Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON], про захист прав споживачів, розірвання договорів, стягнення грошових коштів на отримання послуг, зобов'язання вчинити певні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона, [PERSON], 23 травня 2012 року уклала Договір за № 1/001 з Фізичною особою - підприємцем [PERSON] (далі - Відповідач) на здійснення ремонтно - оздоблювальних робіт будинку за адресою: [ADDRESS], на загальну суму 13 684 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. Далі позивач зазначає, що 17 травня 2013 року між нею, [PERSON], та відповідачем був укладений ще один Договір на виконання робіт по виготовленню та установці ПВХ конструкції (металопластикові вікна). Відповідно до умов такого договору ПВХ конструкції (металопластикові вікна) повинні були установлюватися за адресою: [ADDRESS] на суму 10 038 (десять тисяч тридцять вісім) грн. 23 коп. Позивач зазначає, що свої зобов'язання перед відповідачем вона виконала в повному обсязі, сплативши такій особі грошову суму, обумовлену вказаними договорами. Окрім цього, позивач зазначає, що для виконання своїх зобов'язань перед відповідачем, вона уклала з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Акцент Банк» Договір розстрочки (кредиту) № ANEORG105230055 від 23.05.2013 року, внаслідок чого понесла додаткові витрати у розмірі 5 644 (п'ять тисяч шістсот сорок чотири) грн. 64 коп. Таким чином позивач зазначає, що вона виконала умови договору добросовісно, а зі сторони відповідача умови договору виконанні не якісно, а саме: після монтажу ПВХ конструкцій між вікнами та дахом, по всьому периметру ПВХ конструкції залишилася щілина. Тож монтаж металопластикових вікон виконаний недбало. Позивач вказує, що вона неодноразово зверталася до відповідача щодо неякісно виконаної роботи, однак відповідач до теперішнього часу недоліки своєї роботи не усунула, та взагалі на зв'язок не виходить. У зв'язку з чим, позивач змушена звернутися до суду і просити суд розірвати договір №1/001 від 23.05.2012 року на здійснення ремонтно - оздоблюваних робіт будинку за адресою: [ADDRESS], та розірвати договір від 17.05.2013 року на виконання робіт по виготовленню та установці ПВХ конструкції за адресою: [ADDRESS], та які були укладені між [PERSON] та Фізичною особою - підприємцем [PERSON], а також, стягнути з Фізичної особи - підприємця [PERSON], на користь позивача сплачені нею грошові кошти на отримання послуг за договором № 1/001 від 23.05.2012 року на здійснення ремонтно - оздоблювальних робіт будинку за адресою: [ADDRESS], у розмірі 13 684 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп., грошові кошти на отримання послуг за договором від 17.05.2013 року виконання робіт по виготовленню та установці ПВХ конструкції за вищевказаною адресою у розмірі 10 038 (десять тисяч тридцять вісім) грн. 23 коп., також, зобов'язати відповідача безкоштовно демонтувати і забрати ПВХ конструкції та безкоштовно виконати ремонтно-оздоблювальні роботи після виконання демонтажу ПВХ конструкції, стягнути із відповідача на користь позивача в рахунок понесених нею додаткових витрат при виконанні договору розстрочки, укладеного для придбання металопластикових вікон № ANEORG105230055 від 23.05.2013 року у розмірі абсолютного значення подорожчання кредиту а саме - 5 644 (п'ять тисяч шістсот сорок чотири) грн. 64 коп., отриманого на оплату послугу за договорами, та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 5 000 грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить здійснити розгляд справи без її участі за наявними матеріалами, а позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.54). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 35, 39, 42, 44, 53) та поштове відправлення яке повернулось до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання» (а.с.50), про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на нижчевикладене. Так, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23 травня 2012 року [PERSON] уклала з фізичною особою - підприємцем [PERSON] Договір № 1/001, згідно з умовами якого відповідач зобов'язалася здійснити ремонтно - оздоблювальні роботи будинку за адресою: [ADDRESS], де вартість таких робіт складає за договором 13 684 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. (а.с.10-11). Судом також встановлено, що 17 травня 2013 року [PERSON] уклала з фізичною особою - підприємцем [PERSON] договір, згідно з умовами якого відповідач зобов'язалася виконати роботи по виготовленню та установці ПВХ конструкції (металопластикові вікна), де вартість таких робіт складає за договором 10 038 (десять тисяч тридцять вісім) грн. 23 коп. (а.с.10-11). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частина 2 ст. 851 ЦК України передбачено, що за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно положень абз.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товарів. Відповідно до п.12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» під істотним недоліком розуміється недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Тобто, при вирішенні даного спору в частині розірвання договору та повернення сплачених за товар коштів, суд має виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявності тільки істотного недоліку товару, а з наявністю одночасно таких умов визначених п.12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» (наявність істотного недоліку, вина виробника, та наявність ознак: неможливості усунення, усунення потребує понад чотирнадцять днів, він робить товар суттєво іншим). Окрім цього, згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п. 3.6. договору від 17 травня 2013 року зобов'язання виконавця по договору вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акта прийому-передачі виробу. Аналогічне за своїм змістом положення також міститься й у п. 3.4. Договору від 23 травня 2012 року за № 1/001, згідно яким остаточний розрахунок має проводитись після підписання акта прийому-передачі виконаних робіт. На підтвердження виконання зобов'язання за вказаними договорами, виконавцем суду не надано актів прийому-передачі підписаного замовником чи мотивованої відмови позивачкою від підписання. Таким чином, суд доходить висновку, що свої договірні зобов'язання за вказаними договорами відповідач в повному обсязі не виконав. З матеріалів даної цивільної справи, зокрема наданих стороною позивача фотознімків будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26-33), вбачається, що означені підрядні роботи по ремонтно - оздоблювальним роботам та установці ПВХ конструкції (металопластикових вікон) виконано з істотними недоліками, оскільки виконані в натурі роботи не узгоджуються з визначеними замовником розмірами та конфігураціями замовлення, при цьому на прохання позивача такі недоліки усунуті не були, а експлуатація будинку за його цільовим призначенням з такою якістю проведених робіт є значно ускладненою. Тобто внаслідок виконання таких робіт позивач значною мірою позбавлений того, на що вона розраховувала при укладенні означених договорів. За вказаних обставин та вимог чинного законодавства, встановивши істотні відступи від умов вказаних договорів, суд доходить висновку про наявність підстав для їх розірвання, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню. Також позивач у своїй заяві просить суд стягнути із відповідача на її користь сплачені нею грошові кошти за отримання послуг за договором від 23 травня 2012 року № 1/001 у розмірі 13 684 грн. 00 коп., та за договором від 17 травня 2013 року № б/н у розмірі 10038 грн. 23 коп., а всього разом 23 722 грн. 23 коп. Суд зазначає, що матеріалами даної цивільної справи, зокрема квитанцією б/н від 25.08.2014 року на суму 3300 грн., квитанцією б/н від 25.11.2013 року на суму 3241 грн. 98 коп. (а.с. 23), квитанцією № 24072013085827 від 24.07.2013 року на суму 3300 грн., квитанцією № 23052013085149 від 23.05.2013 року на суму 3300 грн., квитанцією № 24072013085827 від 24.07.2013 року на суму 5000 грн. (а.с. 24), квитанцією № 17062013151642 від 17.06.2013 року на суму 3290 грн. 00 коп., та квитанцією № 24102013160322 від 24.10.2013 року на суму 3297 грн. 00 коп. (а.с. 25), підтверджені майнові витрати позивача лише на загальну суму 21 428 грн. 00 коп. Суд зауважує, що згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача сплачених такою стороною грошових коштів за отримання послуг підлягають лише частковому задоволенню в розмірі 21 428 грн. 00 коп., в решті позовних вимог в цій частині суд відмовляє з огляду на їх недоведеність. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, не спростував докази позивача щодо отримання грошових коштів в розмірах, зазначених у вищевказаних квитанціях. Така бездіяльність сторони відповідача дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Стосовно позовних вимог про стягнення із відповідача розміру абсолютного значення подорожчання кредиту в сумі а саме 5644 (п'ять тисяч шістсот сорок чотири) грн. 64 коп., отриманого позивачем за кредитним договором № ANEORG105230055 від 23.05.2013 року в ПАТ «А-Банк» суд зазначає, що зі змісту кредитного договору не вбачається, що грошові кошти, отримані позивачем у кредит були нею витрачені в повному обсязі саме для розрахунку із відповідачем. Позивачем означена обставина також не доведена суду належними та допустимими доказами. Відтак суд відмовляє в задоволені позову в цій часині з огляду на його безпідставність. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. Пленумом Верховного Суду України у п.2 постанови від 31 березня 1995року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» було роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичної особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; в випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушені зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами в розглянутій формі, є договірними, то відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, встановлених законодавством. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь -які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, у матеріалах справи відсутні будь - які докази про те, що невиконанням вказаних договорів від 23 травня 2012 року та 17 травня 2013 року в натурі було завдано шкоду життю чи здоров'ю позивача. Окрім цього, умовами вказаного договору побутового підряду в даному випадку не передбачено відшкодування моральної шкоди. За вказаних обставин, суд доходить висновку, про необхідність відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Також, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд стягує із відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суму судового збору на користь державного бюджету України в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial