Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої, на підставі довіреності діє [PERSON], звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування кого зазначила, що 04 вересня 2007 року вона придбала квартиру [ADDRESS]. В 2011 року до позивача з проханням зареєструвати в вищевказаній квартирі його місце проживання звернувся відповідач- Шелельо В.О. після реєстрації у спірній квартирі, він деякий час мешкав у ній. У вересні 2013 році [PERSON] зібрав свої речі, віддавши ключі від квартири позивачу, виїхав з неї. У зв'язку з тим, що у квартирі до теперішнього часу зареєстрований відповідач, позивач зазнає зайві витрати по сплаті за комунальні послуги та вимушена самостійно нести витрати по утриманню житла. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням- квартирою № 22, розташованою в будинку № 8 по вул. Придніпровській у м. Енергодар, Запорізької області. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області Капустинського М.В. від 12.12.2017 року відкрито провадження по справі. У звязку з закінченням повноважень судді Капустинського М.В. розпорядженням заступника керівника апарату Енергодарського міського суду №13-235 від 24.05.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл даної справи. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу від 24.05.2018 року справа була розподілена до провадження судді Вільямовської Н.О., яка ухвалою від 25.05.2018 року прийняла справу до свого провадження. Ухвалою судді від 05.07.2018 року з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 17.08.2018 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання позивач не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність за участю представника за довіренністю [PERSON] (а.с. 23). Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, підтвердивши викладені у позові обставини. Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.ст.\~128,\~130 ЦПК України, що підтверджується поштовими конвертами з відповідними відмітками «за незапитом» (а.с. 51, 61, 76-78), оголошенням про виклик відповідача в судове засідання, розміщеним на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с. 87). Згідно ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позивач надав свою згоду на заочний розгляд справи. Представник третьої особи- Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, в судове засідання не звився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 86). Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач та його представник посилалися як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1ст. 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, відповідно до положень ст.ст.\~ 55,\~124 Конституції України\~та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом\~\~своїх\~\~порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2007 року є власницею квартири [ADDRESS], що підтверджується копією вказаного договору, посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] за реєстровим № 4533 (а.с. 5). Зазначений договір було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 04.09.2007 року за № 2324024, про що приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] було видано 04.09.2007 року [PERSON] з Державного реєстру правочинів № 4550501 (а.с. 6). Право приватної власності вище вказану квартиру було зареєстровано 13.09.2007 року Державним комунальним підприємством «Енергодарське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15907754 від 13.09.2007 року (а.с. 7). В 2011 року до позивача з проханням зареєструвати в вищевказаній квартирі його місце проживання звернувся відповідач- Шелельо В.О. після реєстрації у спірній квартирі, він деякий час мешкав у ній. У вересні 2013 році [PERSON] зібрав свої речі, віддав ключі від квартири позивачу та виїхав з неї. Згідно довідки № 14475 від 24.11.2017 року, виданої Сектором реєстрації Енергодарської міської ради, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [INFO]\~(а.с.\~9). Позивач, у звязку з реєстрацією відповідача у спірній квартирі зазнає зайві витрати по сплаті за комунальні послуги та вимушена самостійно нести витрати по утриманню житла, що підтверджується наданими чеками про сплату житлово-комунальних послуг (а.с. 10, 11, 88). Факт непроживання [PERSON] у спірній квартирі підтвердила допитана у якості свідка [PERSON], яка пояснила, що за усною домовленістю у [PERSON] винаймає спірну квартиру близько трьох з половиною років. На момент вселення у квартиру особисті речі відповідача у ній були відсутні. Допитата у якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач по справі є її матірю. [PERSON] звернувся до позивача з проханням зареєструвати його у спірній квартирі, але там не мешкає. Крім того, їй відомо, що відповідач взагалі близько пяти років не проживає у м. Енергодар. Суд виходить з вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Згідно\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Згідно\~ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.\~\~\~\~ Згідно із вимогами\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В\~Конституції України\~закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті\~13,\~41 Конституції України). Відповідно до\~статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю- це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до пункту № 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. ст.\~391,\~396 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved