Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася в суд із позовною заявою до Токівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області (далі - Відповідач), про визнання права на спадкове майно - земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], що належала останньому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER]; та встановлення фактів проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], жителя с. Токи Підволочиського району Тернопільської області і прийняття спадщини після смерті [PERSON] який помер [INFO]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач покликається на те, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається із вказаної земельної частки (паю). При зверненні Позивача до нотаріуса для оформлення спадкових прав, остання отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю документів, що підтверджують її право на спадкування. З огляду на вказане, у Позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. В судовому засіданні Позивач позов підтримала з мотивів висловлених у ньому, просила задовольнити. Представник Відповідача подав заяву з проханням справу слухати у їх відсутності, проти позову не заперечили. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданим на підставі рішення Підволочиської РДА від 16 грудня 1996 року №488, [PERSON] належить земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 25 лютого 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №532. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 25 вересня 1999 року Токівською сільською радою Підволочиський РАГС, [INFO] помер [PERSON]. Положенням п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року передбачено, що Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. Х «Перехідні положення» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом(ч.ч. 1,2 ст. 524 ЦК УРСР, чинного на день виникнення правовідносин). [INFO] померла [PERSON] (дружина [PERSON] - Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017631932), підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 18 жовтня 1993 року Токівською сільською радою народних депутатів. [PERSON] заповітного розпорядження стосовно свого майна не залишив. Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР ). Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Позивач [PERSON] є онукою [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017631932 від 07 лютого 2017 року (щодо зміни прізвища бабусі після реєстрації шлюбу із [PERSON] оскільки згідно із Таблицею відповідності польських та російських імен ХІХ століття [PERSON], [PERSON] і [PERSON], - одне ім'я); свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 16 грудня 1977 року, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017071940 від 07 вересня 2016 року (про народження та одруження моєї матері); свідоцтвом про моє народження [NUMBER], виданим 20 липня 1961 року, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017069702 від 13 вересня 2016 року. Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть [NUMBER], виданим 26 травня 2003 року та [NUMBER] виданим 28 листопада 2008 року, відповідно. З довідки Токівської сільської ради №338 від 13 травня 2017 року вбачається, що [PERSON] який помер [INFO], його дружина [PERSON], яка померла [INFO], її дочка [PERSON], яка померла [INFO], чоловік дочки [PERSON], який помер [INFO], проживали однією сім'єю в житловому будинку [ADDRESS] вели спільне господарство. Вказане також підтверджене у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року, роз'яснює, що встановлення факту прийняття спадщини, враховуючи положення статей 1268, 1269 Цивільного кодексу, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності Цивільного Кодексу України, тобто після 1 січня 2004 року. Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. Вказаним листом також визначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК УРСР. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК). У відповідності з ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищезазначені норми права, суд приходить до висновку, що Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняла, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із ним, вела спільне господарство, тобто фактично вступила в управління спадковим майном. За ст. 1264 ЦК України в четверту чергу мають право на спадкування за законом особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. За ст. 1258 ЦК України спадкоємці наступних черг одержують право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередніх черг, усунення їх від спадкування чи неприйняття ними спадщини. За п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: …при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт проживання однією сім'єю. З довідки Токівської сільської ради №338 від 13травня 2017 року, показів свідків [PERSON] та [PERSON], наданих у судовому засіданні, а також наданих фотографій сім'ї [PERSON] вбачається, що сім'я позивача, понад п'ять років проживала у житловому будинку [ADDRESS], разом із [PERSON] до його смерті, вели спільне господарство. Крім вище вказаного свідки зазначили, що Позивач вважала [PERSON] своїм дідусем, після його смерті помагала батькам з його похованням. Таким чином, Позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON] Згідно з постановою приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу від 19 травня 2017 року №77/02-14 гр. [PERSON], відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] який помер [INFO] у зв'язку із відсутністю документів, які б підтверджували родинні стосунки із померлим. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). З огляду на вказане Позивач, яка після смерті [PERSON] спадщину прийняла, не може оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення її прав, які підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved