Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] 21 липня 2021 року пред`явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 січня 2016 року, та стягнення аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] у розмірі по 2 500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що їхнє подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені вже півтора року, з цього часу вони проживають окремо, спільний побут не ведуть, тому примирення і збереження їх шлюбу є неможливим та недоцільним, а подальше формальне перебування у шлюбі шкодить їхнім інтересам та перешкоджає кожному з них влаштувати своє особисте життя. Вжиті заходи щодо збереження шлюбу бажаного результату не дали, вони декілька разів намагалися примиритися, проте, через постійні непорозуміння, сварки та ревнощі, спільно дійшли до переконання, що шлюб виявився невдалим. Також, [INFO] у них з відповідачем народилася дочка [PERSON] , на утримання якої, з часу припинення спільного проживання, відповідач повністю припинив надавати матеріальну допомогу. На даний час вона, позивачка, сама виховує та за власні кошти забезпечує дочку належним. У той час відповідач є молодим, працездатним чоловіком, перебуває за кордоном на заробітках де отримує прибуток, однак в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Оскільки, відповідач отримує нерегулярний і мінливий дохід, тому просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно. Від представника позивачки [PERSON] - адвоката Варги Д.Д. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та згідний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно. Вислухавши пояснення відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб та народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 21 січня 2016 року, від якого мають неповнолітню дочку (а. с. 8, 9). Із пояснень відповідача та заяви по суті справи видно, що сторони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, тому право позивачки на припинення шлюбу підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Із свідоцтв про шлюб, народження, та акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї відомо, що сторони є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою, відповідач [PERSON] разом із сім`єю не проживає (а. с. 8, 9, 10). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. [PERSON] та [PERSON] не домовилися про спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, відтак є підстави присудити кошти на утримання дочки (аліменти) у твердій грошовій сумі, ураховуючи вимогу позивачки. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить з 1 січня 2021 року - 1921 грн., з липня 2021 року - 2013 грн., а з грудня 2021 року - 2100 грн. Урахувавши наведені обставини, суд дійшов висновку про присудження аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову повністю необхідно із відповідача у користь позивачки стягнути судові витрати в сумі 908 грн., пов`язані зі сплатою судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що підтверджено квитанцією (а. с. 1). Ураховуючи те, що позивачка на підставі п. 3) ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів і її позов задоволено, судовий збір у розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial