Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовними вимогами до Державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище» (надалі ДНЗ «Михайлівське ВПУ») про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, моральної шкоди. Під час розгляду справи, а саме 03 червня 2015 року, представник позивача, за згодою останнього, звернувся до суду з заявою про залучення до участі у справі у якості співвідповідача первинну професійну організацію ДНЗ «Михайлівське ВПУ» професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України (надалі ППО ДНЗ «Михайлівське ВПУ»). Зазначені вимоги, обґрунтовані сумісним порушенням спілки та адміністрації трудового законодавства по відношенню до позивача. Судом задоволено вимоги позивача та його представника й залучено до участі у якості співвідповідача первинну професійну організацію ДНЗ «Михайлівське ВПУ» професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України. Також 03 червня 2015 року, сторона позивача, посилаючись на свої процесуальні права передбачені ст.31 ЦПК України, звернулася до суду з вимогами щодо зміни предмету позову. Зокрема позивач та його представник просили суд прийняти до розгляду вимоги наступного змісту: 1.Визнати незаконними дії ДНЗ «Михайлівське ВПУ» та Первинної профспілкової організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ» щодо порядку розгляду подання про надання згоди на звільнення працівника-інваліда [PERSON] за прогули без поважної причини. Визнати наказ № 54-к від 05.05.2014 про звільнення [PERSON] за прогул без поважної причини незаконним та поновити його на роботі в Державному навчальному закладі «Михайлівське вище професійне училище» на посаді майстра виробничого навчання. Стягнути з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.07.13 по день постановлення судом рішення. 2. Визнати незаконними дії ДНЗ «Михайлівське ВПУ» щодо затримки розрахунку при звільнення 06.05.14, повязані з не нарахуванням та не виплатою [PERSON] компенсації за невикористану відпустку, а також повязані з безпідставним утриманням єдиного соціального внеску у сумі 381 (триста вісімдесят одну) грн. 85 копійок. Стягнути з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та єдиний соціальний внесок у сумі 381 (триста вісімдесят одну) грн. 85 копійок. 3.Визнати незаконними дії ДНЗ «Михайлівське ВПУ» щодо видачі при звільненні дублікату трудової книжки не заповненої належним чином, тобто українською та російською мовами. Зобовязати ДНЗ «Михайлівське ВПУ» оформити належним чином дублікат трудової книжки на імя [PERSON] аркуші 33-37 якої заповнити російською мовою. 4.Стянути з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» 1979 (одну тисячу девятсот сімдесят девять) гривень, як відшкодування витрат, повязаних з оплатою [PERSON] правової допомоги. 5.Стягнути з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на користь [PERSON] 40000 (сорок тисяч) гривень, як відшкодування моральної шкоди. 6. Стягнути з Первинної профспілкової організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ» Професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України 10000 (десять тисяч) гривень, як відшкодування моральної шкоди. Судом прийнято до розгляду вище наведені вимоги. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтовують тим, що 01.09.2003 року позивача прийнято на роботу до Михайлівського вищого професійного училища. З 03.08.2007 року [PERSON] переведено на посаду майстра виробничого навчання. 29.11.2012 року, за згодою профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ», на підставі наказу № 180-к, позивача звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП, у звязку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоровя. 27.06.2013 року апеляційним судом Запорізької області [PERSON] поновлено на роботі, визнано рішення щодо звільнення незаконним, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу і завдану моральну шкоду. 22.10.2013 року згідно наказу № 141-к за згодою ПК ВПУ, [PERSON] звільнено за прогул без поважної причини (п.4 ст.40 КЗпП). 10.04.2014 року, апеляційним судом Запорізької області, скасовано рішення суду першої інстанції й вдруге визнано дії відповідача незаконними, скасовано вище вказаний наказ, [PERSON] поновлено на посаді майстра виробничого навчання. 05.05.2014 року, згідно наказу № 54 за згодою ПК ВПУ, [PERSON] звільнено за прогул без поважної причини. Сторона позивача не погоджується з рішенням про звільнення [PERSON] й посилається на те, що адміністрацією вищого професійного училища та первинною профспілковою організацією під час останнього звільнення, були порушені порядок звільнення [PERSON], ознайомлення його з наказами на підставі яких відбувалось його поновлення та звільнення, порушені положення ст.169 КЗпП щодо медичного огляду, не проконтрольовано виконання власного наказу № 43-к від 11.04.2014 року по відновленню на посаді, прийняття рішення за відсутності виписки з акту МСЕК, застосовано найтяжчій захід дисциплінарного стягнення, порушено положення Інструкції про ведення трудової книжки працівників, мало місце зволікання відповідачем виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 27.06.2013 року, відповідач не розглянув заяви позивача від 30.04.2014 та 05.05.2014 року про надання відпустки та звільнення, під час попередніх спорів, відповідачем чинились перешкоди щодо розгляду спорів у розумні строки та у наданні позивачу та його представнику інформації щодо середньомісячного заробітку, нарахувань за час вимушеного прогулу та інше. Представники відповідача ДНЗ «Михайлівське ВПУ» позовні вимоги не визнали, й посилаючись на те, що звільнення позивача [PERSON] було проведено у відповідності до положень КЗпП, позивачем не надано доказів які б підтверджували порушення з боку відповідача, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, представники відповідача повідомили, що на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року, яким позивача було поновлено на роботі та яке підлягає негайному виконанню, наказом № 43-к від 11 квітня 2014 року позивач був поновлений на роботі, проте будучи обізнаним з вказаним рішенням, строками його виконання, [PERSON] не зважаючи на негайність виконання рішення в частині поновлення на роботі, вперше прибув до училища лише 15 квітня 2014 року о 15 годині 30 хвилин. В подальшому, лише 18 квітня 2014 року позивач надав свою трудову книжку адміністрації закладу та поставив підпис під наказом про поновлення на роботі. Крім того, після винесення 10 квітня 2014 року судом рішення про поновлення позивача на роботі, 15.04.2014, 16.04.2014, 17.04.2014, 18.04.2014 року, позивач був відсутній на робочому місті більше трьох годин, відмовлявся надавати трудову книжку, медичний огляд розпочав проходити тільки 22.04.2014 року, самовільно змінював графік робочого дня і залишав робоче місце для вирішення власних потреб 24.04.2014, 30.04.2014 та 05.05.2014 року. Позивач [PERSON] був відсутній на робочому місті протягом дня 25.04.2014 та 28.04.2014 року. Вказані порушення стали підставою для видачі наказу про звільнення за прогул без поважної причини від 05.05.2014 року. Також представники відповідача заперечили проти доводів позивача щодо порушень прав останнього під час отримання згоди профспілкового органу на звільнення працівника. Так згідно заперечень представників відповідача, [PERSON], будучі належним чином обізнаним з часом та місцем проведення засідання профспілкового органу, скориставшись своїм правом, подав заяву про розгляд його питання за його відсутності. Стосовно визнання незаконними дій ДНЗ «Михайлівське ВПУ» щодо видачі при звільненні дублікату трудової книжки не заповненої належним чином, зокрема, українською та російською мовами, зобовязання ДНЗ «Михайлівське ВПУ» оформити належним чином дублікат трудової книжки на імя [PERSON], аркуші 33-37 якої заповнити російською мовою, представники відповідача просять також відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки позивач не обґрунтовує свої вимоги щодо видачі дублікату трудової книжки жодними підставами, які б вказували на те, що на його звернення йому було незаконно відмовлено відповідачем в видачі іншої трудової книжки або заповненої двома мовами. Посилаючись на те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням законодавства, належні позивачу кошти нараховані та виплачені, представники відповідачів просили відмовити в решті позовних вимог. Крім того, представники відповідача просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог через пропуск позивачем строку, визначеного для оскарження звільнення. Представники відповідача ППО ДНЗ «Михайлівське ВПУ» позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні, з підстав відсутності порушень в діях відповідача. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, зокрема заслухавши доводи позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, серед яких матеріали надані, як стороною позивача, так і стороною відповідачів, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: -у відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. -у відповідності до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. -у відповідності до ч.1, ч.2, ч.8 ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи у відповідності до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). -у відповідності до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. -у відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; -у відповідності до ч.1, ч.2 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом; -у відповідності до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1). Захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, 3). інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства; -у відповідності до положень ст.16 ЦК України, кожній особі надається право звернутися до суду за захистом свого особистого порушеного немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ч.3 цієї ж статті суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, тобто у разі відсутності порушеного права; -у відповідності до ч.3 ст.27 ЦПК України, особи які беруть учать у справі зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки; -у відповідності до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. -у відповідності до ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. -у відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; -у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; -у відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; -у відповідності до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; -у відповідності до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін; -у відповідності до ч.3 ст.22 КЗпП України, вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України; -у відповідності до ч.2 ст.24 КЗпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи; -у відповідно до ст.29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони; -у відповідності до ч.5 ст.48 КЗпП України, порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. -у відповідності до ст. 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати; -у відповідності до ст.139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір; -у відповідності до п.п.1 3 ст.159 КЗпП України, працівник зобов'язаний: знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; додержувати зобов'язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації; проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди; -у відповідності до ч.1 ст.160 КЗпП України, постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган; -у відповідності до ст.169 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці; -у відповідності до ч.6 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. -в судовому засіданні на підставі пояснень позивача та його представника, з якими погодилися представники відповідачів, та які знайшли своє підтвердження в наданих суду та досліджених судових рішеннях Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2014 року № 321/2182/13-ц провадження № 2/321/57/2014 (т.1 а.с.122 130) та колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області 10 квітня 2014 у справі № 22-ц/778/1670/14 встановлено, що 10 квітня 2014 року, колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області за результатами розгляду апеляційної скарги, скасовано рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2014 року, яким було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання незаконними дій щодо невиконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 червня 2013 року в частині негайного поновлення на роботі, виплати 1277 гривень середнього заробітку за один місяць, зобов'язання виготовити дублікат трудової книжки без записів про звільнення, яку заповнити українською та російськими мовами, та стягнення моральної шкоди й ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Зокрема визнано наказ № 141-к від 22 жовтня 2013 року про звільнення [PERSON] за прогули без поважних причин (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України) незаконним. Поновлено [PERSON] на роботі у ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» на посаді майстра виробничого навчання з 22 жовтня 2013 року. Визнано незаконними дії адміністрації ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище», які пов'язані з невиконанням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 червня 2013 року, щодо негайного поновлення [PERSON] на роботі та виплати 1277 гривень 00 копійок середнього заробітку за один місяць. Зобов'язано ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» вчинити дії: видати дублікат трудової книжки на ім'я [PERSON] без записів про звільнення, яку заповнити українською та російською мовами. Стягнуто з ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» на користь [PERSON] 3000 гривень 00 копійок за спричинення моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі в Державному навчальному закладі «Михайлівське вище професійне училище» підлягало негайному виконанню (т.1 а.с.9 - 11). -згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року, касаційна скарга ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище», подана директором [PERSON], задоволена частково. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки скасовано і направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року залишено без змін. -згідно ухвали колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року, апеляційну скаргу [PERSON] в особі представника [PERSON], в частині незадоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки відхилено. Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2014 року в частині незадоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки у цій справі залишено без змін. -зазначені судові рішення набрали законної сили; -крім того, на підставі пояснень сторін, наданих ними та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом встановлено, що 15 січня 2015 року, за результатами розгляду Михайлівським районним судом цивільної справи № 321/688/14-ц провадження № 2/321/3/2015 за позовом [PERSON] до Державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - у задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.80 90); -згідно ухвали колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року у справі № 22-ц/778/1718/15, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Михайлівського районного суду від 15 січня 2015 року - залишено без змін (т.1 а.с.91). Вказані судові рішення не переглядалися у касаційному порядку. 18 травня 2015 року, ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено у відкритті касаційного провадження (т.1 а.с.179); -в процесі розгляду справи з пояснень позивача та його представника, представників відповідачів встановлено, що 10 квітня 2014 року за результатами перевірки судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області (т.1 а.с.9 11), дійшла висновку про потребу скасування рішення Михайлівського районного суду й ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги [PERSON] були частково задоволенні. Серед задоволених вимог, були вимоги про поновлення на роботі у Державному навчальному закладі «Михайлівське вище професійне училище». Рішення в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню. З наявністю вказаного рішення апеляційного суду, були обізнані, як позивач так і представники відповідачів, оскільки були присутніми у судовому засіданні. 11.04.2014 року директором навчального закладу [PERSON] на виконання рішення апеляційного суду, видано наказ № 43-к, яким визнано недійсним наказ 141-к від 22.10.2013 року (п.1 наказу), поновлено [PERSON] на попередній посаді (п.2 наказу). Вказаний наказ також містив інші розпорядження, повязанні з забезпеченням можливості [PERSON] приступити до виконання своїх посадових обовязків. Вказаний наказ в повній мірі узгоджується з положеннями ч.6 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. З вказаним наказом того ж дня були ознайомлені працівники училища, на яких покладалися обовязки, за винятком [PERSON], яким було проігноровано рішення апеляційного суду в частині негайного поновлення, внаслідок чого [PERSON] лише 18.04.2014 року поставив свій підпис про обізнаність із наказом (т.1 а.с.12 на звороті); -оскільки після винесення 10 квітня 2014 року апеляційним судом рішення про поновлення позивача на роботі, 15.04.2014, 16.04.2014, 17.04.2014, 18.04.2014 року, [PERSON] був відсутній на робочому місті більше трьох годин, 11.04.2014, 14.04.2014, 25.04.2014, 28.04.2014 протягом робочого дня, директором Державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище» [PERSON] 05.05.2014 року видано наказ про звільнення [PERSON], майстра в/н за прогул без поважної причини. З вказаним наказом [PERSON] був ознайомлений 06.05.2014 року, підтвердженням чому є особистий запис на звороті аркушу наказу (т.1 а.с.224). Вказаний наказ [PERSON] оскаржено до суду шляхом направлення поштою позовної заяви від 05.06.2014 року (штемпель на конверті 05.06.2014 року, т.1 а.с.17), тобто наказ позивачем було оскаржено у визначені Законом строки; -з пояснень сторін та досліджених судом матеріалів (т.1 а.с.189, 188), встановлено, що прийняттю вище вказаного наказу передувало проведення засідання профспілкового комітету, яке відбулося 05.05.2014, підтвердженням чому є запрошення [PERSON] за підписом голови профкому, на якому також міститься особистий запис [PERSON] з пропозицією розгляду, датований 30.04.2014 року. Достовірність відомостей відображених у світлокопіях оригіналам та фактичним обставинам - учасниками розгляду не заперечувалась; -на підтвердження порушень допущених позивачем, які стали підставою для видання наказу, суду надано копії актів № 3 від 10 квітня 2014 року, № 4 від 11квітня 2014 року, № 5 від 14 квітня 2014 року, акт № 6 від 15 квітня 2014 року, акт № 7 від 16 квітня 2014 року, акт від 18 квітня 2014 року, акт від 30.04.2014 року (т.1 а.с.200 2006), а також копії доповідних старшого майстра [PERSON] (т.1 а.с.226 232, 234 238), копія доповідної заступника директора [PERSON] (т.1 а.с.233), копія табелю обліку робочого часу за травень 2014 року (т.а.с.242), копія уточненого табелю обліку робочого часу за квітень місяць 2014 року (т.1 а.с.243), в яких зафіксовано порушення позивача у формі прогулів. Достовірність відомостей відображених у світлокопіях оригіналам та фактичним обставинам - учасниками розгляду не заперечувалась; -не заперечуючи достовірність документів, наданих стороною відповідача, позивач надав суду світлокопії власних заяв на імя директора училища [PERSON], датованих 29.04.2014 року з вимогою встановлення неповного робочого дня (т.1 а.с.182), 30.04.2014 та 05.05.2014 року з вимогою надання відпустки (т.1 а.с.183, 184) 05.05.2014 року з повідомленням про необхідність зявитися до ВДВС Михайлівського РУЮ (т.1 а.с.186). Достовірність відомостей відображених у світлокопіях оригіналам та фактичним обставинам - учасниками розгляду також не заперечувалась. Порівнявши документи (світлокопії) надані позивачем з матеріалами складеними в училище з питання порушення позивачем трудового законодавства, суд дійшов висновку, про те, що факт порушень з боку [PERSON] знайшли своє повне підтвердження, в той час як надані ним матеріали не спростовують встановлених порушень; -в процесі розгляду справи, судом також досліджено копію дублікату трудової книжки, виписаної на імя [PERSON] (т.1 а.с.138 154). Достовірність відомостей відображених у світлокопіях оригіналам та фактичним обставинам - учасниками розгляду не заперечувалась; -судом досліджено колективний договір між адміністрацією та колективом ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» на 2011 2014 роки (т.1 а.с.52 62); -приймаючи рішення у справі, судом у відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, враховувались обставини встановлені іншими вище наведеними судовими рішеннями, що набрали законної сили. Зокрема, судом враховувались обставини щодо прийняття судом рішення про поновлення [PERSON] на роботі, негайне виконання рішення в цій частині, набуття рішенням законної сили, залишенням без змін рішення в частині поновлення на роботі за результатами перевірки Вищім спеціалізованим судом України. Крім того, судом враховувалися обставини, встановлені судовим рішенням Михайлівського районного суду від 15 січня 2015 року й залишеного без змін за результатами перевірки в апеляційному порядку (т.1 а.с.80 90). Так вказане рішення містить в собі посилання на пояснення позивача про обізнаність з рішенням апеляційного суду в день його ухвалення, свідчення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та досліджені в процесі розгляду письмові докази (доповідні) на підставі яких, суд встановив, що на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року, 11 квітня 2014 року було видано наказ про поновлення позивача на роботі. Однак, 11 квітня 2014 року та 14 квітня 2014 року позивач був відсутній за місцем своєї роботи в державному навчальному закладі «Михайлівське вище професійне училище», а вперше з'явився на території навчального закладу лише 15 квітня 2014 року і трудову книжку надав лише 18 квітня 2014 року; -враховуючи наведене, суд дійшов висновку, про невідповідність тверджень сторони позивача фактичним обставинам в частині не виконання відповідачем судового рішення про поновлення [PERSON] на посаді, оскільки на підставі досліджених матеріалів, судом встановлено, що наступного дня, після проголошення рішення суду про поновлення позивача на роботі, директором училища [PERSON] був виданий наказ про поновлення на роботі, в той час як позивач [PERSON], будучи обізнаним з судовим рішенням та негайним його виконанням, свідомо чинив перешкоди до виконання судового рішення; -на підставі наведеного, судом також встановлено, що 18 квітня 2014 року, після ознайомлення з наказом про поновлення на попередній посаді, в період часу з 18 квітня 2014 року по 05 травня 2014 року, [PERSON] були допущені прогули без поважної причини, які відобразилися в одних випадках у відсутності на робочому місці понад три години, в інших у відсутності на робочому місці протягом робочого дня. Вказані обставини знайшли своє підтвердження як в досліджених судом доказах, так і в судових рішеннях в інших цивільних справах по спорам між позивачем та відповідачем. Зважаючи, що наведені вище порушення позивачем трудової дисципліни передбачають як наслідок можливість звільнення з підстав визначених п.4 ст.40 КЗпП України, з урахуванням дотримання відповідачем [PERSON] навчальним закладом «Михайлівське вище професійне училище» вимог щодо отримання згоди первинної професійної організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ» професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України на звільнення позивача [PERSON], що знайшло своє підтвердження в досліджених матеріалах, суд доходить висновку про відсутність порушень процедури звільнення позивача з боку адміністрації Державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище». Крім того, положення п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачають можливість звільнення працівника вразі одного прогулу, в той час як в процесі розгляду справи, лише після ознайомленням з наказом про поновлення на посаді, судом встановлено наявність підстав передбачених п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за 18.04.2014 року, [PERSON] був відсутній на робочому місті більше трьох годин, 25.04.2014, 28.04.2014 протягом робочого дня. Доводи позивача про суворість прийнятого рішення (про звільнення) не ґрунтуються на законодавчих нормах. В звязку з вище викладеним, позовні вимоги в частині визнання незаконними дій ДНЗ «Михайлівське ВПУ»та Первинної профспілкової організації ДНЗ «Михайлівське ВПУ» щодо порядку розгляду подання про надання згоди на звільнення працівника-інваліда [PERSON] за прогули без поважної причини та визнання наказу № 54-к від 05.05.2014 про звільнення [PERSON] за прогул без поважної причини незаконним та поновити його на роботі в Державному навчальному закладі «Михайлівське вище професійне училище» на посаді майстра виробничого навчання не підлягають задоволенню; -оскільки відповідно до вимог статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за відсутності спору стосовно вказаних сум (позивачем не доведено наявності спору або порушення його прав) з урахуванням положень ст.3 ЦПК України та наявності рішення суду від 10.04.2014 року з питання поновлення позивача на роботі, суд вважає за потрібне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за період з 01.07.2013 року по день постановлення судом рішення; -з огляду на вищевказане рішення суду, про потребу відмови у задоволенні позовних вимог, суд також вважає за потрібне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними дій ДНЗ «Михайлівське ВПУ» щодо затримки розрахунку при звільненні 06.05.14, повязаних з не нарахуванням та не виплатою [PERSON] компенсації за невикористану відпустку, а також повязаних з безпідставним утриманням єдиного соціального внеску у сумі 381 (триста вісімдесят одну) грн. 85 копійок та стягнення з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» на користь [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та єдиний соціальний внесок у сумі 381 (триста вісімдесят одну) грн. 85 копійок. Крім того під час судового розгляду представники відповідача стверджували, що відповідачем нараховано та через банківську установу виплачено кошти позивачеві. Так за період з 01 січня 2012 року по 05 травня 2014 рік позивачу була нарахована заробітна плата із зазначення усіх її складових, а саме: за січень 2012 року - 1925 грн.28 коп., за лютий 2012 року - 1925грн.28 коп., за березень 2012 року - 1925 грн.28 коп., за квітень 2012 року - 1978 грн.56 коп., за травень 2012року - 1450 грн.60 коп., за червень 2012р. - 1305 грн.54 коп., за липень 2012 року - 1668 грн.19 коп., за серпень 2012 року - 1595 грн. 66 коп., за вересень 2012 року - 1450 грн. 60 коп., за жовтень 2012 року - 3418 грн. 45 коп., за листопад 2012 року - 2615 грн. 92 коп., за грудень 2012 року - 3400 грн.06 коп.,за січень 2013 р. - 1363 грн.74 коп., за лютий 2013року - 1298 грн.80 коп., за березень 2013 року - 1298 грн. 80 коп., за квітень 2013 року - 1558 грн. 56 коп., за травень 2013 року - 1039 грн. 04 коп., за червень 2013 року - 1233 грн. 86 коп., за липень 2013 року 0 грн., за серпень 2013 року - 0 грн., за вересень 2013 року - 311 грн. 70 коп., за жовтень 2013 року - 623грн. 40 коп., з листопада 2013 року по березень 2014 року - не нарахована, за квітень 2014 року - 263 грн. 49 коп., за травень 2014 року - 1122грн.13 коп. Всього за вказаний період було нараховано та виплачено заробітної плати в розмірі 34772 грн. 94 коп., що підтверджується наданій [PERSON] довідкою від 29 .05.2014 року. Вказані твердження не заперечувалися позивачем; -з огляду на твердження позивача про продовження порушення його прав відповідачем в частині заповнення та видачі трудової книжки після вище наведених судових рішень з цього питання, зверненні до адміністрації учбового закладу з новими вимогами, суд з урахуванням заперечень відповідача щодо наявності такого спору, не доведеності позивачем виникнення/продовження спору, порушення його прав відповідачем, вважає за потрібне відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині; -зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню; -крім того, оскільки судом під час судового розгляду не встановлено жодних порушень з боку відповідача, тому й вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. До юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені. В зв'язку з цим не відповідає змісту ст.237-1 КЗпП України стягнення з роботодавця моральної шкоди лише на підставі заяви працівника про наявність такої шкоди, якщо немає обставин, зазначених у частині першій цієї статті (моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя). Тому обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Однак, ані позивачем, ані його представником, всупереч вимогам ст.ст.10, 57 60 ЦПК України жодними належним і допустими доказами не доведено факту спричинення позивачу з вини відповідача моральних чи фізичних страждань або якихось інших втрат немайнового характеру. Питання стосовно судових витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed