Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

[PERSON] в червні 2016 року заявила позов про позбавлення колишнього чоловіка [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], та про стягнення аліментів на утримання дочки в сумі 4000 грн., щомісячно, до повноліття дитини. Позов мотивовано тим, що батько самоусунувся від виховання дитини, допомоги на утримання дитини не надає. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, надала пояснення, що відповідають викладеному в позовній заяві та в письмових поясненнях, долучених до справи. [PERSON] надіслав письмові заперечення, за якими просив в частині вимог про позбавлення батьківських прав відмовити за необґрунтованістю, а аліменти визначити в мінімальному розмірі - 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, пославшись на тяжкий матеріальний стан та необхідність догляду за матір'ю похилого віку, розгляд справи просив провести без його участі. Начальники Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації Топоренко С. надіслав до суду висновок органу опіки і піклування по суті спору та просив розглянути справу без участі представника адміністрації. Судом встановлено таке. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з грудня 2003 року по жовтень 2011 року. В цьому шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Разом з тим, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2011 року про розірвання шлюбу, встановлено, що сторони з травня 2009 року припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, дитина залишилась з матір'ю. За актом обстеження житлових умов від 06.10.2016р, дитина проживає разом з матір'ю та бабусею в чотирьохкімнатній квартирі, для неї виділена окрема кімната, створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку. Після припинення шлюбних відносин відповідач повернувся до своїх батьків до м. Херсона, де проживає до цього часу. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, згідно зі ст. 157 ч.2 СК України, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Позивач в суді пояснювала, що відповідач після припинення шлюбу ще декілька років підтримував спілкування з дочкою, вони хоч і рідко, але бачились, разом відпочивали, тощо, проте з часом він віддалився від дитини, перестав цікавиться її потребами, станом здоров'я, успіхами в навчанні, в останні три роки жодного разу не бачився з дитиною і фактично припинив спілкування з нею засобами зв'язку, участі в утриманні дитини, за винятком декількох подарунків до свят, не приймає, на неодноразові прохання допомогти в оздоровленні дитини, взяти на себе частину витрат на навчання, або взяти дитину на відпочинок з собою, відповідав відмовою. Далі позивач пояснила, що така поведінка відповідача призвела до того, що дитина перестала перейматись батьком. Наведені пояснення не спростовані відповідачем, а його заперечення фактично узгоджуються з поясненнями позивача. Крім того, доводи позивача знайшли своє підтвердження доказами. Так, малолітня [PERSON] в бесіді з працівниками служби у справах дітей повідомила, що влітку 2016 року двічі спілкувалася з батьком по телефону, в грудні 2015 року він подарував їй планшет. Також дитина повідомила, що кілька років з батьком не зустрічалася, зі святами він її не вітає, ініціативи спілкуватися з нею не проявляє. Ні в школі де навчається [PERSON], ні дільничний лікар, під наглядом якого вона перебуває, батька дитини не знають, про що зазначено у відповідях на адвокатські запити. Між тим, з матеріалів справи вбачається, що дитина від народження має вади зору, у зв'язку з чим перебуває на обліку лікаря-офтальмолога і потребує постійного корегуючого лікування, повноцінного харчування, заняття певними видами спорту. Також позивач вказувала, що для успішного навчання дитини винаймає репетиторів з певних предметів, дитина відвідує художній гурток, займається танцями, плаванням. Вочевидь, що вказані заходи затратні з фінансового боку і потребують постійної батьківської опіки. Проте, відповідач в запереченнях навіть не згадує про наведені обставини, хоча вони йому безумовно відомі. Загалом відповідач обмежився заявою, що позивач є заможною жінкою, а тому може самостійно забезпечити всі потреби дитини, а у разі «якщо у неї не вистачає грошей на виховання дитини, вона може отримати додаткові гроші, переставши відпочивати за границею, переставши витрачати кошти на автомобіль та їздити міським транспортом, або продавши зайву квартиру, тим самим погасивши кредитну заборгованість та отримавши великі кошти на життя» . За наведених обставин, доводи відповідача, що він підтримує з дитиною дружні відносини не відповідають дійсності. Напроти, докази у справі в їх сукупності, вказують на те, що відповідач свідомо усунувся від обов'язків з виховання дитини, переклавши їх тягар виключно на матір. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Комісією з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на засіданні 20.10.2016р. було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] Суд погоджується з таким висновком, оскільки він відповідає обставинам справи, як вони встановлені в судовому засіданні. Отже, позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 166 ч. 3 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтями 180, 181 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, зокрема і у спосіб визначення аліментних зобов'язань. Оскільки, [PERSON] на даний час є безробітним і за поясненнями позивача раніше в силу роду занять мав мінливий дохід, визначення аліментів в твердій грошовій сумі узгоджується з приписами ст.184 СК України. Разом з тим, з огляду на те, що відповідач не має роботи, має опікуватись матір'ю похилого віку, суд вважає що заявлений розмір аліментів є нереальним до виконання. До того ж, суд вважає, що позивачем необґрунтовано завищені потреби дитини. Тому, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, рівня доходів, фінансових зобов'язань позивача, та інших чинників, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для врегулювання спору по суті, буде встановлення аліментів в розмірі 1000 грн. на місяць. Отже, позов про стягнення аліментів може бути задоволено частково. Витрати у справі, за вказаних рішень, суд покладає на відповідача, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial