Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого дії [PERSON], звернувся з позовом до Артемівської (на даний час - Скороходівська) селищної ради Чутівського району Полтавської області, третя особа Чутівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування за заповітом, який обґрунтовував тим, що права власності на жилий будинок в порядку спадкування за заповітом [INFO] р. помер [PERSON], після смерті якого все належне йому майно успадкувала його дружина [PERSON], але при житті не оформила правовстановлюючі документи на успадковане майно. 26.06.2000 р. [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.09.2002 р. на спадкове майно - земельну ділянку (пай). Постановою нотаріуса від 21.05.2015 р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими-побутовими спорудами, які розташовані в [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими будівлями. Позивач зазначає, що будинок був побудований [PERSON] у 1950 р. та якій також успадкувала [PERSON], і, відповідно до нормативних актів, які на той час регулювала порядок виникнення у громадян права власності на житло, підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт його будови громадянином. Просив визнати за ним право власності на вищезазначений житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами в порядку спадкування за заповітом. Позивач та його представник надали суду заяви, в яких позов підтримали і просили його задовольнити, а справу розглянути без їх участі. Відповідач надав заяву, в якій позов визнав і просив справу розглянути без участі їх представника. Третя особа надала заяву, в якій просила справу розглянути без участі їх представника. У вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, з'ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, встановивши, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову. Встановлено, що [PERSON] в 1950 р. за адресою [ADDRESS] збудував житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, які складають з житлового будинку літ. А-1, літньої кухні літ. Б, сараїв літ. В, Д, д, Е, гаражу літ. Г, вбиральні літ. Ж, воріт огорожі № 1, огорожі № 2, колодязю питного № 3. Верховний Суд України 18.12.2013 р. виніс постанову у справі № 6-137цс13 в якій зазначив, що у 1957 р. питання набуття права власності регулювались указом президії Верховної ради СРСР «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948 р. і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради міністрів СРСР «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948 р., які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За цими указом та постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був сам факт спорудження ним цього будинку з додержанням вимог указаних актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Отже, ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, якій розташований в [ADDRESS] що підтверджується витягом з по-господарської книги. При житті правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно [PERSON] не отримував і не проводив його державну реєстрацію. [INFO] р. [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина і все належне йому майно успадкувала його дружина [PERSON], яка проживала разом з померлим і після його смерті ступила у фактичне володіння спадковим майном, але при житті не оформила правовстановлюючі документи на успадковане майно. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, відповідно до норм ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], [PERSON] вступила у фактичне володінні спадковим майном після померлого, чим прийняла спадщину. 26.06.2000 р. [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.09.2002 р. на спадкове майно - земельну ділянку (пай). Постановою нотаріуса від 21.05.2015 р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на них. У відповідності зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved