Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов мотивований тим, що [INFO] у віці 88 років померла бабуся позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на: квартиру під номером [ADDRESS] ; частку у праві спільній сумісній власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0510136600:02:084:0020, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Іншими співвласниками зазначеної земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] . Заповіту [PERSON] складено. [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення, відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України. Інших спадкоємців, які мали б право на спадщину після смерті [PERSON] за заповітом та за законом, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні немає. У встановлений законодавством шестимісячний термін, [PERSON] подав до Третьої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, спадкова справа № 453/2019. 25.07.2020 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , посвідчене державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальською Л.В., зареєстровано в реєстрі № 1-1276. В даному свідоцтві про право на спадщину вказаний та підтверджений родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем. Однак державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори 11.02.2020 року видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала померлій [PERSON] у зв`язку з тим, що частки співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку не виділені. Встановити склад спадкового майна неможливо, так як земельна ділянка, площа 0,1000 га, кадастровий номер 0510136600:02:084:0020 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 045884, виданого [PERSON] управлінням Держкомзему у м. Вінниці 21.12.2009 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] співвласники спірної земельної ділянки за усною домовленістю встановили між собою фактичний порядок користування земельною ділянкою. Для визначення фактичного розміру земельної ділянки, якою користувалася померла [PERSON] та визначення частки, що спадкується, [PERSON] звернувся до ТОВ «Юридично - земельний союз «Альянс» та отримав план розподілу земельної ділянки, відповідно до якого було визначено, що враховуючи порядок, що склався між співвласниками щодо фактичного користування земельною ділянкою, кожний із співвласниками користується: [PERSON] - 283/1000 часткою земельної ділянки, загальною площею, 0,0195 га., [PERSON] - 192/100 часткою земельної ділянки, загальною площею 0,0103 га, [PERSON] - 525/1000 часткою земельної ділянки, загальною площею 0,0437 га., землі спільного користування - 0,0265 га. Підставою для звернення до суду стало, те, що [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину, так як спадкодавець [PERSON] мала у власності майно, у вигляді невизначеної частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку і яку успадкував [PERSON] . У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив визнати за ним право власності на 525/1000 частки земельної ділянки, кадастровий номер 0510136600:02:084:0020, по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку, 0510136600:02:084:0020, площею 0,1000 га, за адресою: [ADDRESS] (цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд визначивши, що частка [PERSON] складає 192/1000, частка [PERSON] складає 283/1000. Позивач в ході судового розгляду позов підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] позов визнали. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] у віці 88 років у м. Вінниці померла бабка позивача [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] від 12.06.2019 року. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на: квартиру під номером [ADDRESS] ; частку у праві спільній сумісній власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0510136600:02:084:0020, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Іншими співвласниками зазначеної земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] . Заповіту [PERSON] складено. [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення, відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України. Інших спадкоємців, які мали б право на спадщину після смерті [PERSON] за заповітом та за законом, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні немає. У встановлений законодавством шестимісячний термін, [PERSON] подав до Третьої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, спадкова справа № 453/2019. 25.07.2020 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , посвідчене державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальською Л.В., зареєстровано в реєстрі № 1-1276. В даному свідоцтві про право на спадщину вказаний та підтверджений родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем. Однак державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори 11.02.2020 року видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала померлій [PERSON] у зв`язку з тим, що частки співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку не виділені. Встановити склад спадкового майна неможливо, так як земельна ділянка, площа 0,1000 га, кадастровий номер 0510136600:02:084:0020 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 045884, виданого [PERSON] управлінням Держкомзему у м. Вінниці 21.12.2009 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] співвласники спірної земельної ділянки за усною домовленістю встановили між собою фактичний порядок користування земельною ділянкою. При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 1225 ЦК України передбачено право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За змістом ст.ст. 355, 368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено,що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З роз`яснень в Постанові Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані, повністю підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved