Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] 03 вересня 2014 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначила, що 22.06.2006 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Дана купівля була здійснена позивачем за допомогою банківського кредиту в розмірі 13 000 доларів США, який було укладено її батьком. З 02.09.2006 року позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 18 листопада 2014 року. У період спільного подружнього життя [INFO] народилася донька - [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося та 11.08.2014 року позивач звернулася до відповідача для мирного вирішення справи, та попросила його звільнити квартиру, оскільки його безробіття терпіти не змогла. Однак відповідач відмовив в звільненні житла, та позивач змушена була з донькою перебувати у родичів, а згодом орендувати житло. 13.08.2014 року [PERSON] звернулася до Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області щодо неправомірних дій відповідача, однак письмової відповіді не отримала. Таким чином відповідач фактично позбавив позивача з малолітньою донькою можливості користуватися своїм майном. Відповідач вже фактично не є членом сім`ї, і позивач не бажає, щоб він мешкав в її квартирі. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 12180 грн. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, та зобов»язання вчинити певні дії, який в подальшому уточнив. В обґрунтування позову зазначив, що перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року до 18.11.2014 року. 22 червня 2006 року [PERSON], згідно договору купівлі-продажу придбала та зареєструвала на своє ім`я квартиру [ADDRESS]. З часу придбання квартири [PERSON], як член сім`ї, разом з донькою з дозволу [PERSON] вселився в квартиру і проживав разом з сім`єю. Посилання [PERSON] в своєму первісному позові на те, що в період часу з 24 по 25 липня 2014 року начебто внаслідок сварки її вигнав з квартири не відповідають дійсності. На теперішній час [PERSON] своїми діями позбавила [PERSON] користуватися спірною квартирою. В середині березня 2015 року заздалегідь повідомив [PERSON], що бажає повернутися до квартири, але коли прийшов зі своїми ключами, то потрапити до помешкання не зміг, оскільки з внутрішнього боку квартири був вставлений колюч, аналогічні спроби повернутися до квартири не дали результатів. [PERSON] просив усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS], шляхом вселення його у вказану квартиру; зобов'язати [PERSON] передати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач, його представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилались на обставини, викладені у позові. Зустрічні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та заперечували проти їх задоволення. Відповідач - [PERSON] та його представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі та заперечували проти їх задоволення. Зустрічний позов [PERSON] підтримали та просили задовольнити, обґрунтовуючи обставинами викладеними в зустрічній позовній заяві. Представник третьої особи за первісним позовом в судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні первісних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню по наступним підставам. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року до 18.11.2014 року. У період спільного подружнього життя [INFO] народилася донька - [PERSON] (а.с.8,9,71-72). Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округ Чижиком О.С., за реєстровим № 2203 [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.10-14). Встановлено, що 22 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/098087/3170/74, згідно умов якого позивач відкрив [PERSON] невідновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 13000 долларів строком по 21 червня 2018 року включно зі сплатою 12% річних, а [PERSON] обов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.33). З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 22 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком « Аваль» та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком « Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/098087/3170/165, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижиком\~ О.С. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . (а.с. 48-50). Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2015 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа Публічне акціонерне товариство « Райффайзен Банк Аваль» про встановлення факту сумісного проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2001 року до моменту здійснення реєстрації шлюбу, 02.09.2006 року, визнання за [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2015 року залишено без змін (а.с.78-83). Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою № 2302 від 16.10.2014 року (а.с.61). Як зазначає позивач, реєстрація відповідача порушує її право як власника, тому висовує позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Заявляючи вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення - спірною квартирою позивач посилається на ту обставину, що останній вже не є членом їх сім'ї. Разом з тим, суд не може погодитися із такими твердженнями та вважає їх помилковими з огляду на наступні обставини До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Аналізуючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, так як вони є необґрунтованими. У судовому засіданні при розгляді даної справи по суті безспірно встановлено, що відповідач по даній справі заселений до спірної квартири як член сім'ї власника квартири, проти чого не заперечила в судовому засіданні сторона позивача, значиться в ній зареєстрованим та відповідно має право користуватися нею та проживати, оскільки у визначеному законом порядку такого права не втратив. У судовому засіданні позивач не заперечувала, що на даний час в квартирі поміняні замки та відповідач не має можливості проживати в квартирі. При цьому її вимоги фактично мотивовані лише небажанням проживати спільно із [PERSON], оскільки шлюб між ними розірвано. Вказує, що останній вчиняв постійні сварки. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, позивач вимоги про усунення перешкод в праві користування майном не висовувала, хоча суд роз'яснював про право уточнити позовні вимоги, підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою жодним чином не мотивовані, будь-які правові підстави для цього відсутні за умови перешкоджання для постійного проживання відповідача у спірній квартирі. Суд не приймає до уваги твердження позивачки, що відповідач добровільно виселилася із спірної квартири на інше місце проживання, так як було в судовому засіданні встановлено, що остання вимушено залишив квартиру, а іншого житла у нього не має. Тобто доказів того, що відповідач втратив право користування спірною квартирою, позивачкою та її представником суду не надано і тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.. ст. 47 Конституції України, закріплює, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше , як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Право користування спірною квартирою позивач набув як член сім»ї власника жилого приміщення, та бажає проживати в спірній квартирі. Отже, суд прийшов до висновку, що [PERSON] на даний час не може користуватися спірною квартирою, через неприязні стосунки з позивачкою, та у нього відсутні ключі від помешкання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на теперішній час [PERSON] має усі законні підстави для проживання у квартирі і тому має бути вселений до квартири [ADDRESS] та зобов`язавши [PERSON] передати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи первісні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї, и близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Однак, [PERSON]не представила жодних доказів, в яких би зазначила, в чому полягає ця шкода, та якими доказами це підтверджується. Суд також враховує, що визначення розміру моральної шкоди носить оціночний характер, а відтак задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні первісних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного, і

Outcome: dismissed