Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі\~-\~позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), третя особа без самостійних вимог: Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області (далі третя особа) про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому посилається на те, що вона є власником житлового приміщення квартири [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі продажу від 27 грудня 1997 року, посвідченого Попільнянською державною нотаріальною конторою та зареєстрованому у Бердичівському БТІ. \~ \~ \~ \~В даній квартирі проживає син позивача з невісткою та їхні діти. [PERSON] зареєстрований у вищевказаній квартирі, однак з 2015 року не проживає в ній. На даний час місце проживання відповідача не відоме. \~ \~ \~ \~ [PERSON] не є онуком позивача, він проживав разом з своєю матір`ю, невісткою позивача, у даній квартирі. \~ \~ \~ \~Позивач дозволила проживати своєму синові та його сім`ї у квартирі доти, доки він не набуде у власність собі квартиру чи будинок. Поведінка [PERSON] стала створювати позивачу незручності, він позичив кошти у приватних осіб, які в даний час погрожують сім`ї позивача. \~ \~ \~ \~ [PERSON] на спілкування не йде, адресу свого місця знаходження повідомляти не хоче. \~ \~ \~ \~Позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , що належить їй шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач в судові засідання 01 серпня 2019 року та 18 вересня 2019 року не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відповідно до п. 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, а саме: на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу його останнього відомого зареєстрованого місця проживання були направлені судові повістки разом із розписками, які повернулись на адресу суду з відміткою «Укрпошти» - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до Судових викликів № 288/792/19/6108 від 15.07.2019 року та № 288/792/19/6550 від 01.08.2019 року розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач [PERSON] був повідомлений про судові засідання, які відбудуться 01 серпня 2019 року о 09.05 годині та 18 вересня 2019 року о 16.00 годині. Частиною 11 статті 128 ЦПК України визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України \~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи: Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без участі представника селищної ради, згідно вимог чинного законодавства. Згідно частини третьої \~статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Свідки [PERSON] \~та [PERSON] \~в судовому\~засіданні дали\~пояснення,\~що вони\~проживають по\~сусідству з\~ [PERSON] \~і можуть\~підтвердити той\~факт,\~що [PERSON] не проживає у її квартирі з 2015 року. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з договору купівлі продажу укладеного 27 грудня 1997 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 1497 від 20 травня 2019 року Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області вбачається, що [PERSON] , 1951 року народження, власник квартири за адресою: [ADDRESS] , за вищевказаною адресою зареєстровані також: син [PERSON] , 1972 року народження, невістка [PERSON] , 1973 року народження, онуки [PERSON] , 2004 року народження та [PERSON] , 2008 року народження, син невістки - [PERSON] , 1994 року народження. Судом встановлено, те що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою [ADDRESS] , з 2015 року, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а використовує його лише для свого реєстраційного обліку. Місце проживання його на даний час не відоме. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). \~ \~ \~ \~Як вбачається з частини 2 статті 48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Відповідно до частини 1\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1\~статті 383 ЦК України\~передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Пунктом 1, частини 1\~статті 346 цього Кодексу\~встановлено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч. 1\~ст. 391 ЦК України. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Підстави втрати права користування житлом визначені\~ст. 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми Закону, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зі змісту вказаної статті, а також\~статті 64\~ЖК України, яка дає визначення поняття «член сім`ї» вбачається, що необхідною умовою існування права на користування житлом власника є спільне проживання членів сім`ї з власником житла та ведення спільного господарства. Статтею 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК України\~передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно частини 2 статті\~386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК України), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті 405\~ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Вказана обставина встановлена на підставі частини першої\~статті 81 ЦПК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс12. Відповідно до вимог статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 107 ЖК України зазначає, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Частина 1 статті 7 вказаного Закону зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Пункт 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» від 12.04.1985 року вказує, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням. За змістом частини 1\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначені обставини в їх системному зв`язку свідчать, що [PERSON] втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved