overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що шлюбні відносини фактично припинилися, сім'я розпалася, протягом останніх чотирьох років проживають окремо, збереження сім'ї не можливе. Від даного шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем, спір щодо виховання якого врегульовано. Спору, щодо поділу спільного майна не має. Позивач в судове засідання не прибула, згідно поданої письмової заяви позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, згідно поданої письмової заяви позовні вимоги визнав повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм право відносини. 05.02.2009 року відділом РАЦС Макарівського РУЮ між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 7. Від даного шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] [INFO], який, як зазначила позивач, проживає з нею та щодо виховання якого врегульовано спір. Судом, згідно позову, встановлено, що шлюбні відносини фактично припинилися, сім'я розпалася, протягом останніх чотирьох років проживають окремо, збереження сім'ї не можливе Спору, щодо поділу спільного майна не має. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Згідно до ст.110 Сімейного Кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, то суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у зв'язку з визнанням відповідачем позову. Попри викладене, суд критично відноситься до вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, оскільки згідно матеріалів справи та поданих сторонами заяв, спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній. На підставі викладеного позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 229, 40 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про розірвання шлюбу, посилаючись на наступне. З 06 березня 2004 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу спільних дітей не мають. Сімейні відносини між сторонами припиненні з літа 2017 року, оскільки відповідач участі у забезпеченні сімейного життя не бере, вони стали зовсім чужими людьми, спроби примирення між ними результату не дали, на даний час позивач має намір утворити нову сім'ю, оскільки має стосунки з іншим чоловіком, подальше збереження даного шлюбу суперечить її інтересам. Також просить суд змінити її прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Позивача та її представник у судове засідання не з'явилися, про те від представника позивача надійшла до суду заява про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник відповідача надав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибути до суду, підтверджень неможливості не надав. Суд, враховуючи ту обставину, що судове засідання призначене на 10.01.2018 року було відкладено за клопотанням представника відповідача у зв'язку з необхідністю надати до суду відзив на позовну заяву та інші клопотання, судове засідання призначене на 23.01.2018 року також було відкладено за клопотанням представника відповідача, оскільки він не мав змоги прибути до суду у зв'язку з розглядом іншої справи, в якій він є представником в іншому суду, підтверджень не надав, та подав до суду клопотання про направлення справи за підсудністю, справу було відкладено на 08.02.2018 року. У судове засідання 08.02.2018 року відповідач та його представник не з'явилися, ухвалою суду від 08.02.2018 року у задоволенні клопотання про направлення справи за підсудністю було відмовлено, справу призначено до судового розгляду на 16.02.2018 року. Отже суд визнає неявку відповідача та його представника з неповажних причин. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів мотивуючи тим, що шлюбні відносини фактично припинилися, сім'я розпалася, з 29.11. 2013 року проживають окремо, збереження сім'ї не можливе. Від даного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Відповідач добровільно доньку не утримує. Просила після розірвання шлюбу, шлюбне прізвище не змінювати. Позивач в судове засідання не прибула, згідно поданої письмової заяви позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, згідно поданої письмової заяви позовні вимоги визнав. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм право відносини. 21.10.2006 року відділом РАЦС Макарівського РУЮ Київської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 155. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Відповідач добровільно доньку не утримує. Судом встановлено, що шлюбні відносини фактично припинилися, сім'я розпалася, з 29.11. 2013 року проживають окремо, збереження сім'ї не можливе. Шлюбне прізвище позивач змінювати не бажає. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Згідно до ст.110 Сімейного Кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до абзацу 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. При цьому, відповідно до абзацу 3 п. 17 тієї ж постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з визнанням його відповідачем. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 243,60 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач)\~звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що шлюбні відносини фактично припинилися, сімя розпалася, з серпня 2013 року проживають окремо, збереження сімї не можливе. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] на утримання якого відповідач матеріальної допомоги не надає. Позивач в судове засідання не прибула, згідно письмової заяви просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач згідно письмової заяви позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.09.2012 року відділом ДРАЦС Ірпінського МУЮ Київської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 346. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Позивач зазначила, що шлюбні відносини фактично припинилися, сімя розпалася, з серпня 2013 року проживають окремо, збереження сімї не можливе. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Згідно до ст.110 Сімейного Кодексу України право на предявлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 180, 181,182, 185 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі або у натуральній формі, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров»я і матеріальне становище дітей, стан здоров»я і матеріальне становище платника аліментів. Крім того, відповідно до абзацу 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. Враховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 121,80 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн., на період навчання повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 листопада 1994 року між позивачем і відповідачем був укладено шлюб, від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне проживання не склалося вони розійшлися. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З вересня 2013 року [PERSON], навчається на денному відділення ПТУ-27 м. Генічеськ. У зв'язку з цим, просила суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно на період навчання сина. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позові, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явився, позов визнав частково, зазначивши, що має можливість сплачувати аліменти лише в сумі 500 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач по справі є рідним батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23 лютого 1996 року. [PERSON], з 01 вересня 2013 року навчається на денному відділення ПТУ-27 м. Генічеськ, що підтверджується довідкою № 21 від 14 січня 2014 року виданою директором вищевказаного навчального закладу Шведовим А.І. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Стаття 199 СК України передбачає, що, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її протягом періоду навчання до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання. Враховуючи те, що відповідач має не великий дохід, утримує власну сім'ю, та в змозі надавати допомогу лише у сумі 500 грн., тому суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 2/3 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно . Позовні вимоги обґрунтовані тим, 05 листопада 2005 року між позивачем і відповідачем був укладено шлюб, від даного шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне проживання не склалося вони розійшлися. Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, однак позивач вважає, що це не звільняє відповідача від обов'язку утримувати своїх дітей, та надавати матеріальну допомогу. У судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн на кожну дитину . Відповідач у судове засідання з'явився, змінені позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що змінений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач по справі є рідним батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17 серпня 2006 року, та малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 червня 2010 року Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Стаття 150 Сімейного кодексу України визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, ч. 2 вказаної статті передбачає, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Частина 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи те, що малолітні [PERSON], та [PERSON], проживають з матір'ю, що в свою чергу не усуває обов'язку відповідача піклуватися про свої дітей, утримувати їх, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх [PERSON]., та [PERSON] у розмірі 350 грн., на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про стягнення аліментів у розмірі ? частини щомісячного заробітку відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від даного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне проживання не склалося вони розійшлися. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, однак позивач вважає, що це не звільняє відповідача від обов'язку утримувати свою дитину, та надавати матеріальну допомогу. У зв'язку з цим, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі ? частини щомісячного заробітку, але не менше як 30 % від прожиткового мінімуму. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позові, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. На підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач по справі є рідним батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 червня 2008 року. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Стаття 150 Сімейного кодексу України визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, ч.2 вказаної статті передбачає, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Частина 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи те, що малолітня [PERSON] проживає з матір'ю, що в свою чергу не усуває обов'язку відповідача піклуватися про свою доньку, утримувати її, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини, до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства «Кам`янка» (далі Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Попільнянська районна\~державна адміністрація\~Житомирської області (далі Третя особа) про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди земельної ділянки в якому вказує, що вона є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1824782700:03:000:0061, площею 3.9856 га, яка розташована на території Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області. \~ \~ \~ \~17 грудня 2012 року Позивач уклала договір оренди з Відповідачем строком на п`ять років, в подальшому вона не планувала поновлювати договір оренди землі з Відповідачем та вирішила використовувати земельну ділянку самостійно. На початку лютого 2018 року Позивачу стало відомо про існування договору оренди належної їй земельної ділянки, укладеного між нею та Відповідачем. Даний договір укладено 12 листопада 2014 року строком на 10 років та зареєстровано речове право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 17723026. \~ \~ \~ \~Позивач вказує, що договір оренди землі від 12 листопада 2014 року вона не підписувала та нікого на вчинення вказаних дій не уповноважувала. Будь якого волевиявлення Позивача на укладення вказаного договору не було. Даний договір оренди підписаний не нею, Позивач не мала наміру укладати договір з Відповідачем, це не відповідало її бажанню, волі та інтересам. 06 лютого 2018 року Позивач звернулась до Відповідача із вимогою щодо надання правових підстав використання належної їй земельної ділянки, проте відповідь на вказану вимогу не отримала. Відповідач протиправно, без належних правових підстав користується земельною ділянкою, що порушує права Позивача, як власника земельної ділянки на користування та розпорядження належним їй майном. Позивач має право самостійно вирішувати, що робити зі своєю земельною ділянкою,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), звернулась до суду з позовом до Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, треті особи - відділ Держгеокадастру у Ширяївському районі Одеської області, Осинівська сільська рада Ширяївського району Одеської області, про визнання права на земельну частку (пай). Мотивуючи його тим, що при проведенні паювання земель колективної власності отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER], який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) від 28.02.1997 року за №146 розміром 6,61 в умовних кадастрових гектарах на землях колективної власності КСП «Отрада», на території Осинівської сільської ради Ширяївського району Одеської області, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Ширяївському районі Одеської області №19-28-99.12-601/15-15 від 05.11.2015 року. Але при не встановлених обставинах нею було втрачено сертифікат виданий на її ім'я, у зв'язку з чим була змушена звернутися до суду, для захисту своїх прав. Представник позивача [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги своєї довірительки підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Ширяївському районі Одеської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи - Осинівської сільської ради Ширяївського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Судом встановлено, що позовні вимоги підтверджуються: копією паспорту (а.с.5,6), копіями довідок відділу Держгеокадастру у Ширяївському районі Одеської області (а.с.7,9), копією районної газети «Промінь» (а.с.8), копією довідки Осинівської сільської ради Ширяївського району Одеської області (а.с.10). Перевіривши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази суд вважає, що на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а позовні вимоги задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved