Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON]) 27 лютого 2017 року звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про стягнення процентів за користування вкладом та трьох відсотків річних за порушення грошового зобов'язання. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень [PERSON] посилався на те, що рішенням суду від 03 березня 2016 року з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача стягнуто грошові кошти за договором банківського вкладу (депозиту) № SAMDNWFD0070027237900 «Вклад «Стандарт» від 04 грудня 2013 року в сумі 50 000,00 доларів США, що є еквівалентом 648 314,75 грн. За умовами зазначеного договору передбачено нарахування та сплату вкладнику 8,5% річних на суму вкладу, що за період з 04 грудня 2014 року по 08 жовтня 2014 року становить 1 798,97 доларів США. У зв'язку із зазначеним [PERSON] з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за період фактичного користування вкладом за період з 04 грудня 2013 року по 08 жовтня 2014 року, що становить 1 798,97 доларів США з можливістю конвертації суми в національну валюту на день здійснення платежу, за період з 09 жовтня 2014 року по 31 липня 2017 року - 11 946,58 доларів США з можливістю конвертації суми в національну валюту на день здійснення платежу, а також суму трьох відсотків річних за порушення грошового зобов'язання у відповідності з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у розмірі 107 709,00 грн., що є еквівалентом 4 212,32 доларів США; витрати зі сплати удового збору просив покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, надала письмові заперечення, відповідно до яких укладений між сторонами договір банківського вкладу є розірваним з 09 квітня 2014 року - з дати, зазначеної позивачем у його зверненні на адресу відповідача про відсутність намірів пролонгації дії договору. Крім того, зазначила, що умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу не передбачено нарахування відсотків у встановленому договором розмірі після закінчення строку, на який договір було укладено, а відсоткова ставка за вкладами на вимогу, що може застосовуватись в такому випадку згідно з правовим висновком Верховного суду України у справі № 6-1891цс15, в ПАТ КБ «Приватбанк» встановлена у розмірі 1 %. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів та стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070027237900 «Вклад «Стандарт» від 04 грудня 2013 рокув сумі 50 000,00 доларів США, що є еквівалентом 648 314,75 грн.(а.с. 10-11). Дане судове рішення було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року та набрало законної сили 03 березня 2016 року (а.с. 12-13). Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 06 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу та виплату всієї належної суми. Про дані обставини зазначає представник відповідача у своїх запереченнях проти вимог [PERSON], а також про це йдеться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року. Отже, з огляду на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України факт укладення між сторонами договору банківського вкладу № SAMDNWFD0070027237900 «Вклад «Стандарт» від 04 грудня 2013 року, а також факт звернення позивача до відповідача із заявою про розірвання договору 06 жовтня 2014 року не потребують доведення в даному судовому процесі. З тексту договору № SAMDNWFD0070027237900 «Вклад «Стандарт» від 04 грудня 2013 рокувбачається, що строк вкладу становить 366 днів, тобто до 04 грудня 2014 року (включно). Період нарахування відсотків за вкладом становить 1 місяць. Проценти на суму вкладу нараховуються з дня, наступного за днем надходження грошей до банку та проводиться за кожний календарний день; за день, коли вклад повертається, відсотки не нараховуються (п. 2). Після закінчення цілого місяця, який пройшов з моменту укладення договору, у перший робочий день, наступний за датою оформлення договору (п. 3). Строк дії договору припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом із процентами, що належать до виплати відповідно до умов договору (п. 4). Після закінчення строку вкладу банк перераховує з депозиту на вклад вкладника «на вимогу» (п. 6). Якщо після спливу 3-х календарних днів після надходження грошей на вклад «на вимогу» вкладник не вимагав суму вкладу або її частину, вкладник доручає банку перерахувати всю суму грошових коштів із вкладу «на вимогу» на даний депозит. При цьому процентна ставка за вкладом на новий строк відповідає ставці, яка діє в банку для нових вкладів даного найменування та строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок. Поточний розмір діючої процентної ставки зв вкладом можна дізнатися у відділенні банку або на сайті банку (п. 7). У вкладника та у банку є право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це один одного за два календарних дня до дати розірвання договору. Якщо вкладник вимагає закрити вклад «на вимогу», то зобов'язання банку за депозитним вкладом припиняються, а вклад повертається вкладнику. Якщо вкладник вимагає розірвати договір після спливу 6 місяців з дати його оформлення, але до закінчення строку вкладу, вказаного в розділі «Дані за вкладом», то вкладнику повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються за зниженою у 2 рази відсотковою ставкою (з урахуванням п. 8 договору) за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу або продовження його строку до дня розірвання договору (п. 12). Розмір відсоткової ставки за договором № № SAMDNWFD0070027237900 «Вклад «Стандарт» від 04 грудня 2013 рокувстановлено у розмірі 8,5 % річних на суму вкладу. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Положеннями ч. 1 ст. 1061 ЦК України визначено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно з ч. 3 ст. 1061 ЦК України встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом, а відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми восьми з половиною відсотків річних на суму вкладу за період фактичного користування вкладом з 09 жовтня 2014 року по 31 липня 2017 року у розмірі 11 946,58 доларів США, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки договір № SAMDNWFD0070027237900 «Вклад «Стандарт» було укладено 04 грудня 2013 рокустроком на 366 дні, тобто до 04 грудня 2014 року, із заявою про розірвання договору та виплату вкладу з нарахованими відсотками позивач звернувся до відповідача 06 жовтня 2014 року, а отже у відповідності до пункту 7 договору, яким визначено, що проценти після закінчення строку дії договору, нараховуються за відсотковою ставкою для вкладників даного найменування та строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, тобто починаючи з 09 жовтня 2014 року за даним договором має застосовуватися відсоткова ставка для вкладників за вкладом «Стандарт» строком на один рік, що діє в банку станом на 09 жовтня 2014 року. Ураховуючи викладене, зокрема п. 9 договору № SAMDNWFD0070027237900 «Вклад «Стандарт» від 04 грудня 2013 року, а також те, що сторона позивача наполягає на тому, що за укладеним між сторонами депозитним договором відповідач має сплатити позивачу суму відсотків, нараховану за ставкою, встановленою договором для першого строку, на який договір було укладено, тобто за ставкою 8,5 % річних, в свою чергу представник відповідача наполягає на тому, що умовами договору не передбачено нарахування відсотків у тому ж розмірі після закінчення строку дії договору, у зв'язку із чим в даному випадку банком має виплачуватись вкладнику розмір відсотків за вкладом «на вимогу», що за твердженням відповідача становить 1 %, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду відомостей відносно відсоткової ставки, що діяла в ПАТ КБ «Приватбанк» за вкладом «Стандарт» строком на один рік станом на 09 жовтня 2014 року, а представники позивача не заявляв клопотань про витребування у відповідача такої інформації, право на що представнику позивача судом було роз'яснено, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. При цьому суд зазначає про наявність у позивача права на отримання, а у відповідача обов'язку на виплату позивачу відсотків за договором № SAMDNWFD0070027237900 «Вклад «Стандарт» від 04 грудня 2013 року за період з 09 жовтня 2014 по дату фактичної виплати суми вкладу, проте у зв'язку з відсутністю відповідних зазначених вище відомостей у суду відсутня можливість для вірного визначення їхнього розміру, чим обумовлюється відмова у задоволені позову у відповідній частині. Між тим, з урахуванням положень пункту 12 договору банківського вкладу № SAMDNWFD0070027237900 «Вклад «Стандарт» від 04 грудня 2013 року, згідно із яким якщо вкладник вимагає розірвати договір після спливу 6 місяців з дати його оформлення, але до закінчення строку вкладу, вказаного в розділі «Дані за вкладом», то вкладнику повертається сума вкладу, а за неповний строк вкладу проценти виплачуються за зниженою у 2 рази відсотковою ставкою (з урахуванням п. 8 договору) за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу або продовження його строку до дня розірвання договору, суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача відсотки за період з 04 грудня 2013 року по 08 жовтня 2014 року у розмірі 4,25 % річних на суму вкладу у розмірі 50 000,00 доларів США, що становить 1798,97 доларів США, із можливістю конвертації цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Щодо позовних вимог про стягнення суми трьох відсотків річних за порушення грошового зобов'язання у відповідності з ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 10 жовтня 2014 року по 31 липня 2017 року (включно) у розмірі 107 709,00 грн., що є еквівалентом 4 212,32 доларів США, суд вважає за можливе їх задовольнити із того розрахунку, що розмір простроченого зобов'язання становить 50 000,00 доларів США, кількість днів прострочення становить 1026 днів. Аналогічна правова позиція виловлена Верховним Судом України у постанові від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування для всіх судів України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним витрати зі сплати судового збору стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial