Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], Луцького підприємства електротранспорту про відшкодування шкоди внаслідок вчинення злочину. Вказує, що [PERSON] 20.01.2013 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи за кермом тролейбуса № 130 на зупинці громадського транспорту «Кондитерська фабрика», що по вул. Володимирській в м. Луцьку, проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконалася, що це буде безпечним, розпочала рух до повного зачинення дверей транспортного засобу та прижала пальто [PERSON], яка виходила з тролейбуса, внаслідок чого остання впала на проїзну частину дороги та згідно висновку судово-медичної експертизи № 235 від 18.02.2013 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров'я, оскільки для загоєння переломів необхідний час більше 21 доби. Внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON], [PERSON] отримала тілесні ушкодження, що потягнуло за собою тривале оперативне втручання із застосування засобів протезування та витрат на лікування. Окрім того, потерпіла зазнала моральних страждань, пов'язаних із фізичним болем від отриманих травм, змушених змін у житті пов'язаних із лікуванням. 08.07.2014 року представник позивача [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила стягнути із відповідачів 19676 грн. коштів на придбання ендопротезу, медикаментів та лабораторних досліджень, 9478,35 грн. відшкодування витрат на лікування, 10000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду, а також 12785,20 грн. витрат на адвокатські послуги (а.с. 102-103). Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 24.03.2014 року до участі у справі як співвідповідача залучено публічне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС». Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити із врахуванням заяви від 22.07.2014 року про зменшення позовних вимог до страхової компанії на суму 1140 грн. Просила стягнути із відповідача Луцького підприємства електротранспорту 19676 грн. коштів на придбання ендопротезу, медикаментів, лабораторних реактивів, 8338,35 грн. відшкодування витрат на лікування, 10000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду, 12785 грн. витрат на адвокатські послуги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча повідомлялася належним чином про час, дату та місце розгляду справи, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подала (а.с.114). Представник відповідача Луцького підприємства електротранспорту позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що підприємство погоджується сплатити позивачу витрати пов'язані з лікуванням позивача. Щодо витрат повязаних з реабілітацією хворої, то заперечив. Крім того визнав, що позивачу спричинена моральна шкода, яка підлягає стягненню, в розмірі, яку визначить суд, а також понесені витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню в користь позивача. Представник відповідача ПАТ «Страхова група ТАС» - Сорочук М.Ю. в судовому засіданні позов визнала частково, вказала, що страхова компанія виплатить позивачу 1140 грн. витрат на лікування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши подані докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] 20.01.2013 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи за кермом тролейбуса № 130 на зупинці громадського транспорту «Кондитерська фабрика», що по вул. Володимирській в м. Луцьку, проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконалася, що це буде безпечним, розпочала рух до повного зачинення дверей транспортного засобу та прижала пальто [PERSON], яка виходила з вищевказаного тролейбуса, внаслідок чого остання впала на проїзну частину дороги та згідно висновку судово-медичної експертизи № 235 від 18.02.2013 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров'я, оскільки для загоєння переломів необхідний час більше 21 доби. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2013 року відповідача [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України із призначенням покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік 6 місяців, з відрахуванням 20 % в дохід держави від заробітку щомісяця, без позбавлення керування транспортними засобами. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12.02.2014 року вирок в суду в даній частині залишено без змін (а.с. 2-6). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається із ч. 2 п. 4 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Водночас, як вбачається із п. 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Так, в судовому засіданні встановлено, що тролейбус перебуває у володінні відповідача Луцького підприємства електротранспорту, з яким на момент події перебувала у трудових відносинах відповідач [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення шкоди із відповідача Луцького підприємства електротранспорту. Із виписки з медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що потерпіла [PERSON] в період із 31.01.2013 року по 26.02.2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Волинській обласній клінічній лікарні із діагнозом закритий медіальний перелом шийки лівого стегна зі зміщенням (а.с.10). На підтвердження витрат на лікування позивачем було надано копії квитанцій (а.с.11-24), копію довідки № 46 від 07.05.2014 року (а.с. 108) та довідку № 1089/2-06.13 від 19.06.2013 року. Так, із довідки № 1089/2-06.13 від 19.06.2013 року вбачається, що позивачем було внесено 21400 грн. у вигляді добровільних пожертв в ВОБМ «Надія», що були використані на придбання ендопротезу вартістю 14868 грн., медикаментів вартістю 4038 грн. та лабораторних реактивів вартістю 770 грн., а всього на суму 19676 грн. Проте, благодійні внески в лікувальні установи здійснюються на підставі Закону України від 16 вересня 1997 року «Про благодійництво та благодійні організації», відповідно до якого благодійництво - добровільна безкорислива пожертва фізичних та юридичних осіб у поданні набувачам матеріальної, фінансової, організаційної та іншої благодійної допомоги, а благодійна організація - недержавна організація, головною метою діяльності якої є здійснення благодійної діяльності в інтересах суспільства або окремих категорій осіб згідно із цим Законом. Тобто такі витрати не є обов'язковими, які б підлягали відшкодуванню. Водночас, із пояснень представника позивача вбачається, що позивачем було також придбано ліжко вартістю 4600 грн., що заявлено як витрати на лікування. Проте, суд приходить до висновку, що витрати на придбання ліжка не пов'язані із лікуванням хворої, оскільки такі витрати не пов'язані із лікувальними та трудовими рекомендаціями згідно виписки хворого (а.с.10), а придбання такого ліжка носить лише рекомендаційний характер (а.с.108). Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача Луцького підприємства електротранспорту слід стягнути 3738,35 грн. витрат на лікування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи моральні страждання позивача, які вона зазнала внаслідок фізичного болю від отриманих травм, змушених змін у житті, пов'язаних із лікуванням, суд приходить до висновку, що відповідача Луцького підприємства електротранспорту слід стягнути 3500 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Так, позивачем на обґрунтування витрат на оплату правової допомоги надано акт приймання-передачі наданих послуг від 03.07.2014 року, копію квитанцій до прибуткового касового ордеру № 1 від 03.07. 2014 року та № 2 від 03.07.2014 року (а.с. 71-72, 104-107). Таким чином, суд приходить до висновку, що із відповідача ЛПЕ на користь позивача слід стягнути також витрати на оплату правової допомоги в розмірі 12785,20 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України із відповідача Луцького підприємства електротранспорту в доход держави слід стягнути 243,60 грн.

Outcome: partial