Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду з заявою про встановлення факту батьківства, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], який до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] проживав одиноко. Заявник вважає [PERSON] батьком, так як його мати, [PERSON], проживала разом з померлим, спільно, однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство з 1983 року по 1985 рік в [ADDRESS] Заявник [PERSON] народився [INFO] та відомості про його народження у актовому записі про народження були зазначені зі слів матері заявника, відповідно до статті 135 Сімейного Кодексу України. За життя [PERSON] визнавав себе батьком заявника, надавав йому матеріальну допомогу, допомагав також по господарству, підтримував з сім'єю заявника зв'язок. В зв'язку з необхідністю оформити спадкові права на належне померлому майно, виникла потреба встановити факт батьківства, так як з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] заявник звернувся до нотаріуса проте йому було відмовлено у прийнятті заяви, так як неможливо підтвердити підставу для закликання до спадкування та рекомендовано звернутись до суду. Факт батьківства має для заявника юридичне значення, так як від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника на спадкове майно. Встановлення факту батьківства з померлим не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Заявник просить встановити факт батьківства [PERSON], який помер [INFO], до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] відносно заявника. Заявник та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали , просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник заінтересованої особи: Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області 03.01.2019 року надала до суду заяву в якій просила заяву залишити без розгляду, в судовому засіданні 09.01.2019 року щодо ухвалення рішення покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] пояснила, що вона з [PERSON] проживали спільно однією сім'єю з 1983 року по 1985 рік. У них народився син [PERSON], але вони не оформляли офіційно шлюбні відносини, тому вона в свідоцтві про народження сина записала батька дитини за її вказівкою. [PERSON] визнавав [PERSON] своїм сином, вони спілкувались, ходили один до одного в гості та допомагав йому матеріально. Також [PERSON] називав [PERSON] своїм батьком. Свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо, що [PERSON] проживав з [PERSON] у 80-их роках, період проживання вона не пам'ятає. [PERSON] визнавав [PERSON] своїм сином. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] був його другом та кумом, [PERSON] проживав з [PERSON] приблизно три роки, потім вона пішла проживати з сином до свого батька. [PERSON] визнавав [PERSON] своїм сином, а [PERSON] його своїм батьком. Вони спілкувались, ходили один до одного в гості. [PERSON] перед смертю хотів зробити заповіт на [PERSON], але не встиг оскільки раптово помер. Суд, вислухавши заявника та його представника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з довідок № 587 та № 588 від 10 вересня 2018 року Попільнянської селищної ради Житомирської області, [PERSON], [INFO], проживала разом з [PERSON], [INFO], який помер [INFO] (а/з № 12 від 11.06.2010 року) спільно однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS], з 1983 року по 1985 рік. [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований до дня смерті за вказаною адресою одиноко. Відповідно до Виписки з погосподарської книги виданої Попільнянською селищною радою Житомирської області 10 вересня 2018 року за № 589, в [ADDRESS], згідно погосподарської книги № 1 за 1983-1985 роки рахується будинок [ADDRESS] з господарчими спорудами, голова двору - [PERSON], [INFO], зареєстровані також: [PERSON], [INFO] - дружина, інші особи не зареєстровані. Дана інформація також підтверджується Витягом з особового рахунку № 58/45 за 1983-1985 роки виданого Попільнянською селищною радою Житомирської області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, батьками [PERSON], [INFO], вказані [PERSON] та [PERSON], актовий запис за № 11. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України, сформованого 11 вересня 2018 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, до Державного реєстру актів цивільного тану громадян внесено реєстраційний запис про народження [PERSON], який народився [INFO], батьками вказані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 11, відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного Кодексу України. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 25 квітня 2005 року [PERSON] на підставі розпорядження голови Попільнянської РДА № 39 від 09 лютого 2005 року є власником земельної ділянки площею 5,3222 га, яка розташована на території Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно роз»яснення приватного нотаріуса Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області № 1648/02-14 від 20 жовтня 2018 року, [PERSON] відмовлено у оформлені спадкових прав після смерті [PERSON] через відсутність підстав для закликання заявника до спадкування за законом після смерті [PERSON], так як неможливо встановити черговість спадкування. Відповідно до частини 1 статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно частини 3 статті 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 СК України. В п.15 постанови № 5 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п.13 даної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Крім цього, Пленум Верховного Суду України в абз.3-5 п.7 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказав, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Також в п.3 даної постанови зазначено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені в статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватись при розгляді справ цієї категорії,повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилась до 01 січня 2004 року необхідно застосувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Згідно частини 1 статті 53 КпШС УРСР (1963 року) в разі народження дитини у батьків, які не перебували у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене у судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Таким чином, вислухавши заявника та його представника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню.

Outcome: approved