Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з вище вказаним позовом. Посилалась на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували між собою у зареєстрованому шлюбі в період з 1993 року по 09 листопада 2007 року, за час перебування у шлюбі між ними та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], відповідно до якого вони отримали у власність по ? частині вказаної квартири. Вказувала на те, що при реєстрації вказаного договору дарування у встановленому на момент його укладення законом порядку, працівниками ЧМБТІ було допущено помилку та зазначено, що форма власності спільна сумісна, тоді як вона насправді спільна часткова, про що працівниками ЧМБТІ було надано додаткову довідку. Так, вказана спірна квартира складається з житлової кімнати площею 18,30 кв.м., кімнати площею 12,40 кв.м., кімнати площею 11,40 кв.м., кімнати площею 8,60 кв.м., кухні площею 8,70 кв.м., санвузла площею 2,90 кв.м., ванної кімнати площею 8,2 кв.м., коридору площею 2,9 кв.м., комори площею 1,4 кв.м., веранди площею 17,30 кв.м.. Вказувала на те, що у вказані квартирі з моменту розірвання шлюбу позивач не проживаю у зв'язку з неприязними стосунками з відповідачем та постійними суперечками щодо користування спільним майном, проте іншого житла у нього немає, а тому бажає виділити свою частку у вказаному нерухомому майні в натурі. Посилалась на те, що відповідно до висновку експертного дослідження було запропоновано кілька варіантів поділу спірної квартири, а тому, посилаючись на норми матеріального права, з врахуванням висновку експертного дослідження №13018 від 09.01.2013 року, просила виділити в натурі позивачу та відповідачу частину спірної квартири, стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за різницю у вартості поділеного майна в розмірі 55552 грн., припинити право спільної часткової власності на вказану квартиру, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В ході судового розгляду справи, представником позивача були уточнені позовні вимоги та відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 25.02.2014 року просила виділити в натурі [PERSON] згідно додаткового варіанту поділу висновку судової будівельно-технічної експертизи № 59 від 21.01.2014 року наступні кімнати в квартирі [ADDRESS], а саме : коридор № 30-1(1) - 4,2 кв. м.; санвузол №30-2 - 2.90 кв.м.; кухня №30-3 - 8.70 кв.м.; коридор № 30-4-2.90 кв.м.; кімната №30-5 - 12,40 кв.м.; комора № 30-6 - 1.40 кв.м. ; кімната № 30-7- 10,00 кв.м.; всього 44.50 кв.м. та визнати за ним право власності на зазначені кімнати. Виділити в натурі відповідачу згідно додаткового варіанту поділу , висновку судової будівельно-технічної експертизи № 59 від 21.01.2014 року наступні кімнати в квартирі [ADDRESS], а саме : кімната № 30-7 - 8,30 кв.м.; кімната № 30-8 - 8,60 кв.м.; кімната № 30-9 - 11,4 кв.м.; веранда № 30-10 - 17,30 кв.м.; всього 47,6 кв.м., та визнати за [PERSON] право власності на зазначені кімнати. Коридор № 30-1 -2,00 кв.м. просила залишити у спільному користуванні позивача та відповідача, стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за різницю у вартості поділеного майна в розмірі 8 318 грн., припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 2 688 грн. 73 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в редакції заяви від 25.02.2014 року, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, вказавши на те, що позовні вимоги були змінені відповідно до роз'яснень, наданих на адвокатський запит експертом, який проводив судову будівельно-технічну експертизу, призначену ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.10.2013 року, відповідно до яких експерт вказав ще один можливий варіант поділу спірної квартири. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в редакції уточнених позовних вимог відповідно до заяви від 25.02.2014 року та надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що жоден з запропонованих експертами варіантів поділу квартири відповідача не влаштовує, окрім того відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 25.02.2014 року, запропонований позивачем поділ квартири буде порушувати права відповідача, оскільки в разі задоволення позову остання буде позбавлена доступу до засобів комунікації, що в свою чергу може призвести до додаткових не передбачуваних витрат на їх проведення, а тому просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Чернівецької міської ради Сьоміна І.В. в судовому засіданні залишила вирішення спору на розсуд суду. Представник третьої особи державної архітектурно-будівельної інспекція України в Чернівецькій області [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що спірна квартира знаходиться на першому поверсі будинку, в якому він проживає та власниками вказаної квартири за рахунок прибудинкової території було здійснено прибудову, а тому вважає, що його права були порушенні, окрім того вважає, що поділ спірної квартири в натурі та її перепланування може призвести до руйнування будинку, а тому просив відмовити в задоволенні позову. Третя особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає в будинку, де знаходиться квартира, яка перебуває у власності позивача та відповідача та вважає, що будь-яке перепланування квартири та втручання в конструкції будинку може призвести до руйнування будинку, окрім того облаштування сходів або іншої прибудови за рахунок прибудинкової території буде порушувати їх права, у зв'язку з чим просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні щодо поділу та перепланування квартири не заперечував, проте заперечував проти облаштування окремого входу або іншої прибудови, яка буде розміщуватись на прибудинковій території, оскільки така добудова буде порушувати його права на користування прибудинковою територією як власника квартири в будинку [ADDRESS] Треті особи та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вирішення питання щодо спору залишили на розсуд суду. Решта третіх осіб в судове засідання не з'явились, хоча неодноразово належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, третіх осіб, представників третіх осіб, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 17.02.2003 року [PERSON] подарувала позивачу та відповідачу в рівних частках по ? частини квартири [ADDRESS] (а/с 10, 46). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та довідки ЧМБТІ №1629 від 12.09.2012 року, сторони відповідно до встановленого на момент виникнення у них права власності порядку, зареєстрували своє право приватної спільної часткової власності на спірну квартиру по ? частини квартири кожен (а/с 11,12). Відповідно до копії рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.11.2007 року між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб, укладений ними 29.09.1993 року та зареєстрований в Полтавському міському палаці шлюбів, що також підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а/с 9, 44). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Позивач в судовому засіданні пояснив, що він не має можливості вільно користуватись та розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], оскільки у них з позивачем виникли неприязні стосунки після розірвання шлюбу, а тому просив виділити в натурі його частку. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Виходячи із змісту позовних вимог про виділ частки та припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно, суд приходить до висновку що до спірних правовідносин слід застосовувати саме положення ст. 364 ЦК України, відповідно до змісту якої співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України в постанові від 04.12.2013 року у справі № 6-130цс13 зазначив, що враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Таким чином, для вирішення питання щодо виділення частки із нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності, зокрема квартири, необхідна наявність висновку відповідного будівельно-технічного дослідження про можливість виділення окремої площі, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення тощо. Відповідно до п. 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна , затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р оку № 55 поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм. Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці 21.10.2013 року по даній справі було призначено будівельно-технічну експертизу з метою встановлення можливих варіантів поділу спірної квартири, можливості облаштування окремих входів, проведення вказаної експертизи було доручено відповідному судовому експерту Західноукраїнського експертно-консультативного центру та в розпорядження експерта було надано матеріали справи, в яких містяться дані щодо технічних характеристик спірної квартири. На виконання вище вказаної ухвали судовим експертом [PERSON] було виготовлено висновок №59 від 21.01.2014 року, відповідно до якого експертом було визначено три варіанти поділу квартири, а також визначено ринкову вартість спірної квартири, проте таке питання на вирішення експертизи постановлено не було, окрім того відповідь на питання щодо можливості влаштувати два окремі ізольовані входи до квартири чітко сформульовано не було та висновок експерта лише містить посилання на п. 2.35.3 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення - квартири, рівень їх комфорту і параметри». Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Згідно положень ч. 3, 5 ст. 53 ЦПК України експерт зобов'язаний з'явитися за викликом суду, провести повне дослідження і дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок на задані йому питання, а у разі необхідності - роз'яснити його. Експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи; спілкуватися з особами, які беруть участь у справі, а також іншими учасниками цивільного процесу, за винятком дій, пов'язаних з проведенням експертизи; розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв'язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду, про результати експертизи. Відповідно до довідки експерта [PERSON] від 20.02.2014 року, на адвокатський запит, вказаним експертом було надано додатковий варіант, що не вказаний у висновку №59 від 21.01.2014 року поділу спірної квартири, при цьому вказане роз'яснення було сформоване в той період коли експертом вже було виготовлено висновок № 59 від 21.01.2014 року, матеріали справи були повернуті до суду та провадження по даній справі було відновлено, матеріали цивільної справи та всі необхідні документи знаходились у суді. Таким чином, наданий додатковий варіант поділу квартири не може сприйматись як допустимий доказ в розмінні ст. 59 ЦПК України, оскільки законом встановлений порядок відповідно до якого у цивільних справах проводяться експертизи, проте надані експертом роз'яснення не були здобуті у встановленому законом порядку, зокрема шляхом допиту експерта в суді та отримання відповідних роз'яснень, як передбачено ч. 3 ст. 53 ЦПК України або призначення повторної експертизи у відповідності до п. 1.2.10 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року (зі змінами та доповненнями) згідно якого повторною є експертиза під час проведення якої досліджуються ті самі об'єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведення первинної (попередньої) експертизи. Оскільки позовні вимоги сформовані представником позивача саме на підставі вище вказаного роз'яснення експерта, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог у розумінні ст.ст. 10,11,60 ЦПК України, а також п. 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна , затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р оку № 55, відповідно до якого поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Окрім того, як вбачається з уточнених позовних вимог, позивач просить виділити в натурі відповідачу три житлові кімнати та веранду, а позивачу дві кімнати, санвузол, коридор та кухню, таким чином, залишивши відповідача без систем життєзабезпечення. Крім того, в судовому засіданні треті особи пояснили, що вони заперечують використання прибудинкової території для облаштування окремого входу у спірну квартиру, а також щодо реконструкції спірної квартири та проведення в ній капітальних ремонтів, які в результаті можуть призвести до перетворення однієї квартири на дві, оскільки це на їх думку може вплинути на цілісність конструкції будинку та призвести до його руйнування. В силу вимог ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Як передбачено ст.152 Житлового кодексу України та п.19 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів за відповідними проектами та без обмежень інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити з вище вказаних підстав. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed