Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

[PERSON] 19 січня 2016 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих несвоєчасним повернення коштів (а. с. 2-4). В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві та у судовому засіданні з урахуванням уточнень посилався на те, що за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2012 року, та за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2013 року, до стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 30757,47 грн. Дане судове рішення виконано [PERSON] у лютому 2016 року, проте внаслідок курсової різниці, повязаної із збільшенням курсу долару США та євро по відношенню до національної валюти, позивачу були задані збитки, що не були відшкодовані відповідачем, тому [PERSON] просив суд, з урахуванням уточнень, стягнути з [PERSON] на його користь збитки у вигляді різниці у курсі валют у сумі 66\~037,13 грн.; витрати по справі у розмірі 935,96 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2\~000,00 грн.; витрати по сплаті судового збору (а. с. 3-6, 31-33). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягала з підстав у ньому викладених. Відповідач та представник її інтересів у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала, посилалась на їхню необґрунтованість та безпідставність. Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти: Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2012 року, ухваленого по цивільній справі № 412/10838/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за попереднім договором, до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають грошові кошти: за попереднім договором купівлі-продажу від 04 квітня 2012 року в сумі 30 252,00 грн., сума нарахованих трьох процентів річних від простроченої суми 191,46 грн., пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банка України від несплаченої в строк суми за кожний день прострочення платежу в розмірі 957,29 грн., вартість наданої юридичної допомоги в сумі 1500,00 грн. та судові витрати в розмірі 314,01 грн., а всього стягнути 33\~214,76 грн. (а. с. 13-14). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2012 року було змінено, а саме: у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн. та пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банка України від несплаченої в строк суми за кожний день прострочення платежу в розмірі 957,29 грн. було відмовлено; в іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а. с. 15). З тексту вказаних судових рішень вбачається, що дана заборгованість виникла внаслідок наступного: «Як встановлено в судовому засіданні, 04 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, за умовами якого продавець зобов'язаний продати, а покупець придбати майно, що є власністю продавця, а саме: трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], вартістю 67 000,00 доларів США /а.с. 9/. В рахунок попередньої оплати (авансу) за вказану квартиру [PERSON] передав [PERSON] 350 євро та 2600,00 доларів США. Згодом, [PERSON] для погашення кредитного платежу за квартиру було передано [PERSON] в якості оплати (авансу) за квартиру ще 744 долари США. В розділі Особливі умовиукладеного між сторонами договору зазначено, що у випадку відмови банку від здійснення заміни сторони в зобовязанні (кредитному договорі), сума завдатку повертається позивачу в повному обсязі.». (а. с. 13-14). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, наявність основного зобов'язання встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та доведенню не підлягають в силу ст. 61 ЦПК України. З листа № 20074/15 від 17 листопада 2015 року Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ вбачається, що на підставі вказаних судових рішень Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 19 березня 2013 року був виданий виконавчий лист щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 30\~757,47 грн., на виконання якого Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ було відкрито виконавче провадження №49242916. Вимоги вказаного виконавчого документу станом на 17 листопада 2015 року боржником [PERSON] не виконано (а. с. 17). Відповідно до постанови Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ № 49242916 від 10 лютого 2016 року вказане виконавче провадження було закрито у звязку із виконанням боржником вимог відповідного виконавчого документу (а. с. 34-35, 42). Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 11, 509, 631 ЦК України, зобов'язання виникають, зокрема із договору. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст.ст. 611, 623 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Неналежне виконання відповідачем зобов'язання щодо своєчасного повернення позивачу грошових коштів за попереднім договором купівлі-продажу встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2013 року, а виконання даного судового рішення відповідачем відбулось у лютому 2016 року після звернення позивача до суду з даним позовом про відшкодування збитків. Заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача суми курсової різниці за своєю правовою природою є збитками у розуміння ст. 22 ЦК України, оскільки пов'язане з здороженням долару США та євро валюти основного зобовязання. Як вбачається із судового рішення від 03 жовтня 2012 року сума боргу у грошовій одиниці України, враховуючи курс валюти на день виникнення зобовязання, складає 350 євро, 2600,00 доларів США та 744,00 доларів США, що було еквівалентно 30\~252,00 грн. Відповідно до відомостей Національного банку України станом на 10 лютого 2016 року курс долара США по відношенню до гривні становить 2594,4535 за 100 доларів США, курс євро по відношенню до гривні 2915,1282 грн. за 100 євро (а. с. 36). Виходячи з того, що на час виконання судового рішення і сплати гривневого еквівалента отриманих відповідачем доларів США та євро курс цих валют по відношенню до національної валюти України зріс то право позивача на отримання еквівалентної перераним доларам США та євро суми грошових коштів порушене і для його відновлення остання мусить нести витрати, які є збитками в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України Таким чином позивачу спричинена шкода, яка полягає у курсовій різниці та становить 66 037,13 грн. (350 євро х 29,1 грн. = 10185,00 грн.; (2600,00 доларів США + 74,00 доларів США) х 25,9 грн. = 86609,60 грн.; 10185,00 грн. + 86609,60 грн. 30\~757,47 грн. = 66\~037,13 грн.). Дана сума грошових коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2\~000,00 грн. суд вважає за необхідне відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги спеціаліст по даній справі, а також відсутній документ на підтвердження фактичної сплати замовником ([PERSON]Є.) виконавцю ([PERSON]В.) вказаних грошових коштів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, понесені останнім при зверненні до суду з даним позовом, у розмірі 660,37 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial