Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] в квітні 2017 року заявив позов, за яким просив на усунення перешкод в користуванні житлом просив виселити колишню невістку [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зняти її з реєстрації за адресою квартири. Позов мотивовано тим, що відповідач вселився до квартири на правах тимчасового мешканця, на вимогу звільнити житло не реагує, житло належним чином не утримує, має велику заборгованість з оплати комунальних послуг. Представник позивача [PERSON] подала заяву, за якою на вимогах позову наполягала, просила їх задовольнити за підстав викладених в позові, та розглянути справу без її участі. [PERSON] заперечила проти позову, і пояснила, що має право користуватись житлом, оскільки вселилась в квартиру зі згоди власника на правах невістки, іншого житла не має. Судом встановлено таке. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане 02.02.2001 року органом приватизації - Управлінням справами Національної академії наук України, [PERSON] на праві власності належить 11/100 часток квартири спільного заселення [ADDRESS] Згідно з довідкою балансоутримувача будинку (ф.3), за адресою вказаного житла, разом із власником, також зареєстрована з 28.12.2006 року [PERSON] Остання вселилась в квартиру, як це наведено в позовній заяві і не заперечується відповідачем, з дозволу позивача разом з чоловіком [PERSON], який приходиться позивачу пасинком. В 2015 році вказане подружжя розлучились і [PERSON] покинув спірне помешкання та знявся з реєстрації за адресою квартири. Наведене, з урахуванням часу на протязі якого сторони проживають разом, суд приходить до висновку, що відповідач вселився до спірного житла та проживає на правах члена сім'ї власника. Доказів, що спростовували б такий висновок суду не надано. Згідно зі статтею 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Розірвання шлюбу не є підставою для припинення прав члена сім'ї власника житла. Отже, відповідач вправі продовжувати користуватись спірним житлом, і підстав вважати, що цим порушуються право власності позивача не має. Відповідно до ст.ст. 9, 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, а саме за обставин коли такі особи систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Переконливих доказів, що вказували б на обставини неправомірної поведінки відповідача, та заходи запобігання і громадського впливу щодо нього, суду мне надано. З представлених же висновків дільничного інспектора, що складені за результатами перевірки заяв позивача, вбачається тільки те, що між сторонами виникають конфлікти на побутовому ґрунті, в тому числі і у зв'язку із правом на квартиру, утримання квартири. Наявність заборгованості перед надавачами послуг вказує лише на те, що власник житла і члени його сім'ї неналежним чином виконують договірні зобов'язання. Отже, достатніх підстав для виселення відповідача зі спірного житла відповідно до вказаних норм ЖК України також не має. Інших доводів та доказів позивачем не заявлено. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, що є підставою для відмови в задоволенні його вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем зараховуються до відповідного бюджету держави.

Outcome: dismissed