Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] 8 жовтня 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міськради та [PERSON] про визнання дій щодо нарахування боргу незаконними та зобов'язання вчинити певні дії. Позивач у своєму позові, а у ході судового засідання її представник, посилалися на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2013 року їй належить нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На момент придбання нежитлового приміщення вона не була повідомлена про наявність заборгованості попереднього власника за комунальні послуги. Згодом нею було виявлено, що дане майно обтяжено борговим зобов'язанням по сплаті за послуги централізованого опалення в сумі 24 911 грн. 61 коп. Крім того, [PERSON], який був попереднім власником зазначеного приміщення, було отримано листа від Ленінського ВДВС ДМУЮ № 31955/10 від 15 серпня 2012 року про те, що стягнення боргів за житлово-комунальні послуги проводиться у судовому порядку з [PERSON], який був власником цього приміщення до [PERSON] Зазначена сума боргу утворилася до 7 серпня 2012 року і [PERSON] до цієї заборгованості відношення не має. Позивач у своєму позові, а у ході судового засідання її представник, просили суд визнати дії щодо нарахування боргу в сумі 24 911 грн. 61 коп. на особовий рахунок на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], незаконними та зобов'язати здійснити перерахунок на ім'я споживача [PERSON] без урахування боргових зобов'язань, які виникли до 30 травня 2013 року. Представник відповідача КП «Теплоенерго» у своїй заяві, наданій на адресу суду, та у ході судового засідання позовні вимоги не визнавав, у їх задоволенні просив суд відмовити, посилався на те, що відповідного до чинного законодавства теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу відповідно до договору купівлі-продажу, а основним обов'язком споживача є укладання з теплопостачальною організацією договору теплопостачання. Однак позивач в установленому порядку з заявою про укладання договору з постачання теплової енергії на момент подання позовної заяви до КП «Теплоенерго» не подавала, також не подавала заяву і про переоформлення на її ім'я особового рахунку. Крім того, посилання позивача на лист [PERSON] від 11 вересня 2013 року, який надійшов на адресу КП «Теплоенерго» за вхідним № 1256 від 12 вересня 2013 року, та відповідь на нього № 2728 від 16 вересня 2013 року не можуть бути прийняті судом до уваги оскільки це листування проходило між [PERSON] та КП «Теплоенерго», тому права і інтереси позивача цим листуванням порушені не були. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, однак у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, у зв'язку з їх неодноразовою неявкою у судове засідання, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача КП «Теплоенерго», перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 30 травня 2013 року, який було посвідчено приватним ноніусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 693, [PERSON] передав у власність [PERSON] нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Право власності у встановленому порядку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 травня 2013 року (а.с. 7). Відповідно до довідки Ленінського відділу ДВС ДМУЮ № 31955/10 від 15 серпня 2012 року зазначено, що 30 липня 2012 року було проведено прилюдні торги з реалізації нерухомого майна - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належало [PERSON], новим власником відповідно до свідоцтва від 7 серпня 2012 року став [PERSON], стягнення боргів за житлово-комунальні послуги проводиться у судовому порядку з колишнього власника - [PERSON], [PERSON] відношення до боргів до 7 серпня 2012 року не має (а.с. 11). 12 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до КП «Теплоенерго» зі зверненням про списання боргу за надані послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS], оскільки наявний борг жодного відношення до нього не має (а.с. 12). Листом № 2728 від 16 вересня 2013 року КП «Теплоенерго» з метою списання заборгованості [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду (а.с. 10). Згідно з актом звірки розрахунків від 17 березня 2014 року, наданим КП «Теплоенерго», встановлено, що за адресою: [ADDRESS], станом на 30 квітня 2011 року наявна заборгованість за надані послуги теплопостачання у розмірі 24 911 грн. 61 коп. (а.с. 90-91). Відповідно до довідки № 1008 від 17 березня 2014 року КП «Теплоенерго» повідомлено, що [PERSON] в договірний відділ КП «Теплооенерго» для оформлення договору постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] з 1 травня 2013 року по 17 березня 2014 року не зверталась (а.с. 92). Разом з тим, зазначена довідка не може бути прийнята до уваги судом як належний доказ, оскільки позивач є власником нежитлового приміщення, що розташовано за адресою: [ADDRESS], а не за адресою, що відповідач зазначає у своїй довідці. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. П. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. На підставі п. 8 Постанови КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Листом № 519 від 18 березня 2014 року [PERSON] звернулась до КП «Теплоенерго» з вимогою про укладання договору про надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води та перерахування заборгованості за надання послуг теплопостачання у нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] (а.с. 98). Станом на 1 квітня 2014 року договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води КП «Теплоенерго» з позивачем укладено не було, разом з тим, суду не було надано доказів того, що відповідач ухиляється від укладення з позивачем відповідного договору, а чинним законодавством на споживача покладено обов'язок укласти такий договір з підприємством, яке надає відповідні комунальні послуги. Також слід зазначити, що відсутність укладеного договору не звільняє КП «Теплоенерго» надавати позивачу послуги теплопостачання, а [PERSON] здійснювати оплату послуг, які нею було отримано. Крім того, абз. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, абз. 2 ч. 2 цієї ж статті зазначено, що суд може захистити цивільні права або інтереси іншим способом, що встановлені договором або законом. Заявлені позивачем вимоги про визнання дій щодо нарахування заборгованості за послуги теплопостачання незаконними та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості фактично носять характер заперечень проти стягнення з неї плати за послуги теплопостачання, але на теперішній час КП «Теплоенерго» позов про стягнення з позивача заборгованості не заявлений, тому данні позовні вимоги не є належним способом захисту своїх прав та інтересів, встановленим ч. 2 ст. 16 ЦК України. З урахуванням зазначених обставин, у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити у повному обсязі. У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судовий збір, сплачений нею при поданні позову до суду, відноситься за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed