви про вчинення виконавчого напису вих. № б/н від 12.04.2017 року копії виписки по рахунку боржника не є належним підтвердженням того факту, що така копія виписки надавалась нотаріусу для вчинення виконавчого напису. При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.11.2011 року, заборгованість обчислюється за період з 30.03.2012 року, проте виконавчий напис вчинено за період з 11.11.2011 року по 31.01.2017 року. Отже, нотаріусом не було перевірено розрахунок заборгованості, що надав відповідач. До того ж, як вбачається із тверджень позивача та підтверджується листом про звернення до ПАТ КБ «ПриватБанк» слідчим СВ Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області під час розслідування кримінального провадження № 12013110030009688 від 04.07.2013 року, грошові кошти з карткового рахунку позивача могли бути зняті невстановленими особами, а не позивачем. Зазначене свідчить про те, що вимоги відповідача не можна кваліфікувати як безспірні. Також суд вертає увагу, що відповідно до виконавчого напису № 3288 від 22.05.2017 року, строк, за який провадиться стягнення - 1908 днів, а саме з 11.11.2011 року по 31.01.2017 року, що також свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущений строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, зважаючи на те, що певна частина зазначеного періоду охоплює період за яким стягнення за виконавчим написом не допускається. За таких обставин, у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі за № 6-887цс17 та Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 369/11680/15-ц (провадження № 61-14156св18) суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 та у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 204/4071/14-ц (провадження № 61-360св18). В межах вирішення цієї справи, суд звертає увагу і на те, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами, Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Даними умовами передбачено, що відповідач зобов`язується погашати заборгованість за цим Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Крім того, установлено, що Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов`язання. Натомість зазначені Умови не містять підпису [PERSON] . При цьому, банком не надано доказів, а судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме на підставі належної і погодженої сторонами редакції Умов нараховано спірну заборгованість та відповідно, чи брав на себе зобов`язання [PERSON] зі сплати комісії та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. В силу норми ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім клієнтам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже, з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зазначає, що до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Аналізуючи викладене, суд вважає, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 11.11.2011 року, в т.ч. щодо відсотків, пені, комісії та штрафів не є безспірною, оскільки вказаним договором чітко та зрозуміло не встановлено ставки і розміри вказаних санкцій за порушення умов повернення кредитних коштів. Підсумовуючи все викладене вище у сукупності, суд приходить до висновку, що виконавчий напис Приватного нотаріуса Швеця Р.О. № 3288 від 22.05.2017 року є таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та його скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року (справа № 802/2236/17-а). Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.899456223.1 від 21.11.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 640,00 грн. у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 18, 207, 530, 633, 634, 638, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», пп. пп. 1.1, 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ, пп. пп. 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172,

Outcome: approved