Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. \~ \~ \~ \~[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування квартирою № 3 в будинку № 8 по бульвару Цвіточному в м. Южноукраїнську Миколаївської області. \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивувала тим, що їй та її колишньому чоловіку [PERSON] належить квартира [ADDRESS] по ? частці кожному. Зазначена квартира є чотирьохкімнатною, має загальну площу 77,2 кв.м, житлова площа 49,7 кв.м та складається з кімнати площею 9,8 кв.м; кімнати площею 17,1 кв.м; кімнати площею 10,0 кв.м та кімнати площею 12,8 кв.м, а також кухні 8,1 кв.м, вбиральні 1,4 кв.м, ванної кімнати 2,7 кв.м, коридору 1-,3 кв.м, коморі 3,2 кв.м, лоджії 1,8 кв.м. Окрім них в зазначеній квартирі зареєстровані також діти [PERSON] та [PERSON] Оскільки добровільно домовитись про порядок користування квартирою вони не можуть, просить суд виділити у користування їй та [PERSON] житлову кімнату площею 17,1 кв.м. та житлову кімнату площею 10,0 кв.м, а відповідачу [PERSON] та [PERSON] житлові кімнати площею 9,8 кв.м та 12,8 кв.м. Кухню, вбиральню, ванну, коридор та комору залишити і спільному користуванні. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] з таким порядком розподілу кімнат погодився, однак зауважив, що окрім сторін у даній квартирі зареєстровані його неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON], а також проживають без реєстрації малолітній онук позивача [PERSON] та його дружина [PERSON] Окрім кімнат площею 9,8 кв.м та 12,8 кв.м. просив виділити йому [PERSON] та його неповнолітнім дітям в користування комору, а [PERSON] та [PERSON], окрім кімнат площею 17,1 кв.м. та 10,0 кв.м, вважав за можливе виділити лоджію. \~ \~ \~ \~02 липня 2018 року відповідач [PERSON] надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] відзиву на позов до суду не надала. ІІ. Заяви та клопотання учасників справи. \~ \~ \~ \~В своїй заяві від 02.07.2018 року відповідач [PERSON] просила суд проводити розгляд справи без її участі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~29 травня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 вересня 2018 року справу було призначено до розгляду по суті. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову, але з врахуванням відзиву. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 лютого 2006 року було визнано факт права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], придбану у [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 11 серпня 2000 року та зареєстрованого Вознесенською філією Універсальної товарної біржі «Південь» за № 123. (а.с. 13). Відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 вересня 2013 року за [PERSON] було визнано право власності на ? частину квартири № 3 в будинку № 8 по б-ру Цвіточнму в м. Южноукраїнську Миколаївської області (а.с. 14 15). Своє право власності на ? частку зазначеної квартири [PERSON] зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с .17). [PERSON] також зареєстрував своє право власності на ? частку даної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с .42). 05 листопада 2013 року на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт, відповідно до якого квартира [ADDRESS] складається з чотирьох кімнат, житловою площею 49,7 кв.м та складається з кімнати площею 9,8 кв.м; кімнати площею 17,1 кв.м; кімнати площею 10,0 кв.м та кімнати площею 12,8 кв.м, а також кухні 8,1 кв.м, вбиральні 1,4 кв.м, ванної кімнати 2,7 кв.м, коридору 10,3 кв.м, комори 3,2 кв.м, лоджії 1,8 кв.м. (а.с. 10 11). Як вбачається з довідки виписки про стан сімї та реєстрацію в квартирі № 3 будинку № 8 по б-ру Цвіточному зареєстровані [PERSON] квартиронаймач ? частки та [PERSON] дочка (а.с. 6). Згідно довідки виписки про стан сімї та реєстрацію в квартирі № 3 будинку № 8 по б-ру Цвіточному зареєстровані [PERSON] квартиронаймач ? частки та [PERSON] дочка (а.с. 7). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 45). Згідно копій свідоцтв про народження [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] (а.с. 46, 47). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 12.04.2018 року малолітні [PERSON] та [PERSON] разом з їх батьком [PERSON] проживають в одній з кімнат квартири [ADDRESS], зі слів [PERSON] мати дітей вимушена проживати окремо (а.с. 48). Згідно довідок про реєстрацію місця проживання з 05 червня 2018 року малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі. V. Оцінка суду. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею\~41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі «Перший протокол», «Конвенція»): «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права… Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі [PERSON] проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., зазначив, що «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Згідно зі\~ ст.. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності до ч. 1\~ст. 364 ЦК України, кожний співвласник має право на виділення у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а у разі неможливості виділу в натурі, кожний співвласник має право на визначення порядку користування спільним майном. За правилами статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Зазначена норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України\~\~\~\~ від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14. За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~ статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти\~в незначних обсягах\~від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Як вбачається\~з запропонованого\~позивачем порядку\~користування квартирою\~№ 3\~в будинку\~№ 8\~по бульвару\~Цвіточному в\~м.\~Южноукраїнську Миколаївської\~області,\~вона просить\~виділити у\~користування їй\~та відповідачу\~[PERSON]\~дві кімнати\~загальна площа\~яких становить\~27,1\~кв.м.\~Відповідачам [PERSON]\~та [PERSON]\~вона просить\~виділити в\~користування \~дві кімнати\~загальною площею\~22,6\~кв.м.\~Запропонований позивачем\~порядок користування\~спірною квартирою\~передбачає надання\~їй у\~користування кімнати,\~площа яких\~більша,\~ніж її\~частка у\~спільній частковій\~власності.\~Тому такий\~порядок користування\~порушить права\~[PERSON],\~оскільки у\~значному обсязі\~не відповідатиме\~його частці\~у спірному\~майні (площа\~приміщень,\~яку запропоновано\~виділити відповідачу,\~зменшиться на\~2,25\~кв.\~м,\~а позивачу\~-\~збільшиться на\~2,25\~кв.\~м).\~А тому\~позовні вимоги\~[PERSON]\~задоволенню не\~підлягають.

Outcome: dismissed