Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої заяви, просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» (далі - відповідач) на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 65 334,08 грн, заборгованість по заробітній платі в сумі 153 925, 41 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем перебував в трудових відносинах, 13.07.2020 був звільнений згідно п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін та отримав під розпис трудову книжку; при звільненні з підприємства відповідачем не був здійснений повний розрахунок із заробітної плати, в тому числі, за невикористані відпустки. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток, а також відшкодувати моральну шкоду. Ухвалою суду від 25.08.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, у відповідача за клопотанням позивача витребувані: - довідка про загальну суму заборгованості по заробітній платі [PERSON] , з зазначенням помісячно, нарахованої, виплаченої та не виплаченої заробітної плати в період з 01.11.2019 по 13.07.2020; - відомості про середню заробітну плату за останні два місяці, що передували звільненню [PERSON] ; - відомості про відпустку за 2019 та 2020 роки, чи були вони використані [PERSON] , якщо ні, то яка сума компенсації не виплачена йому за невикористані відпустки; - належним чином завірену копію колективного договору; - відомості про суму розрахунку при звільненні [PERSON] (а.с.45). Ухвалою суду від 01.10.2020 до розгляду прийнята заява позивача з уточненими позовними вимогами, судове засідання відкладено (а.с.86). Позивач до суду не прибув, надав заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача - адвокат Бурдужа А.В. надала заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, розгляд справи провести без її участі та повідомляє, що станом на 20.10.2020 відповідачем не виплачена позивачу заборгованість із заробітної плати. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув, надав відзив на позов, в якому просить відмовити в позові та справу розглянути без участі представника відповідача (а.с.49-51). Мотиви незгоди зводяться до того, що позивач 13.07.2020 - в день звільнення - не працював, з вимогою про проведення розрахунку при звільненні до відповідача не звертався; посилаючись на приписи ст.116 КЗпП, зазначає, що якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, проте після звільнення з вимогою про розрахунок позивач не звертався. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Враховуючи приписи ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. В період з 11.10.2018 по 13.07.2020 позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, займаючи посаду гірничого майстра, наказом від 04.02.2019 №50/к переведений на посаду заступника начальника дільниці, наказом від 13.07.2020 №196к позивач за угодою сторін був звільнений з 13.07.2020 на підставі ст.36 п.1 КЗпП (а.с.54-57). За заявою позивача 13.07.2020, тобто в день звільнення, позивач перебував в щорічній відпустці тривалістю один календарний день (а.с.56). Відповідно до довідки відповідача від 11.09.2020 №206 позивача було звільнено 13.07.2020 та проведено повний розрахунок включно по жовтень 2019 року, сума заборгованості на дату складання довідки дорівнює 153 925,41 грн за період з листопада 2019 р. по липень 2020 р. (а.с.52-53). Відповідно до довідки відповідача від 11.09.2020 №207 середній заробіток позивача, враховуючи кількість робочих днів та нараховану заробітну плату за травень - червень 2020р., дорівнює 1166,68 грн (а.с.58). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що станом на дату розгляду справи 20.10.2020 відповідач здійснив позивачу виплату заборгованості із заробітної плати в сумі 153 925,41 грн, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в означеному розмірі. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом з наявних у справі доказів, позивач в день звільнення - 13.07.2020 не працював; доказів пред`явлення позивачем відповідачу вимоги про розрахунок (до звернення позивача до суду з даним позовом) позивачем не надано; наявні у матеріалах справи копії конвертів з відміткою про неможливість їх вручення адресату -відповідачу «за закінченням терміну зберігання» не вказує на виникнення у відповідача обов`язку виплатити позивачу суми, що належать йому від підприємства при звільненні (а.с.76-80). Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 27.01.2020 по справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18) висловив такий правовий висновок про застосування норми права: ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена ст.116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у ст.116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач отримав копію позовної заяви позивача 01.09.2020 (а.с.48). Доказів розрахунку з позивачем не пізніше наступного дня після отримання відповідної вимоги відповідачем до суду не надано, як не надано й доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у вчиненні відповідного порушення (затримки розрахунку при звільненні). З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 02.09.2020 (наступний день після отримання позовної заяви відповідачем) по 20.10.2020 (день постановлення рішення суду). Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки відповідача від 11.09.2020 №207 (а.с.58), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 1166,68 грн. На день постановлення даного рішення (20.10.2020) час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 34 робочих дні (з 02.09.2020 по 20.10.2020 включно). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 39 667,12 грн. (1166,68 грн.*34 робочих дні). Таким чином, позовні вимоги в означений частині підлягають частковому задоволенню. З приводу позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою відповідачем позивачу належної йому заробітної плати, суд зазначає таке. За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними в п.13 постанови від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт невиплати позивачу нарахованих йому сум заробітної плати, починаючи з листопада 2019 р. апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює спричинену позивачу моральну шкоду в 2000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Таким чином, позов позивача підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 462,44 грн (55% від 840,80 грн - судовий збір за заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за листопад 2019 р. в розмірі 7593,63 грн (а.с.52).

Outcome: partial