Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Сірко Л.П., звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у березні 2003 року він познайомився з [PERSON] , з якою з осені 2004 року став проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . 20.09.2006 року позивача викликали у термінове відрядження за кордон терміном на 2 місяці.У зв`язку з даною обставиною державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Як під час вагітності [PERSON] так і після народження дитини позивач забрав [PERSON] з пологового будинку, визнає себе батьком свого сина [PERSON] , виконує всі без винятку батьківські обов`язки, проживає однією сім`єю, матеріально утримує, щоденно виховує. У зв`язку з тим, що робота позивача пов`язана з частими виїздами за кордон, він більшість часу проживав в Польщі. [PERSON] разом з сином також тривалий час проживали в Польщі разом з позивачем. Під час їх перебування в м. Енергодар вони мали бажання все ж таки узаконити свої відносини та внести зміни до свідоцтва про народження сина [PERSON] , але у зв`язку зі специфікою роботи позивача реєстрація шлюбу та визнання батьківства весь час відкладались.18 лютого 2019 року [PERSON] поверталась з Польщі в Україну. Маршрутне таксі, в якому вона їхала потрапило в ДТП під м. Полтава. У результаті даного трагічного випадку [PERSON] померла. На сьогоднішній день син позивача Тигран проживає на дві родини разом з позивачем по справі та його батьками, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , та разом з бабусею- відповідачкою по справі, в квартирі за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з реєстрацію народження дитини відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України виникла термінова необхідність в юридичному оформленні батьківства за позивачем. Просить визнати, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] ; в актовий запис № 432 від 26.09.2006 року про народження дитини внести зміни про батька, записавши його батьком дитини; змінити прізвище дитині на « [PERSON] ». Ухвалою суду від 15.03.2019 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання (а.с. 21). Ухвалою суду від 05.04.2019 року призначено біологічну (генотипоскопічну) експертизу та зупинено провадження по справі (а.с. 32). Ухвалою суду від 04.06.2019 року провадження по справі поновлено (а.с. 54). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність за участю представника- адвоката Сірко Л.П. Позовні вимоги підтримує (а.с. 62). Представник позивача- адвокат Сірко Л.П., через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги просить задовольнити (а.с. 63). Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 42). Представник третьої особи- Енергодарського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 60). Представник третьої особи- Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 64). За наведених обставин суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті з ухваленням рішення у відповідності до ст. 200 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 5, 6 ст. 8 1ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Інформація про батька дитини була записана відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Судом встановлено, що позивач піклується про сина, приймає участь у його вихованні, цікавиться його життям, про що свідчить характеристика за підписом директора ЕНВК № 5 (а.с. 13). Станом на день розгляду справи дитина проживає з відповідачкою [PERSON] , котра є матірю померлої, а дитині рідною бабою по матері, або з позивачем по справі і його батьками. Факт батьківства [PERSON] стосовно [PERSON] не заперечується відповідачкою. До того ж, з висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 815(к)/402(мг) від 13.05.2019 року, постає, що біологічне батьківство позивача стосовно дитини складає 99,999999995% (а.с. 45-49). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно з ст. 128 СК України, за відсутності заяви про визнання батьківства, що подана жінкою та чоловіком, які не перебувають у шлюбі між собою, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Частинами 1, 3 ст. 145 СК України передбачено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з частинами 4, 5 ст. 148 СК України, за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Статтею 147 СК України встановлено, що по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Європейський суд з прав людини зазначає, що по батькові як частина особистого імені традиційно походить від імені батька відповідної особи. Суд зауважує, що українська система зміни імен видається доволі гнучкою та особа може змінити своє ім`я, дотримуючись спеціальної процедури, яка передбачає тільки мінімальні обмеження, які застосовуються у дуже конкретних випадках, здебільшого пов`язаних з кримінальним судочинством. У той самий час, як видається, будь-яких ширших міркувань для накладення обмежень на зміну імені особи - таких як точний облік населення або зв`язок носіїв певного імені з сім`єю - державними органами не висувається. За такої ситуації майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством (Справа «Гарнага проти України», № 20390/07, § 40-41, ЄСПЛ, від 16 травня 2013 року). Суд також взяв до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення кращих інтересів дитини, а саме: підтримання зв`язків із сім`єю є в кращих інтересах дитини, крім випадків, коли сім`я виявляється явно неналежною або не функціонуючою; розвиток дитини в безпечному і надійному оточенні, яке дійсно функціонує, є в кращих інтересах дитини (Справа «М.С. проти України», № 2091/13, § 76, ЄСПЛ, від 11 липня 2017 року). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, які не заперечуються відповідачем та не були спростовані останньою, підтверджені належними і допустимими доказами, відсутність у суду будь-яких сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання відповідачем, враховуючи необхідність забезпечення законних прав та інтересів позивача, як батька, так і законних прав та інтересів дитини щодо права мати батька, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Необхідно визнати позивача батьком неповнолітнього [PERSON] з внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини щодо зміни прізвища дитини та відомостей про батька. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved