Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] 30 грудня 2013 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КП «Експрес» ДМР про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона на підставі наказу від 02 вересня 2013 року була прийнята на роботу до КП «Експрес» ДМР на посаду головного бухгалтера. Наказом від 31 жовтня 2013 року була звільнена з зазначеної посади за власним бажанням. При звільненні позивачу в повному не виплачена заробітна плата за вересень та жовтень 2013 року в сумі 9634 грн. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням виплатити зазначену суму, однак цього зроблено не було. З вини відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, що виразилась в моральних переживаннях через відсутність достатніх грошових коштів для придбання продуктів харчування, одягу, взуття та ін. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 31 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року становить 9634 грн. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за період з 01 вересня 2013 року по 31 жовтня 2013 року в розмірі 9634 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року в розмірі 9634 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 350 грн. У судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. Представник відповідача у своїй заяві від 10 квітня 2014 року просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги не визнає. У зв'язку з довготривалістю судового розгляду суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що наказом № 21-к від 02 вересня 2013 року [PERSON] було прийнято на посаду головного бухгалтера до Комунального підприємства «Експрес» Дніпропетровської міської ради (а.с. 16). Наказом № 31-к від 31 жовтня 2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 17). Згідно довідки № 75 від 03 березня 2014 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з вересня 2013 року по жовтень 2013 року складає 7797,76 грн. (а.с. 18). Суд зауважує, що немає підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі через те, що в провадженні Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебувають виконавчі провадження з виконання посвідчення № 460, виданого 14 жовтня 2013 року про стягнення з КП «Експрес» ДМР на користь [PERSON] боргу в розмірі 3938,26 грн. (а.с. 29), та посвідчення № 466, виданого 01 листопада 2013 року про стягнення з КП «Експрес» ДМР на користь [PERSON] боргу в розмірі 3938,26 грн. (а.с. 21). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розміри сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у всякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. На підставі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) середня заробітна плата [PERSON] складає 4817 грн. (а.с. 36). Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з КП «Експрес» ДМР на користь [PERSON] середню заробітну плату за час затримки розрахунку за період з 31 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року в розмірі 9634 грн. (4817 грн. х 2 місяці = 9634 грн.). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди діями відповідача та наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданою позивачу шкодою. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову було сплачено витрати на правову допомогу у розмірі 350 грн. (а.с. 19), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати на правову допомогу. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням того, що позивач звільнена від оплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial