Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] 29.03.2016 року звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ», про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання вчинити дії у відповідності до умов договору. 16.08.2016року позивач подала на адресу суду заяву про збільшення позовних вимог, в яких просила зобов'язати відповідача надати довідку (виписку) про включення останньої до переліку осіб, кошти яких залучалися на інвестування спірного об'єкта будівництва. Заявою від 08.12.2016р. позивач виклала позовні вимоги в новій редакції. Представник позивача та позивач позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позов. Відповідач на адресу суду 17.08.2016 року подав письмове клопотання про долучення доказів по справ, в судових засіданнях представник вимоги позову не визнала, однак не надала жодних доказів розірвання чи припинення договору з позивачем. Згідно ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК та ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Але, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках встановлених цим Кодексом. Заслухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши та надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, з'ясувавши характер спірних правовідносин, що регулюється нормами ЦК України щодо виконання договірних зобовязань, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу № 1/2011 від 31 серпня 2011 року, продавець, в особі «Радіоремсервіс» ЛТД, а в подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ», що визнається сторонами, зобов'язується передати у власність покупця [PERSON] двохкімнатну квартиру яка буде створена в майбутньому, проектний №33 (а.с.6-8). Зокрема, згідно п.2.2 даного договору предметом продажу є двохкімнатна квартира проектний №33 загальною площею 60,9 кв.м. на 5 поверсі, в житловому будинку за будівельною адресою [ADDRESS]. Планове завершення будівництва та введення в експлуатацію четвертий квартал 2015 року. Згідно п.3.1 договору, загальна сума на момент укладення договору становить 286 230 грн., яка повністю внесена покупцем на час підписання даного договору. В подальшому, згідно договору відступлення права вимоги від 26.06.2014 року за договором купівлі продажу нерухомого майна №1/2011, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та ТзОВ «Кредо-ІФ» в особі представника Чежегової І.П., [PERSON], за згодою ТзОВ «Кредо-ІФ», передала [PERSON] свої права та обов'язки, що виникли на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна яке буде створено в майбутньому № 1/2011 від 31.08.2011 року, щодо набуття права власності на двокімнатну квартиру за будівельним №37, попередній проектний номер якої №33, загальною проектною площею 60,9 кв.м на 5 поверсі в підїзді ІІ в багатоквартирному житловому будинку за будівельною адресою по [ADDRESS] (а.с.5). За п.4, 5 договору, моментом переходу права вимоги від [PERSON] до [PERSON] є укладення цього договору та повний розрахунок до його укладення між [PERSON] та [PERSON] в присутності ТзОВ «Кредо-ІФ». Згідно п.7 цього договору, сторони домовились, що вартість зазначена в п.5 договору (286 230 грн. 00 коп.) є незмінною. Окрім того, як вбачається з п.10 даного договору, [PERSON] та ТзОВ « Кредо-ІФ» виступили гарантом того, що до укладення даного договору про відступлення права вимоги, права на квартиру, що є предметом договору, нікому іншому не відчужені, не передані та не відступлені. Як слідує з матеріалів справи, згідно заяви від 12.06.2015р., посвідченої приватним нотаріусом, яка оглянута судом в оригіналі (а.с.10), ТзОВ «Кредо-ІФ» в особі директора [PERSON] підтвердило факт виникнення у [PERSON] майнових прав на двокімнатну квартиру за будівельним №37, (попередній проектний №33), загальною площею 61,1 кв.м. (площа згідно обмірів БТІ яка підтверджена в суді сторонами) на 5 поверсі в під'їзді ІІ, в багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS], на підставі вищевказаних Договору купівлі-продажу та Договору уступки права вимоги. Дану заяву, 12.06.2015 року, зареєстровано в реєстрі за №1008, в присутності приватного нотаріуса Дорошенко О.В., із засвідченнням справжності підпису представника ТзОВ «Кредо-ІФ» [PERSON] Окрім того [PERSON] належатиме і комора між третім та четвертим поверхом, що у ІІ під'їзді, за адресою: [ADDRESS]., згідно довідки ТзОВ «Кредо-ІФ» від 23.03.2015 року за підписом [PERSON] та вищезгаданої заяви (а.с.13, 10). Згідно Акту приймання передачі приміщення від 14.03.2016 року ТзОВ «Кредо-ІФ» (продавець)в особі представника Чежегової І.П. передає, а [PERSON] (покупець) приймає квартиру № 37, площею 61,1 кв.м., що на 5-му поверсі, та комору між третім та четвертим поверхом, що у другому під'їзді, за адресою: [ADDRESS] (а.с.9), Акт оглянуто судом в оригіналі. Матеріальні та інші претензії у сторін, стосовно виконання зобов'язань щодо переданого майна відсутні, за підписаним даним Актом, що також узгоджується із п.4 Договору купівлі продажу №1/2014 від 31.08.2011 року, та підтверджується договором відступлення права вимоги, який згідно п.13, який являється невід'ємною частиною вищевказаного договору. Зокрема, згідно п.4.5 згаданого Договору відступлення права вимоги, сторони погодили, що одночасно з підписанням Акту, Продавець надає Покупцю, наступні документи для оформлення останнім права власності на квартиру: завірену своєю печаткою копію документа про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та технічний паспорт на квартиру, після чого,зобов'язання Продавця за Договором вважаються виконаним. Багатоквартирний будинок введено в експлуатацію, що визнається сторонами. Отже, підписавши Акт приймання передачі приміщення від 14.03.2016 року, відповідач мав надати позивачу і наступні документи: завірену своєю печаткою копію документа про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та технічний паспорт на квартиру. Що не було зроблено, відповідач заперечила наявність підстав для такої передачі документів, які є предметом даного спору, пославшись усно на розірвання договору з [PERSON] ще у 2015 році. Доказів щодо цього не надала. Також, представник позивача зазначила про набуття прав на дану квартиру іншою особою, що вже було предметом судового вирішення спору (постанова Івано-Франківського міського суду від 05.08.2016р., залишеної без змін ухвалою від 27.10.2016р., яким у позові [PERSON] до приватного нотаріуса, треті особи ТзОВ «Кредо-ІФ» та [PERSON] про скасування дій та державної реєстрації права власності, відмовлено). Суд роз'яснював сторонам, що предметом даного спору не є набуття прав власності на квартиру, а виконання зобов'язань за існуючим, не скасованим та нерозірваним договором. Також, сторони підтвердили про наявність інших судових спорів щодо визнання недійсним правочину (між ТзОВ «Кредо-ІФ» та [PERSON] від 09.03.2015р.) за позовом [PERSON], а також про виселення [PERSON] з квартири 337 за позовом [PERSON], а також наявність кримінального провадження за заявою [PERSON] щодо продажу ТзОВ «Кредо-ІФ» [PERSON] спірної квартири, в якій проживає позивач. При цьому, клопотань про зупинення даної цивільної справи до вирішення інших від сторін не поступало, хоча як вже зазначено, предметом даного спору є виконання певних існуючих договірних відносин між стороною продавця та покупця майнових прав на квартиру в майбутньому. Перелік осіб, кошти яких залучалось до інвестування [ADDRESS] є наявний у відповідача, копія долучена до матеріалів справи, як і документ про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - багатоквартирного житлового будинку за адресою [ADDRESS], однак відповідач дійсно відмовляється надати його позивачу. Щодо технічного паспорту на двохкімнатну квартиру № 37 загальною площею 61,1 м. кв. на п'ятому поверсі та комори між третім та четвертим поверхами у другому під'їзді у багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS], то пояснення представника відповідача про надання таких документів іншій фізичній особі, яка придбала таку квартирув 2015 році, не заслуговують на увагу, оскільки такі документи мають бути надані позивачу на підставі договірних зобовязань з нею. Таким чином, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд надаючи оцінку тому обсягу доказів, які на думку сторін є достатніми, прийшов до переконання, що ТзОВ «Кредо-ІФ» взятих на себе договірних зобов'язань в повній мірі не виконало, а отже позов являється підставним та підлягає до задоволення. На підставі статті 190 ЦК України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не вважаються речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент укладення договору, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Таким чином, майнове право, яке є предметом договору купівлі продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Тому суд вважає, що позов слід задовольнити. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3, яка внесла судовий збір, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, у сумі 2905.93 грн.. На підставі викладеного, ст. 365 ЦК,

Outcome: approved