Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] селищної ради в якому просять визнати за ними право спільної часткової власності кожному по 1/3 частині двохкімнатної квартири №4, по вул.. Садова,22 в смт. Степань, Сарненського району, Рівненської області, загальною площею 59,4 м.кв., житловою площею 29,5 м.кв. передану у спільну часткову власність згідно свідоцтва про право власності від 31 жовтня 1994 року, яка зареєстрована в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації за №7-46-46. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що їхня сім'я складалася з трьох чоловік, які постійно проживали і були зареєстровані в двохкімнатній квартирі [ADDRESS]. Органом приватизації [PERSON] селищної ради згідно розпорядження №39 від 31.10.1994 року було видано свідоцтво про право власності на дане житло, в якому зазначено, що воно передається у спільну сумісну власність, однак помилково була вказана лише [PERSON]. 25.03.2015 року помер [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина на частину даної квартири. В звязку з необхідністю прийняття спадщини [PERSON] звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області рішенням якого від 15.07.2015 року був встановлений факт права власності за [PERSON] на 1/3 частину квартири №4, по вул.. Садова,22 в смт. Степань Сарненського району. 13.07.2016 року Сарненською державною нотаріальною конторою було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частини спірної квартири. Іншим, а ніж судовим шляхом визнати за собою право власності позивачі не мають можливості. Позивачі в судове засідання не зявилися, представник позивачів [PERSON] письмовою заявою позов підтримала, просила розглянути справу без участі сторони позивачів. Від відповідача [PERSON] селищної ради надійшла письмова заява згідної якої відповідач позов визнав повністю, справу просив розглянути без участі відповідача . Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке зареєстроване в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації на праві спільної часткової власності (в рівних долях) і записана у реєстрову книгу за №7-46-46. Згідно технічних паспортів від 31.10.1994 року та від 13.05.2015 року квартира №4 в житловому будинку №22 по вул.. Садова в смт. Степань, Сарненського району Рівненської області належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частині. Судом встановлено, що [PERSON] помер 25.03.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №174446 від 26.03.2015 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.07.2016 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], яка складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Згідно положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з вимогами ст.392 ЦК України власник вправі пред'явити позов про визнання його прав власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки судом встановлено, що будь-яких домовленостей щодо іншого перерозподілу часток між сторонами не було, тому частки кожного співвласника є рівними та становлять по 1/3 частини квартири, для кожного із співвласників. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що позивачі повністю довели заявлені ними позовні вимоги належними та допустимими доказами у справі, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved