Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом про виселення [PERSON] (далі відповідач) з [ADDRESS] (далі по тексту спірна квартира), посилаючись на те, що вона є співвласником даної квартири разом з своєю сестрою [PERSON] та її донькою [PERSON] В час, коли позивач відбувала покарання в місцях позбавлення волі, відповідач почав проживати в спірній квартирі без її згоди на його заселення. Після звільнення та повернення додому, позивач вийшла заміж та народила дитину. У зв'язку з тим, що відповідач без її згоди та відома вселився в спірну квартиру, вона вимушена була проживати з чоловіком в найманих квартирах так як іншого житла немає. Вирішення питання щодо встановлення порядку користування приміщенням мирним шляхом є неможливим, зокрема рішенням суду було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо цього. Відповідач заважає їй вільно користуватись належною їй квартирою, в добровільному порядку виселятись не збирається. До початку розгляду справи по суті, [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права користування [ADDRESS], посилаючись на те, що дана квартира належить його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Він почав проживати в зазначеній квартирі ще до реєстрації шлюбу з [PERSON] та на момент його вселення в житло була згода на це його дружини та її доньки. [PERSON] була обізнана про його проживання в спірній квартирі та не заперечувала проти цього. Зокрема, ним було здійснено погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведений ремонт в квартирі. Вважає, що як член сім'ї співвласника квартири має право користування даною квартирою. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги первісного позову в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому. Проти задоволення вимог зустрічної позовної заяви заперечували, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги первісної позовної заяви не визнали, посилаючись на те, що відповідач є членом сім'ї співвласника спірної квартири, у зв'язку з чим має право користування даним приміщенням. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в ній. Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] заперечувала щодо вимог первісної позовної заяви, мотивуючи це тим, що відповідач є її чоловіком та батьком молодшої доньки, а отже заселений в спірну квартиру на законних підставах. Протягом проживання в квартирі сплачував кошти за комунальні послуги, проводив ремонт. Позивачу не чинились перешкоди в проживанні у вказаній квартирі, а навпаки виділилась частина кімнати, комплект ключів від вхідних дверей позивач має. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримала в повному обсязі. Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] заперечувала щодо вимог первісної позовної заяви, посилаючись на те, що відповідач є рідним батьком її сестри [PERSON] та чоловіком її матері [PERSON] Їх родина ніколи не перешкоджала позивачу проживати в спірній квартирі. Зокрема, відповідач сплачував борг за житлово-комунальні послуги, та має право проживати в спірній квартирі разом зі своєю родиною. Позивач створює негативний та напружений мікроклімат в родині, провокує на скандали, погрожує. Крім того, зазначила, що категорично проти проживання в спірній квартирі чоловіка позивача, оскільки в кімнаті проживає вона та буде соромитись чужого чоловіка. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідка [PERSON], суд дійшов до висновку, щодо відмови в задоволенні первісного та зустрічного позовів з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.12.2002 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності в рівних долях позивачці та третім особам по первісній позовній заяві, та складається з двох ізольованих кімнат площею 11,9 кв.м. та 17 кв.м., балкону, кухні, ванної кімнати, вбиральні та коридору. Жила площа квартири складає 28,9 кв.м., загальна площа 50,54 кв.м. У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї, в спірній квартирі зареєстровані позивач, треті особи, донька [PERSON] - [PERSON] та донька [PERSON] - [PERSON] (а.с. 27). 29.06.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.06.2007 р., серія [NUMBER] (а.с. 41). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 42). У відповідності до довідки ЖЕК № 314 від 15.10.2014 р. відповідач за первісним позовом проживає в спірній квартирі без реєстрації (а.с. 43). У відповідності до довідки про звільнення, позивач 31.07.2012 р. умовно-достроково звільнена від відбування покарання у вигляді позбавлення волі (а.с. 45). 25.01.2014 р. позивач уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією паспорту позивача (а.с. 7). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.07.2014 р. в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2014 р. вказане рішення суду залишено без змін. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Власник майна відповідно до ст.ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Ч.1 ст. 156 ЖК України, передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартир), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно частини 4 цієї статті, до членів сім'ї власника будинку (квартир) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Враховуючи викладене, відповідач є чоловіком [PERSON], та членом сім'ї співвласника спірної квартири. У відповідності до ст. 157 ЖК України, виселення членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач тривалий час проживає в спірній квартирі, а саме близько 9 років, є членом сім'ї співвласника квартири, а саме чоловіком [PERSON] та, крім того батьком неповнолітньої [PERSON], яка зареєстрована в вказаному житловому приміщенні. Крім того, позивачем не надано суду доказів чинення з боку відповідача перешкод в реалізації позивачем свого права власності на спірне майно, руйнування чи псування жилого приміщення відповідачем, порушенням ним правил соціалістичного співжиття тощо. У відповідності до зазначеного суд не знаходить підстав для виселення відповідача з [ADDRESS] та приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог первісного позову. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», роз'яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач в спірній квартирі не зареєстрований, а місцем його реєстрації є Одеська область. Отже, за [PERSON] не може бути визнано право користування жилим приміщення [ADDRESS], оскільки він зберігає право користування жилою площею в іншому жилому приміщенні, яке є його місцем реєстрації. Крім того, співвласник спірної квартири [PERSON] згоди на вселення [PERSON] не надавала, порядок користування даним жилим приміщенням між власниками та членами їх родини не обумовлений. Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Outcome: dismissed