Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом в якому уточнивши позовні вимоги просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» (далі-Відповідач) 100594 грн. - сума вкладу та витрати понесені ним на проїзд до м. Києва в розмірі 1040 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, 04 грудня 2013 року між Відповідачем в особі Остапович Валентини Василівни, що діє на підставі довіреності № 6/н від 04 січня 2013 року та Позивачем, було укладено договір банківського вкладу (депозиту) Найкращий від Миколая on-line» у гривнях № [NUMBER]. Предметом Договору є розміщення Позивачем у Відповідача строкового вкладу в сумі 50000 гривень (П'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) строком 1 (один) рік з 04 грудня 2013 року по 09 грудня 2014 року з виплатою Відповідачем на користь Позивача відсотків на суму вкладу з розрахунку 22 (двадцять два) проценти річних. Відповідно до п. 1.10 Договору, Відповідач зобов'язаний був виплатити вклад по закінченню строку його розміщення, шляхом зарахування на поточний рахунок Позивача з використанням платіжної картки № [NUMBER], відкритий в установі банку. Згідно п. 1.11 Договору у випадку дострокового припинення його дії Відповідач зобов'язаний виплатити Позивачу весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 0, 01 проценти річних. 19 червня 2014 року між Відповідачем , в особі Заваденка Сергія Васильовича, що діє на підставі довіреності №6/н від 05 вересня 2013 року та Позивачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для пенсіонерів) у гривнях № 004-28207-190614. Предметом Договору є розміщення Позивачем у Відповідача строкового вкладу в сумі 50000 гривень (П'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) на строк 6 (шість) місяців з 19 червня 2014 року по 16 грудня 2014 року з виплатою Відповідачем на користь позивача відсотків на суму вкладу з розрахунку 21,75 процентів річних. Відповідно до п. 1.10 Договору, Відповідач зобов'язаний був виплатити вклад по закінченню строку його розміщення, шляхом зарахування на поточний рахунок Позивача з використанням платіжної картки № [NUMBER], відкритий в установі банку. Згідно п. 1.11 Договору у випадку дострокового припинення його дії Відповідач зобов'язаний виплатити Позивачу весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 2,00 проценти річних. 04 грудня 2013 Позивачем виконав свої зобов'язання по Договору № [NUMBER] та вніс готівкою на депозитний рахунок 50000 гривень, що підтверджується квитанцією № 29257002 та 19 червня 2014 року також виконав свої зобов'язання по Договору № 004-28207-190614 та вніс готівкою на депозитний рахунок 50000 гривень, що підтверджується квитанцією № 36738348. 19 грудня 2014 року Позивач звернувся до керівництва ПАТ «Дельта Банк» із заявою про повернення строкових вкладів, проте відмовили у видачі повної суми депозиту. 25 грудня 2014 року Позивач звернувся із заявою до Голови Ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» Попової О.Ю. щодо надання Позивачу можливості перерахувати кошти в сумі 100494 (сто тисяч чотириста дев'яносто чотири) гривні із «Дельта Банку» в «Ощадбанк», на що відповіді так і не отримав. 22 січня 2015 року Позивач знову звернувся із заявою до Голови Ради Директорів АТ «Дельта Банк» Попової О.Ю., щодо виплати коштів по депозитним вкладам № [NUMBER] та № [NUMBER] та 24 січня 2015 року отримав лист-відповідь від начальника управління з розвитку комунікацій та післяпродажного обслуговування клієнтів Департаменту клієнтської підтримки Чистякової М.О., в якому зазначено, що можливе зняття коштів в будь-якому відділенні «Дельта Банку», банкоматах і касах інших банків із урахуванням комісій, а також шляхом розрахунку за товари і послуги в POS-терміналах в Україні з урахуванням комісій банків за проведення операцій, тоді коли Позивач звернувся до Відповідача для отримання коштів, відмовили в їх видачі, посилаючись на відсутність готівки. Таким чином, на момент подання позовної заяви до суду Відповідач не повернув Позивачу суму депозитних вкладів, чим порушив свої зобов'язання по Договору. У судовому засіданні позивач підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив задовольнити позов відповідно до вимог заяви про збільшення позовних вимог від 28.05.2015 року, а саме стягнути з відповідача тільки витратити понесені ним на проїзд до м. Києва для повернення коштів до центрального офісу ПАТ «Дельта банк». Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав до суду заперечення проти позову, зазначивши проте, що відповідачу було виплачено 100281, 10 грн. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04 грудня 2013 року між Відповідачем та Позивачем, було укладено договір банківського вкладу (депозиту) Найкращий від Миколая on-line» у гривнях № [NUMBER]. Предметом Договору є розміщення Позивачем у Відповідача строкового вкладу в сумі 50000 гривень (П'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) строком 1 (один) рік з 04 грудня 2013 року по 09 грудня 2014 року з виплатою Відповідачем на користь Позивача відсотків на суму вкладу з розрахунку 22 (двадцять два) проценти річних. Відповідно до п. 1.10 Договору, Відповідач зобов'язаний виплатити вклад по закінченню строку його розміщення, шляхом зарахування на поточний рахунок Позивача з використанням платіжної картки № [NUMBER], відкритий в установі банку. Згідно п. 1.11 Договору у випадку дострокового припинення його дії Відповідач зобов'язаний виплатити Позивачу весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 0, 01 проценти річних. 19 червня 2014 року між Відповідачем та Позивачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для пенсіонерів) у гривнях № 004-28207-190614. Предметом Договору є розміщення Позивачем у Відповідача строкового вкладу в сумі 50000 гривень (П'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) на строк 6 (шість) місяців з 19 червня 2014 року по 16 грудня 2014 року з виплатою Відповідачем на користь позивача відсотків на суму вкладу з розрахунку 21,75 процентів річних. Відповідно до п. 1.10 Договору, Відповідач зобов'язаний виплатити вклад по закінченню строку його розміщення, шляхом зарахування на поточний рахунок Позивача з використанням платіжної картки № [NUMBER], відкритий в установі банку. Згідно п. 1.11 Договору у випадку дострокового припинення його дії Відповідач зобов'язаний виплатити Позивачу весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 2,00 проценти річних. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Стаття 526 ЦК України, передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України у спорі про стягнення з банку інфляційних втрат та трьох процентів річних за порушення зобов'язання з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) зазначено, що «зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпоряджатися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.». Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що Відповідач станом на 12 червня 2015 року виплатив Позивачу 100 281, 10 грн. з поточного рахунку № [NUMBER] відкритому у ПАТ «Дельта Банк» згідно виписки наданої Відповідачем. Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону, суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на те, що зобов'язання за депозитними договорами Відповідачем виконанні. Також суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги Позивача про стягнення з Відповідача понесених ним витрат пов'язаних з приїздом до м. Києва в центральний офіс банку для повернення його коштів, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом судової справи належить: витрати на правовою допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, витрати, пов'язані з проведення огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Враховуючи положення ЦПК, суд приходить до висновку, що витрати позивача понесені ним на проїзд до м. Києва в центральний офіс банку для повернення депозитних коштів не відноситься до понесених ним судових витрат.

Outcome: dismissed