Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 21 вересня 2016 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що остання з [PERSON] з 24 липня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 11 листопада 2014 року за кошти її батька [PERSON] було придбано вантажний автомобіль марки ГАЗ 5312, синього кольору, 1991 року випуску, ціна якого на теперішній час складає приблизно 50\~000 грн. Шлюб між ними розірвано 27 липня 2016 року. Автомобіль знаходиться у відповідача, добровільно його поділити він не бажає, тому просить визнати за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль. [PERSON] 31 січня 2017 року предявив позов до [PERSON], [PERSON], в обґрунтування якого посилається на те, що ним 11 листопада 2014 року у [PERSON] було придбано вказаний автомобіль вартістю 2\~000 доларів США, але документи оформив на колишнього зятя [PERSON], оскільки його донька на той час знаходилися на значній відстані від нього, а зять мав намір користуватися ним в м. Києві для покращення добробуту сім'ї. Він вимагав від зятя повернути автомобіль, на що той відмовився. Тому просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, а позов [PERSON] визнав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали з підстав їх необґрунтованості, оскільки автомобіль було придбано також за його кошти. Він не заперечує про рівність прав його і колишньої дружини на автомобіль. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідка, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 цього Кодексу майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 365 ЦК України встановлено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У п. 25 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. [PERSON] та [PERSON] з 24 липня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 27 липня 2016 року розірвано (а.с. 3). Від шлюбу вони мають малолітню доньку Рєнату, [INFO] (а.с. 5). Відповідно до повідомлення регіонального сервісного центру в Луганській області №31/12/9-2767 від 16 серпня 2016 року (а.с.4) 11 листопада 2014 року автомобіль марки ГАЗ 5312, синього кольору, 1991 року випуску, VIN: ХТН531200М1378017, номерний знак 06430АТ перереєстрований на [PERSON] Згідно листа директора ТОВ «ЛЕНКОР» [PERSON] (а.с. 71) визначити ринкову вартість спірного автомобілю не видалося можливим, оскільки [PERSON] на виклик експерта не прибув та автомобіль не надав. Тому суд погоджується з вартістю вказаного автомобіля у 50\~000 грн. Протилежне сторонами не спростовано та відповідного клопотання про призначення експертизи не заявлено. У суду не має підстав на передачу транспортного засобу [PERSON], оскільки ці вимоги належним чином не обґрунтовані. Вона не має посвідчення водія, навпаки її колишній чоловік є титульним володільцем автомобіля і має посвідчення на право управління ним і ці вимоги обмежують права [PERSON] у спільній сумісній власності. [PERSON] вимоги про поділ майна з визначенням часток у спільному майні не заявляла, тому суд не може за власною ініціативою залишити автомобіль у їх спільній власності. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певним засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Показання свідка [PERSON], який підтвердив показання [PERSON], не є допустимими доказами, оскільки відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України вчинення правочинів між фізичними особами на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян та постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року\~\~№ 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», повинні відбуватися у письмовій формі договору. Це стосується купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Outcome: dismissed