Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] 05 листопада 2013 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 06 вересня 2008 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя між сторонами не склалося, він з відповідачкою втратили почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між подружжям припинені. На примирення не згоден. Зберегти сім'ю вважає неможливим. Спору щодо місця проживання дітей та поділу сумісно нажитого майна немає. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач просив позов задовольнити, відповідачка не заперечувала проти розірвання шлюбу, у зв'язку із чим, на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України справа розглянута без участі сторін. Цивільна справа розглядається у порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено, що 06 вересня 2008 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Совєтського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна в Книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис за № 62, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.18). Від спільного проживання сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], про що свідчать наявні в матеріалах справи копії свідоцтв про народження дітей (а.с.7-8), при цьому спору щодо місця проживання дітей та поділу майна, що є спільною власністю подружжя, на теперішній час між ними не має. У відповідності до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям не можливо та це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. На підставі вищенаведеного, ст. 51 Конституції України, статями 18, 51, 56, 104, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved