Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

[PERSON], від імені якої діє представник [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом та просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» на її користь страхове відшкодування, яке є відшкодуванням шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в розмірі 35334, 00 грн., а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 976,06 грн.. та інфляційне збільшення боргу в розмірі 4237,75 грн., пеню за прострочення виплати відшкодування в розмірі 9625, 37 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 квітня 2015 року на 147 км автодороги Городище - Рівне - Старокостянтинів з участю водія [PERSON], який керував автомобілем марки «Nissan Maxima», номерний знак [NUMBER], помер її син [PERSON]. [INFO] року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження за № 1201580000000119 по факту дорожньо-транспортної пригоди, а 31 липня 2015 року воно було закрито в зв'язку зі смертю підозрюваного [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідачем - Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА», на адресу якого 11 липня 2016 року позивач направила заяву про виплату страхового відшкодування на підставі п.2 ч.1 ст. 1200 ЦК України (відшкодування шкоди матері, яка досягла пенсійного віку та перебувала на утриманні сина). На вказану заяву відповідач у передбачений законом строк не відреагував і лише після численних звернень та претензій у листопаді 2016 року виплатив позивачу 14616, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання. Аналогічна сума коштів була виплачена відповідачем дружині померлого. З урахуванням ліміту залишок невиплаченої суми страхового відшкодування становить 70668, 00 грн. Враховуючи кількість осіб, які мають право на відшкодування, позивач вказує на недоотримання нею коштів в сумі 35334,00 грн. та просить стягнути їх з відповідача в судовому порядку на підставі положень п.2 ч.1 ст. 1200 ЦК України та п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім цього позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виплати на підставі п. 36.5 ст. 36 цього Закону, а також три проценти річних від простроченої суми та інфляційне збільшення боргу на підставі ст. 625 ЦК України. 12 квітня 2018 року було відкрито провадження по даній справі та визначено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Відповідачу роз'яснено право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі наявні докази (які можливо доставити до суду) протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, а також роз'яснено право подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 23 травня 2018 року відповідач надіслав на адресу суду відзив із запереченнями проти позову, де пославшись на положення ч.2 ст. 1187 ЦК України, вказав, що відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Водночас, відповідач зазначив, що з врахуванням раніше виплаченої суми страхового відшкодування в загальному розмірі 29332,00 грн. на користь позивача та дружини загиблого, сума, яка підлягає сплаті позивачу становить 35334,00 грн, чим фактично визнав позовні вимоги в цій частині. Що стосується інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних, то відповідач заперечує проти такого стягнення, мотивуючи свою позицію тим, що цивільні права та обов'язки сторін виникли з позадоговірних відносин, які регулюються спеціальними нормами глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На думку відповідача, за даних обставин положення ч.2 ст. 625 ЦК України не може бути застосоване оскільки відповідач не є страховиком позивача і між ними відсутні відносини зобов'язального характеру. 05 червня 2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] направила на адресу суду відповідь на відзив відповідача. У відповіді наголошується на тому, що позивач не погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні правовідносини не носять зобов'язального характеру, оскільки зобов'язання виникають не лише з договору а й із закону. В даному випадку зобов'язання відповідача перед позивачем щодо сплати коштів в якості відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, виникло з моменту звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у відповідності до положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, відповідач виплатив страхове відшкодування не в повному обсязі, чим допустив прострочення грошового зобов'язання, тому є всі підстави для застосування ч.2 ст. 625 ЦК України. Одночасно з відповіддю на відзив представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог та просила поновити строк на подання такої заяви, посилаючись на те, що лише 24 травня 2018 року, в день отримання у відділенні поштового зв'язку відзив на позов позивач дізналася про обставини, які змушують її звернутися до суду із заявою про збільшення позовних вимог, а саме: що відповідач безпідставно продовжує заперечувати проти виплати страхового відшкодування в сумі 35334,00 грн, хоч і не оспорює цього розміру та права позивача на таку виплату. Пред'явлення позову не спонукало відповідача до виконання грошового зобов'язання, порушення триває, а тому є необхідність у перерахунку пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних станом на день ухвалення судом рішення по справі. В зв'язку з цим, представник позивача збільшив позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних до розміру 1196, 52 грн., інфляційних втрат - до розміру 4551,02 грн. та пені - до розміру 12093, 91 грн. Суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно вимог ч.3 ст. 279 ЦПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Провадження в даній справі відкрито 12 квітня 2018 року, справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Процесуальний строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження від 12 квітня 2018 року у справі для подання позивачем заперечень на відзив складає десять днів з дня вручення копії відзиву на позов. Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог 02 червня 2018 року, тобто в межах строків для подачі заперечень на відзив, оскільки необхідність подання такої заяви зумовлена змістом відзиву відповідача, який позивач отримав 24 травня 2018 року. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні від позивача та відповідача до суду не надходили, а тому справа розглянута за правилами ч.5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено наступне. За змістом постанови прокурора про закриття кримінального провадження від 31 липня 2015 року, 16 квітня 2015 року приблизно о 23 год. 00 хв. [PERSON], керуючи в стані алкогольного сп'яніння автомобілем «Nissan Maxima», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по проїзній частині автодороги Городище - Рівне - Старокостянтинів, зі сторони м. Костопіль Рівненської області у напрямку м.Рівне, в порушення вимог п.10.1 та п.п.в) п.14.2 Правил дорожнього руху, перед початком обгону невстановленого попутного транспортного засобу, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів для обгону відстані, на 147 км + 500 м вказаної автодороги, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер 2947-XZ57, під керуванням [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Nissan Maxima» загинув на місці події, пасажир автомобіля «Mitsubishi Pajero» [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] року помер в Рівненській обласній клінічній лікарні, водій автомобіля «Mitsubishi Pajero» [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, пасажир автомобіля «Mitsubishi Pajero» [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, пасажир автомобіля «Nissan Maxima» [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, пасажир автомобіля «Nissan Maxima», [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 213 від 18.05.2015 Смерть [PERSON] настала від поєднання травми грудей та живота з чисельними переломами ребер, ушкодженням аорти та внутрішніх органів, що призвело до масивної внутрішньої кровотечі та різкого обезкровлювання організму. Таким чином, між отриманими потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодження і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв'язок. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015180000000119 від 17.04.2015, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, заподіяло тяжке тілесне ушкодження та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, закрито у зв'язку зі смертю підозрюваного (а.с.14-22). Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 06.01.1977 [PERSON] [INFO], його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (ас.с12). Згідно копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 20.04.2015 [PERSON] помер [INFO] року у місті Рівне у віці 38 років, про що складено відповідний актовий запис за № 170 (а.с.13). У 2004 році [PERSON], [INFO], призначена пенсія за віком, що підтверджується копією посвідчення Серії [NUMBER] від 20.01.2005 (а.с.23). З копії пенсійного посвідчення Серії [NUMBER] від 06.04.2016 вбачається, що [PERSON] довічно призначена пенсія у разі втрати годувальника (а.с.23). Відповідно до копії посвідчення Серії [NUMBER] від 08.04.2016, виданого на ім'я [PERSON], остання має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.с.23). Копія полісу № АЕ/2520345 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів свідчить про те, що з 23.02.2015 до 22.02.2016 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Nissan Maxima», номерний знак [NUMBER] була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» (далі по тексту ТДВ «СТ»ДОМІНАНТА»). Згідно страхового полісу ліміт страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду заподіяну здоров'ю та життю потерпілого становить сто тисяч гривень (а.с.24). 11 липня 2016 року позивач [PERSON] на ім'я директора ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» направила заяву про виплату страхового відшкодування на підставі п.27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Просила повідомити про прийняте рішення у встановлений термін. Дану заяву відповідач отримав 14.07.2016, що підтверджується копією заяви та даними про вручення поштового відправлення (а.с.25-27). 06 вересня 2016 року на ім'я директора ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» позивач направила запит-заяву про те, щоб її проінформували про стан розгляду її заяви. Запит відповідач отримав 13 вересня 2016 року, що підтверджується копією запиту та даними про вручення поштового відправлення (а.с.28-29). 11 листопада 2016 року [PERSON] на адресу «СТ «ДОМІНАНТА» направила претензію-заяву, в якій висловила невдоволення тим, що 12.10.2016 сплив термін, не пізніше якого страховик мав би виплатити страхове відшкодування, однак цього часу з нею не проведено узгодження розміру страхового відшкодування та не надано будь-якої офіційної інформації щодо результату розгляду її заяви (а.с.30-32). 20 лютого 2017 року на адресу ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» було направлено адвокатський запит, в якому адвокат просив: надати для ознайомлення матеріали страхової справи № 6930 щодо виплати страхового відшкодування [PERSON]; надати документи, у яких відображено порядок обчислення страхового відшкодування та на підставі яких оцінено розмір шкоди (а.с.33). У відповіді № 0261 від 21.02.2017 на адвокатський запит ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» зазначає, що 14 вересня 2015 року надійшла заява про страхове відшкодування від [PERSON], яка на момент настання страхового випадку перебувала в законному шлюбі із потерпілим [PERSON]. 13 липня 2016 року ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» отримало заяву про страхове відшкодування від [PERSON], яка є матір'ю потерпілого [PERSON]. Відповідно до п.27.3 ст. 27 Закону розмір компенсації, за моральну шкоду спричинену смертю потерпілого становить 14616 грн. 00 коп. (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на 16.04.2015, тобто 1218 грн. 00 коп. х 12). Приймаючи до уваги ненадання документів, які підтверджують розмір фактичних витрат на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, розмір компенсації, відповідно до п.27.4 ст. 27 Закону, встановлено у сумі 14616 грн. 00 коп. (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на 16.04.2015, тобто 1218 грн. 00 коп. х 12). Враховуючи вищевикладене, загальний розмір страхового відшкодування становить 29323 грн. 00 коп. Страхове відшкодування було виплачене рівними частинами заявницям [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі. (а.с.34). 21 березня 2017 року на адресу ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» було направлено адвокатський запит, в якому адвокат просив надати копію вмотивованого рішення ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» про здійснення страхового відшкодування на користь [PERSON] Миколаъвни (а.с.35). У відповіді № 0476 від 28 березня 2017 року на адвокатський запит ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» повідомило, що страхове відшкодування в сумі 14616 грн. 00 коп. на користь [PERSON] було виплачено на підставі страхового акту № 6390/1/ЦВ, що є рішенням про здійснення страхового відшкодування. У наданні копії цього страхового акту адвокату відмовлено з посиланням на таємницю страхування щодо нерозголошення персональних даних клієнта (а.с.36). 15 червня 2017 року позивач [PERSON] повторно звернулася з заявою до відповідача, в якій просила здійснити їй страхове відшкодування згідно з п .27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України. До заяви додано пакет додаткових документів (а.с.37-38). 18 січня 2018 року позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила надати інформацію щодо розміру страхового відшкодування, яке має бути їй виплачена на підставі її заяви від 15 червня 2017 року. Дану заяву відповідач отримав 22 січня 2018 року, що підтверджується даними про відстеження пересилання поштових відправлень (а.с.39-40). 23 лютого 2018 року на адресу ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» було направлено адвокатський запит, в якому представник [PERSON] - [PERSON], просила надати інформацію про розмір страхового відшкодування по страховій справі № 6930, що мав бути виплачений [PERSON] на підставі заяви від 15 червня 2017 та дату перерахування на користь [PERSON] страхового відшкодування на підставі заяви від 15 червня 2017 року (а.с.41). У відповіді № 0210404 від 02 березня 2018 року на адвокатський запит начальник юридичного управління ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» окрім іншого зазначає, що у зв'язку із смертю [PERSON] вже було сплачено страхові відшкодування на користь матері та дружини в загальній сумі 29332 грн. (відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання). З моменту ДТП минуло 35 місяців, а тому загальна сума, яка має бути сплачена утриманцям загиблого з розрахунку щомісячного доходу потерпілого (1515 грн.), перевищує залишок страхової суми - 70668 грн. Відповідач також зазначає, що оскільки виплата має проводитись кожному потерпілому рівними частинами, до виплати [PERSON] належить страхове відшкодування в розмірі 35334,00 грн. (а.с.42). Всі подані позивачем докази суд вважає належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Вищенаведені письмові докази прийняті судом на підставі статей 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 95 ЦПК України. Судом зроблено висновок про часткове задоволення збільшених позовних вимог за заявою від позивача від 02.06.2018, виходячи з наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами ґрунтуються на зобов'язанні із заподіяння шкоди та регулюються нормами глави 51 та глави 82 Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Правила регулювання таких зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов'язок іншої особи, хоч вона шкоди не заподіювала. В силу вимог ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Отже цим Законом на страховика покладається обов'язок з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою (застрахованою) особою. Статтею 27 цього Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов'язану зі смертю потерпілого. Так, відповідно до пункту 27.1. страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2. визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Окремими нормами статті 27 Закону врегульовано порядок відшкодування страховиком моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (п.27.3) та витрат на поховання (пункт 27.4). Пунктом 27.5 статті 27 Закону визначено, що відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Отже, позивач [PERSON], будучи пенсіонеркою за віком, матір'ю загиблого у дорожньо-транспортній пригоді [PERSON], має право на страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, яка настала з вини особи, цивільна відповідальність якої на момент страхового випадку була застрахована у ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА». Відповідачем ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» не оспорюється заявлена в позові сума відшкодування - 35334,00 грн., яка належить до виплати позивачу на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону. З огляду на матеріали справи та відзив відповідача на позовну заяву ця сума визначена правильно з врахуванням страхового ліміту, раніше виплачених сум, кількості потерпілих та часу, що минув від дня настання страхового випадку. Враховуючи, бездіяльність відповідача у розгляді заяви позивача від 11.07.2016 та повторно поданої від 15.06.2017 про виплату їй страхового відшкодування на підставі п. 27.2 ст.27 Закону, а також відсутність заперечень з боку відповідача, які б гранувались на неможливості здійснити відповідну виплату, суд вважає за необхідне стягнути цю суму з ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» як особи, на яку законом покладено обов'язок відшкодувати шкоду, завдану смертю потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що настала з вини іншої особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Вирішуючи питання стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірах, заявлених позивачем суд виходить з наступного. У постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі № 6-282цс17 викладена наступна правова позиція: «Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання» Статтею 36 Закону № 1961-IV врегульовано порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати. Відповідно до п. 36.1 вказаної статті Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,-МТСБУ),

Outcome: partial