Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] в Подільському районному суді м. Києва пред'явила позов до [PERSON], за участі третьої особи - ПН КМНО Свириденка А.М., про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В поданому позові позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON] на: 1/5 частку [ADDRESS] двоквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]; 7/50 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2008 року [PERSON] заповіла все своє майно своїй дочці - [PERSON] Однак, ПН КМНО Свириденком А.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачем не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. За таких обставин, з огляду на неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач просить суд визнати за нею право на спадщину за заповітом у судовому порядку. Позивач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. До суду звернулась із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач свого права на участь у судовому засіданні не використав, про розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду звернувся із заявою про визнання позову в повному обсязі. Третя особа також в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року померла [PERSON], що встановлено на підставі відповідного Свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. (а.с. 11) 17.12.2008 року [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, своїй дочці - [PERSON]. Заповіт посвідчено ПН КМНО Свириденком А.М. у встановленому законодавством порядку (а.с. 12) 10.01.2017 року ПН КМНО Свириденком А.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON], з огляду на те, що спадкоємцем не було надано правовстановлюючі документи на спадкове майно. (а.с. 14) Як вбачається зі Свідоцтва про право власності на житло від 23.04.2003 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 70/100 част. будинку належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. (а.с. 15) Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку, земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована на [ADDRESS] перебуває у спільній власності, зокрема, 7/50 часток якої належать [PERSON] (а.с. 16) Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Як, передбачено ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Померла [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала позивачеві - [PERSON], а тому спадкування має здійснюватися за заповітом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1235 ЦК України вказує, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Стаття 1248 ЦК України встановлює, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідач в поданій до суду заяві визнав позов у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Разом з тим, судом не встановлено коло осіб, які б могли мати право на обов'язкову частку у спадщині. Чоловік спадкодавці - [PERSON], [INFO], відповідно до Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] помер [INFO] року. (а.с. 13) Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, враховуючи визнання відповідачем позову у повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved