Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Посилався на те, що 15 лютого 2004 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від якого спільних дітей у них немає. Вказує, що під час спільного проживання сторін, вони за спільні кошти придбали в 2007 році рухоме майно - транспортний засіб марки «Toyota Prado», 2007 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Разом з тим, право власності на вказане спірне майно було зареєстроване за відповідачкою [PERSON] Оскільки останнім часом між сторонами часто почали виникати непорозуміння та суперечки з приводу того, що відповідачка вважає себе єдиним власником спірного майна, просив визнати за його довірителем [PERSON] право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Toyota Prado», 2007 року випуску, легковий джип, чорного кольору, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Справа слухалась у відсутність позивача [PERSON] та його представника - адвоката [PERSON], які в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача надав до суду заяву, в якій судове засідання просив провести у його відсутність та у відсутність його довірителя. Позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Надала через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному об'ємі та не заперечувала щодо їх задоволення. Просила слухати справу у її відсутність. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 15 лютого 2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №157 (а.с.5). Від шлюбу у сторін дітей немає. За час перебування у шлюбі, сторонами в 2007 році набуто майно, а саме транспортний засіб марки «Toyota Prado», 2007 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вказаний спірний автомобіль 30 березня 2007 року зареєстрований на ім'я відповідачки [PERSON] (а.с.6). Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається із положень ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 вказаного вище Кодексу, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Крім цього, ч.3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» роз'яснив судам, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути в тому числі транспортні засоби (п.23). За таких обставин, суд враховуючи вищевказані вимоги закону, а також фактичні обставини справи, приходить до висновку, що придбаний у період шлюбу спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки нормами Сімейного кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного за час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя та у такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). Разом з тим, відповідачка [PERSON] позов визнала та не заперечувала з приводу того, що спірне рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, а також не заперечувала щодо рівності часток кожного у спільному майні. Таким чином, суд вважає, що транспортний засіб марки «Toyota Prado» є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається із ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, виходячи із принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, суд вважає, що частка кожного із них складає по ? транспортного засобу марки «Toyota Prado». Згідно ст.372 ч.3 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи наведені вище вимоги закону, суд вважає, що право спільної сумісної власності на спірний транспортний засіб слід припинити.

Outcome: approved