Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON] (далі -позивач), діючи через свого представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Саєнко» (далі -відповідач) про визнання недійсним договору оренди землі, яка належить йому на праві власності, укладеного 15 серпня 2008 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 5,2636 га, розташована на території Обіточненської сільської ради Чернігівського району Запорізької області відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №928343. Так, 15.08.2008 директор ФГ «Саєнко» [PERSON] запропонував позивачу укласти договір оренди землі та взяв на себе усі зобовязання щодо оформлення та реєстрації такого договору, позивач погодився та підписав договір оренди землі. Тривалий час позивач намагався отримати примірник договору оренди землі. І лише взимку 2014 року отримав примірник договору оренди землі та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 28.01.2014. Отримавши примірник договору позивач звернув увагу, що в ньому стоїть не його підпис і такий договір він не підписував з відповідачем. Тому просить визнати договір оренди землі від 15.08.2008 №55 підписаний від його імені невідомою собою, недійсним. У судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з підстав наведених у позовній заяві. Крім того зазначив, що у справі за його клопотанням була проведена судова почеркознавча експертиза, висновок якої підтвердив той факт, що в оспорюваному договорі стоїть не підпис позивача. Представник відповідача проти позову заперечив. Пояснив, що 15.08.2008 [PERSON] та представником ФГ «Саєнко» був підписаний договір оренди землі, після чого фермерське господарство почало її використовувати відповідно до умов договору, тривалий час через незалежні від волі представників ФГ «Саєнко» причин, договір оренди неможливо було зареєструвати у відповідних органах державної влади, і лише 28.01.2014 була проведена державна реєстрація договору оренди землі, після чого один примірник договору разом із витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно був переданий [PERSON] Договір оренди землі від 15.08.2008 №55 виконувався сторонами з моменту його підписання, тобто з 15.08.2008, відповідач отримували оренду плату від відповідача та ніяких претензій щодо договору не висказувала. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, позивач є власником земельної ділянки площею 5,2636 га, кадастровий номер2325585000:03:002:0022, що розташована на території Обіточненської сільської ради Чернігівського району Запорізької області відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №928343 від 29.12.2006. 28 січня 2014 року реєстраційна служба Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області здійснила реєстрацію права оренди вищезазначеної земельної ділянки строком на 15 років за ФГ «Саєнко». Підставою для такої реєстрації був договір оренди землі №55 від 15.08.2008, укладений між [PERSON] та ФГ «Саєнко», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права серії ЕАН №422794 від 28.01.2014. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №4-144 від 11.07.2017, проведеної Запорізьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України підписи в графах «М.Я.Назаренко» в договорах оренди землі №55 від 15.08.2008, виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] Отже, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що позивач договору оренди землі №55 від 15.08.2008 року про передачу належної йому земельної ділянки площею 5,2636 га в оренду відповідачу не підписував і наміру передавати відповідачу в оренду дану земельну ділянку не мав. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом наведених правових приписів як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно положень статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною пятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. На підставі статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до висновку Верховного Суду України, який міститься в постанові суду від 25 грудня 2013 року №6-118цс13 аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не момент його державної реєстрації. Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що позивач оспорюваний договір не укладав, наміру укладати вказаний договір і набути певні права та брати на себе відповідні обовязки за ним для досягнення певної мети не мав, що в свою чергу свідчить про відсутність у позивача волевиявлення на укладення цього договору, суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним договору оренди землі №55 від 15 серпня 2008 року, укладеного щодо земельної ділянки площею 5,2636 га, кадастровий номер 2325585000:03:002:0022, розташованої на території Обіточненської сільської ради Чернігівського району Запорізької області. Видаткові касові ордери ФГ Саєнко» від 07.09.2012, 01.08.2016, 29.07.2013, 13.08.2013, 28.07.2014, 20.07.2015, 28.03.2012 згідно яких позивач отримувала орендну платню суд до уваги як доказ на підтвердження факту укладання договору взяти до уваги не може, оскільки була встановлена відсутність волевиявленні позивача на укладення оспорюваного договору. Зі змісту видаткових касових ордерів неможливо зрозуміти яких саме істотних умов досягли сторони за договором, і за яким саме договором. За таких обставин позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню повністю, на підставі частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати з оплати судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп, витрати на правову допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) грн. 00 коп, витрати, повязані з проведенням судової експертизи в розмірі 2250 (дві тисячі двісті пятдесят) грн. 24 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved