Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять виселити відповідача - [PERSON] , із належного позивачам на праві власності житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , без надання іншого житла. Крім цього, позивачі просять вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивачів суму сплаченого судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивачами в позовній заяві вказано, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] (форма власності спільна часткова, частки позивачів у вказаному майні, відповідно 59/100 та 41/100). У 1998 році у належному позивачам житловому будинку був зареєстрований відповідач - [PERSON] , який був другим чоловіком дружини брата позивачів, а тому не відноситься до членів сім`ї позивачів, не є їх родичем. З 2005 року відповідач почав зловживати алкогольними напоями, внаслідок чого на даний час поводиться агресивно, перешкоджає позивачам у користуванні житлом, належним їм на праві власності. Також, відповідач неналежним чином утримує житловий будинок, який не опалюється, знаходиться у незадовільному стані. Враховуючи наведене, позивачі просять виселити [PERSON] , із належного позивачам на праві власності житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , без надання іншого житла. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що відповідач був зареєстрований у вказаному у позові будинковолодіння без згоди власників. На даний час позивачі мають намір відчужити належний їм житловий будинок, однак, не можуть реалізувати свої права через те, що їм перешкоджає відповідач. Позивач заперечив наявність будь-яких укладених договорів з приводу користування житловим будинком [ADDRESS] , між сторонами по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду письмову заяву, якою підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився вдруге, повідомлявся про час слухання справи належним чином, не повідомив суд про причини неприбуття, відзив на позовну заяву не подав. Позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, а тому суд на підставі ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Позивачем [PERSON] заявлено клопотання про розгляд справи у його відсутність, яке судом задоволено. Інших клопотань та заяв від сторін не надходило. Правовідносини між сторонами виникли з приводу володіння житловим будинком. Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК та ЖК України. Згідно із ч.1 ст.328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 січня 1989 року свідчить про те, що житловий будинок, вказаний вище на праві власності належав [PERSON] , право на який позивач набув в порядку спадкування. Із наданої позивачами Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наданої станом на 19 серпня 2019 року, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (частка 41/100) та [PERSON] (частка 59/100). Підстава виникнення права власності [PERSON] - договір купівлі-продажу. Надана суду позивачами копія технічного паспорту на будинковолодіння, яке розташовано по [ADDRESS] , доводить, що станом на 8 лютого 2005 року за вказаною вище адресою знаходиться житловий будинок1962 року забудови загальною площею 60,3 м2 та господарські будівлі. Отже, позивачами доведено, що вони дійсно є власниками житлового будинку [ADDRESS] , в зв`язку із чим наділені усім обсягом прав власника щодо цього майна. Відповідно до ст.391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Копія будинкової книги та повідомлення, надане 14 серпня 2019 року за №08/6-126 за підписом в.о. міського голови, доводять, що у належному позивачам на праві власності житловому будинку є зареєстрованим [PERSON] , [INFO] . Як на підставу заявлених вимог позивачі посилались на ті обставини, що відповідач псує належне їм майно, перешкоджає їм у користуванні та розпорядженні цим майном. Вказані вище обставини доводяться актом №118 від 12 грудня 2019 року обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , із якого встановлено, що комісією в складі працівників Сарненської міської ради було з`ясовано, що відповідач дійсно проживає по [ADDRESS] . Умови проживання - незадовільні, у приміщенні брудно, холодно, не прибрано, тяжке повітря. Факт паління цигарок у житловому приміщенні та вживання алкогольних напоїв відповідач під час його відвідування вказаною комісією не заперечував. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем дійсно порушені права позивачів як власників нерухомого майна. Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В ході судового провадження не встановлено жодних правових підстав для користування відповідачем житлом, належним на праві приватної власності позивачам. Права власника житла закріплені статтею 383 ЦК України, якою визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Отже, надання можливості для проживання у житлі іншим особам є правом власника. Згідно із ч.1 ст.109 ЖК України - виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Із змісту ст.16 КК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, припинення дії, яка порушує право. Оскільки судом встановлено факт порушення прав власності позивачів з боку відповідача, відповідачем, в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не надано жодних доказів на спростування обставин, вказаних позивачами, суд вважає за можливе захистити права [PERSON] , [PERSON] у спосіб, обраний ними, а саме - шляхом виселення відповідача із займаного житла. Враховуючи наведене, вимоги [PERSON] , [PERSON] є обґрунтованими і підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачами вимог - слід стягнути з відповідача на користь позивачів суму понесених судових витрат. На підставі наведеного, ст.ст.328, 383, 391 ЦК України, ст.109 ЖК України,

Outcome: approved