Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] 21 серпня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позивач зазначав, що він та відповідач мають спільну доньку [PERSON] [INFO]. [PERSON] у червні 2017 року забрала речі, доньку та пішла з його будинку. Не згоден з тим, що донька повинна проживати з матірю, оскільки він є матеріально забезпечений, створює всі умови для її розвитку, має власне житло. Відповідач, навпаки, всього цього не має. Вона раніше судима, хвора на туберкульоз, що є загрозою для здоровя дитини. Тому просить визначити місце проживання дитини з ним за адресою: пл. Шкільна, 81 в сел. Житлівка Кремінського району Луганської області. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнала і суду пояснила, що позивач останнім часом ображав її та дитину, оголявся перед нею, зловживав спиртними напоями, піднімав руку, тому вона вимушена була піти від нього. Вона також працює, на даний час не хворіє, має необхідні умови для виховання дитини. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги також не визнала. Представник третьої особи [PERSON] вважає вимоги позивача необґрунтованими з посиланням на відповідний висновок. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Докази, які надані суду свідчать про наступне. Сторони є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.7), обидва працюють (а.с.9-10,117), мають належні для виховання дитини умови (а.с. 13, 79, 110-115), позивач проживає у своєму будинку, відповідач проживає у будинку своїх батьків, обидва характеризуються позитивно (а.с. 11,12, 51-53), мають виховану дитину (а.с.54). Відповідно до висновку про результати розгляду повідомлення позивача від 28 червня 2017 року Кремінського ВП ГУНП в Луганській області (а.с. 8) відповідач разом з дитиною після чергової сварки з позивачем вирішила піти до своєї матері, факт невиконання нею своїх обовязків по вихованню доньки не підтвердився. Згідно до висновку органу опіки та піклування Кремінської райдержадміністрації (а.с.73-78) донька має особисту прихильність до матері, тому доцільно визначити місце проживання доньки з нею. Відповідач у січні 2006 року, тобто до народження дитини, притягувалася до кримінальної відповідальності за спричинення [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень (а.с.18-19). Вказана судимість погашена. Відповідно до виписки з медичної картки та супроводжуючих до неї документів (а.с.20-22,116) відповідач з 2000 року була на обліку у лікаря-фтізіатра. На теперішній час на обліку не знаходиться у звязку з вибуттям, у теперішній час потребує в обстеженні та уточнені діагнозу. Свідок [PERSON] суду пояснив, що умови для виховання дитини за місцем проживання позивача гарні, про умови виховання дитини за місцем проживання відповідача йому невідомо. 23 вересня 2017 року від позивача надійшла заява до Кремінського ВП ГУНП в Луганської області про сварку з боку відповідача під час, коли остання забирала речі. Пізніше від [PERSON] надійшла відповідна заява. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що в червні 2017 року [PERSON] звернувся з заявою до Кремінського ВП ГУНП в Луганської області про невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків, але ця інформація не підтвердилася. Вважає, що дитина повинна проживати з матірю. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач займається вихованням дитини, за його місцем проживання є необхідні умови. Йому невідомо про погане відношення відповідача до дитини. Дитина повинна проживати з батьками. Аналогічні показання надав свідок [PERSON], пояснивши крім того, що відповідач хворіє на туберкульоз. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідача у 2000 році було знято з обліку з приводу хвороби на туберкульоз як особу, що не є небезпечною для суспільства. З показань свідка [PERSON] вбачається, що позивач є гарним батьком. Сварки у сторін почалися з літа 2017 року. Дитина не бажає йти до батька та його родичів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою позивача, який дуже погано відноситься до відповідача та дитини, не вважає свою дружину жінкою. Влаштовує у стані спяніння сварки, оголяється перед донькою. За останні сім місяців жодного разу не відвідував дитину. Відповідач з любовю відноситься до дитини. Із показань свідка [PERSON] вбачається, що мати завжди займається вихованням дитини, що не можливо сказати про позивача. Він не відвідує учбовий заклад, де навчається дитина. Коли позивач вживає спиртне, відповідач з дитиною приходять до неї з приводу прояву з його боку агресії. Дівчинка повинна проживати з мамою. Аналогічні показання надала суду свідок [PERSON] Крім того пояснила, що восени 2016 року позивач побив доньку, на ній були синці. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дитина боїться батька за його негативне відношення до неї. Опитана в суді [PERSON] суду пояснила, що батько пє та бє маму, тому вони влітку 2017 року пішли від нього. З цього часу батько з нею не спілкувався. Вона його боїться і повертатися до батька не бажає. Вказані докази свідчать, що підстав для задоволення позову не має, оскільки дитина має особливу прихильність до матері, яка надає все необхідне для її виховання. Навпаки, такою прихильності доньки до позивача не має, вона його боїться. Позивач не надав суду доказів про те, що на теперішній час відповідач має захворювання, яке є небезпечне для дитини. Судимість у відповідача, на якій наполягав позивач, є погашеною. Зібрані у сукупності докази спростовують висновки позивача про можливе негативне ставлення до дитини з боку відповідача. Крім того, позивач не надав суду виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком та правових підстав для розлучення доньки зі своєю матірю.

Outcome: dismissed