Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON], з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27.11.2015 (а.с. 24), звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП [PERSON]» та [PERSON] про визнання припиненою поруки [PERSON] за договором від 04.12.2007 №SR-801/089/2007 щодо забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором від 04.12.2007 №ML-801/088/2007. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про припинення строку поруки позивача перед банківською установою за договором від 04.12.2007 №SR-801/089/2007, оскільки у порушення приписів частини четвертої ст. 559 Цивільного кодексу України, кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя. Представник позивача, прийнявши участь у судовому розгляді справи, позовні вимоги підтримав повністю, з підстав наведених у позові, додатково вказавши на те, що в оспорюваному договорі не встановлений строк його припинення, тому кредитор мав право протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням предявити вимогу до поручителя. Оскільки з моменту несплати позичальником чергового платежу за кредитним договором, а саме 04.04.2014 по основному платежу та 31.10.2014 по відсотках та до дня предявлення відповідачем (1) до позивача досудової вимоги (датована 11.06.2015) пройшло більше шести місяців, тому банківська установа втратила право на звернення до суду з вимогою про стягнення з поручителя заборгованості по кредиту. За доводами представника позивача, зазначені ним обставини у повній мірі відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка зазначена у постанові від 17.09.2014 року. Уповноважений представник відповідача (1), у письмовому запереченні на позов від 10.12.2015 та в судовому засіданні по справі 04.01.2016, позовних вимог не визнав повністю, з посиланням на те, що банківська установа до закінчення строку виконання основного зобовязання звернулася до позивача з вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості (11.06.2015), а згодом і до суду (31.08.2015), тому підстави для визнання поруки припиненою є відсутніми. Відповідач (2), за умови її належного повідомлення про час і місце судового розгляду справи, до суду не зявилася, причин неявки не повідомила, тому суд розглянув справу без її участі. Заслухавши доводи учасників судового процесу, а також дослідивши подані по справі доказові матеріали та цивільну справу №303/5564/15-ц, суд констатує наступне. 04 грудня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ОТП [PERSON]» (статут, матеріали цивільної справи 303/5564/15-ц, а.с. 36) був укладений договір поруки №SR-801/089/2007 (надалі Договір поруки , а.с. 10). На підставі вказаного правочину, [PERSON] взяв на себе зобов'язання солідарно з позичальником - [PERSON] відповідати перед Банком за виконання нею зобовязань за кредитним договором від 04.12.2007 року №ML-801/088/200 (а.с. 4-8). Вказаний правочин підписаний обома договірними сторонами. Укладаючи Договір поруки (п. 1), сторони домовилися про те що, Поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобовязань перед банком за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. У випадку невиконання Боржником боргових зобовязань перед Кредитором за кредитним договором, Кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання Боргових зобовязань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання Боржником боргових зобовязань перед Кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, в заявленому Кредитором, протягом 3- х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Кредитора (ст. 3 Договору). Судом встановлено, що станом на 06.08.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 04.12.2007 року за №ML-801/088/200 становить 542909,24 грн. (цивільна справа №303/5564/15-ц, а.с. 32). Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи, у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу, суд виходить з того, що відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, та полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя. Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом. Зі змісту вищевказаних положень частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України також вбачається, що у тексті даної частини застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Розяснюючи вищевказані законодавчі положення Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» звернув увагу суддів на те, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З Договору поруки (а.с. 10) вбачається, що в ньому не встановлено конкретного строку, після якого порука припиняється. Зазначена у договорі поруки умова про його дію до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань за Кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 Цивільного кодексу України. Отже, в цьому разі підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Такі самі умови для припинення поруки, узгоджені сторонами і в самому договорі (п. 4.2). Однак, у Кредитному договорі (ст. 2) строк виконання основного зобовязання чітко визначений «до 04 грудня \~2022 року». Таким чином, саме зазначену вище дату слід рахувати днем настання строку виконання основного зобовязання. Поряд з цим, банківська установа надіслала на адресу позичальника та поручителя досудові вимоги від 11.06.2015 (цивільна справа №303/5564/15-ц, а.с. 33-35) про дострокове виконання ними зобовязань за кредитним договором, у звязку з допущеними порушеннями його умов щодо своєчасного погашення кредиту. По відношенню до цього, слід прийняти до уваги правові позиції Верховного Суду України по справі № 6-106цс14 та № 6-190 цс14, які міститься в постановах від 24.09.2014 та 21.01.2015 і в силу правових приписів, передбачених частиною другою ст. 214 та абзацом другим частини першої ст. 3607 Цивільного процесуального кодексу України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, у вказаних постановах Верховний Суд України зазначив, що за змістом частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за основним договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови предявлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобовязання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобовязання й порука припиняється, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобовязання. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. У спірній по справі ситуації [PERSON], предявивши вимогу позивачу у червні 2015 року, і таким чином змінивши строк виконання основного зобовязання, через два місяці цього ж року (цивільна справа №303/5564/15-ц), подав до суду позов про солідарне стягнення з позичальника та поручителя кредитної заборгованості за договором від 04.12.2007 року №ML-801/088/200, тобто відповідач (1) дотримався регламентованого частиною четвертою ст. 559 Цивільного кодексу України шестимісячного строку для можливості предявлення вимоги до поручителя. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову та визнання поруки позивача припиненою. Посилання представника позивача на обставини щодо припинення договору поруки є безпідставними, оскільки цивільним законодавством передбачена можливість звернення з вимогою до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а не від дня першого прострочення. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача посилався на правову позицію, яку було висловлена Верховним Судом України в постанові від 17.09.2014 року по справі 6-53цс14, відповідно до якої вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). По відношенню до цього слід зазначити, що спірні по справі правовідносини узгоджуються з вказаною позицією Верховного Суду України, оскільки, як зазначалося перед цим, [PERSON] у межах шестимісячного строку, після предявлення вимоги до позивача про дострокове погашення кредиту звернувся до суду (31.08.2015) з відповідною позовною вимогою до поручителя Одночасно слід звернути увагу на те, що Верховний Суд України у згаданій вище постанові вказує, зокрема, також на те, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобовязань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. За таких обставин справи позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed