Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] 08 жовтня 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, а також судові витрати по справі. В позові [PERSON] зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини між ними фактично припинені з 07.09.2014р., та з цього часу вони мешкають окремо та не ведуть спільного господарства. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить її та дитину у скрутне матеріальне становище. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно. Також просила позов задовольнити в повному обсязі та посилалася на обставини, що зазначені у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти позову в частині розірвання шлюбу. В частині позову стосовно стягнення з нього аліментів він заперечував, оскільки він не працює та йому нічим сплачувати їх. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як убачається зі свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, 10 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №1677. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши докази у справі, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, а саме те, що сторони фактично не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Дитина мешкає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, відповідач належним чином не виконує своїх обов'язків по утриманню сина, хоча повинен це здійснювати, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманню дитини, невиконання своїх обов'язки відповідачем ставить позивачку та дитину у тяжке матеріальне становище, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави і позивачки належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору. Стосовно вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 300 грн., то суд вважає, що у цій частині позову належить відмовити, оскільки зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Суд не приймає у якості доказу довідку надану адвокатом про сплату 300 грн. у якості оплати на правову допомогу, оскільки така довідка не є платіжним документом.

Outcome: partial