Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] 19.02.2020р. звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось через несумісність характерів та різні погляди на сім`ю, тому часто сварились і конфліктували, інше, у вересні 2013р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають, подальше збереження сім`ї неможливе, просив розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримав, також пояснив, що подружнє життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння, вона не поважала його, не прислухалась до його думки щодо виховання дитини, інше, тому з 2013р. спільно не проживають, він втратив до відповідачки почуття любові, примирення і збереження сім`ї неможливе, просив розірвати шлюб. Від стягнення судових витрат з відповідачки відмовився. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 18.02.2020р. подала заяву, у якій просила розірвати шлюб з позивачем, справу розглядати за її відсутності (а.с.11). Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із пояснень позивача, із долученого до справи свідоцтва про шлюб, із копії свідоцтва про народження (а.с. 6, 9) та оглянутих матеріалів цивільної справи Городоцького районного суду Львівської обл. № 441/1915/13-ц убачається, що сторони в шлюбі з 30.05.2009р., мають доньку [PERSON] , [INFO] , з 03.09.2013р. спільно не проживають. Позивач [PERSON] , як убачається із його пояснень в суді, настоює на розірванні шлюбу з відповідачкою, мотивуючи тим, що не любить її, що подальше збереження сім`ї неможливе. Відповідачка [PERSON] , як убачається із її заяви до суду від 18.02.2020р., теж просить про розірвання шлюбу з позивачем. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування сторін до збереження шлюбу порушуватиме їх права, суд приходить до висновку, що шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved