Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

\~[PERSON] 19 лютого 2019 року звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час проведення бойових дій і антитерористичної операції в місці розташування відповідача, він виїхав з м. Первомайську на підконтрольну Українській владі територію. З метою отримання статусу безробітного він звернувся до Кремінського районного центру зайнятості, але йому в цьому було відмовлено у звязку з наявністю трудових відносин з відповідачем. Тому на підставі ч.4 ст.7 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб в редакції Закону України від 05 березня 2015 року просить задовольнити його позовні вимоги шляхом припинення трудових відносин за правилами ст.38 КЗпП. Позивач\~[PERSON] у судове засідання не зявився, у заяві на імя суду просить справу розглянути за його відсутністю. Відповідач знаходиться на тимчасово не підконтрольній Українській влади території, представника якого повідомлено про час та місце судового засідання шляхом розміщення відповідних оголошень на сайті судової влади. Тому суд вирішив справу розглянути за відсутністю сторін відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 цього Кодексу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні вимог [PERSON] відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ст. 5 цього Кодексу здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно до розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р на виконання абзацу третього пункту 5 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно з додатком зазначеного переліку, м. Первомайськ Луганської області відноситься до населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Згідно до постанови ВРУ від 17 березня 2015 року №251 - У111 «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» та постанови ВРУ від 17 березня 2015 року № 254 V111 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», м. Первомайськ Луганської області визнано тимчасово окупованою територією, а відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» будь-які\~органи,\~їх посадові\~та службові\~особи на\~тимчасово окупованій\~території та\~їх діяльність\~вважаються незаконними,\~якщо ці\~органи або\~особи створені,\~обрані чи\~призначені у\~порядку,\~не передбаченому\~законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», у тому числі на території Луганської області. Докази, які надано суду, свідчать про наступне. Відповідно до копії трудової книжки (а.с.4-7), заяви та копії довідки поштового відправлення (а.с.8-9), довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с10) позивач перебуває у трудових відносинах з Первомайською багатопрофільною міською лікарнею. З 13 березня 2015 року [PERSON] взятий на облік внутрішньо переміщених осіб. В лютому 2019 року на імя відповідача спрямував нотаріально посвідчену заяву про його звільнення, яку не було вручено у звязку з припиненням поштових відправлень на територію, на якій знаходиться лікарня. Правове регулювання порядку припинення трудового договору на вказаних територіях, в тому числі шляхом його розірвання, а також гарантій, що надаються працівникам, здійснюється Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в редакції Закону від 24 грудня 2015 року. Зокрема абзац другий ч. 4 ст. 7 цього Закону було доповнено новим реченням, відповідно до якого у разі припинення приймання поштових відправлень на адміністративно-територіальній одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у ст. 1 вказаного Закону /поняття внутрішньо переміщеної особи/, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи. Виконання цієї процедури і є підставою припинення трудового договору, отриманням статусу безробітного і як наслідок призначенням такій особі допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі, встановленому законодавством на випадок безробіття. Вказану процедуру позивач не виконав і доказів щодо її проведення суду не наддав. Суд не може також погодитися з вимогами позивача про припинення трудового договору шляхом його розірвання за правилами ст.38 КЗпП України, оскільки відповідно до чинного законодавства, припинення трудового договору є правомірним лише тоді, коли воно відбувається за передбаченими в законі підставами /ст.ст.36,38-41 цього Кодексу/. Але ж підстави, відповідно до якої позивач просить розірвати цей договір, не можна вважати правомірними. Необхідно також зауважити, що позивач в підтвердження своїх вимог вказує на виконану ним процедуру припинення трудового договору /надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява ним надіслана роботодавцю рекомендованим листом/, яка була чинною до 24 грудня 2015 року, але ж він звернувся до суду в лютому 2019 року, коли цю проблему було вирішено на законодавчому рівні, відповідно до якого існує інша процедура припинення трудового договору. У звязку з вищевказаним позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed