Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON] 05.05.2016року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування ним. Позов мотивує тим, що вона є власником квартири, що знаходиться в м. Луцьку, на [ADDRESS], яку вона успадкувала за заповітом після смерті свого діда - [PERSON], який помер [INFO]. До смерті діда, який був єдиним власником спірної квартири, вона з його згоди була зареєстрована та проживала там зі своїм чоловіком. 04.06.2014 року, на підставі рішення суду, вони з [PERSON] розірвали шлюб. З того часу, з відповідачем спільно не проживають, не пов'язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов'язків. Незважаючи на те, що після розірвання шлюбу відповідач виселився із спірної квартири та фактично проживає за іншою адресою, проте, в порушення вимог ч. 1 ст. 6 Закону України « Про пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не зареєстрував свого нового місця проживання, та не знявся з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання (з спірної квартири). З набуттям права власності на спірну квартиру вона, як новий власник житла, не давала своєї згоди відповідачу на користування належним їй житлом, а тому вважає, що порушуються її права. Посилаючись на вищенаведене, позивач просила суд усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через оголошення в пресі (газета «Волинь -нова», №63 від 09 червня 2016 року). Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], яку вона успадкувала після смерті свого діда - [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.03.2015 року (а.с.7) Відповідач є її колишнім чоловіком, та зареєстрований у спірній квартирі з 07.02.2011 року, що вбачається з будинкової книги [NUMBER] для прописки (реєстрації ) громадян, які проживають у квартирі [ADDRESS]. (а.с.8) Як слідує з акту не проживання особи за місцем реєстрації від 03.03.2016р., складеного головою правління ОСББ «Верещагіна» , відповідач не проживає за вищевказаною адресою , починаючи з червня 2015 року , в квартирі відсутні чоловічі речі. Даний факт засвідчили сусіди [ADDRESS] - [PERSON] та [ADDRESS] вказаного будинку - [PERSON], про що поставили свій підпис в акті.(а.с.10) Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України , член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] в добровільному порядку відмовився знятись з місця реєстрації за вищевказаною адресою, хоча фактично змінив місце проживання. Статтею 391 Цивільного Кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином , аналізуючи наведені по справі докази в їх сукупності та приймаючи до уваги, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає за місцем реєстрації, а позивач не взмозі належним чином користуватись належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS], слід визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування нею. Як слідує із змісту чч.1, 6 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, в тому числі, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як вбачається з квитанції Волинського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01.06.2016р. №0.0.561250561.1, позивачем за оголошення в пресі сплачено кошти в розмірі 150 грн. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки рішення постановлено на користь позивача, тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 701,20грн. понесених судових витрат по справі (551,20грн. судового збору+150грн. за оголошення в пресі).

Outcome: approved