Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] (надалі позивачі) в листопаді 2015 року звернулися до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №76, що розташована в будинку №102 по пр. Леніна в м. Олександрія, Кіровоградської області, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у справі є її бувший чоловік, шлюб між ними за рішенням суду розірвано в 29 квітня 2002 року, свідоцтво про розірвання шлюбу видано в липні 2005 року, однак він зареєстрований за вказаною адресою, та фактично не проживає в квартирі з 2002 року, що підтверджується актом розпорядженням. Він має іншу сімю, постійно проживає за іншою адресою, особистих речей відповідача в квартирі не має. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користуватись вказаним приміщенням її квартири. Також просить суд примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку квартири. В судовому засіданні позивач та представник позивача наполягають на позовних вимогах, оскільки наявність реєстрації в квартирі відповідача чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, зокрема і щодо оформлення субсидії. Просить суд врахувати, що відповідач в липні 2013 року свою частку квартири подарував своїй бувшій дружині позивачу у справі, він не є власником житла та не є членом сімї позивача. Інтереси позивача [PERSON] в суді по довіреності представляла [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] також наполягають на позовних вимогах, оскільки їх батько не проживає в квартирі. Відповідач та представник відповідача заперечували проти позовних вимог, в судове засідання зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач має намір проживати за вказаною адресою у квартирі, яку він отримав, коли працював на шахті. Відповідач просить суд врахувати, що укладаючи договір дарування своєї частки між ним та позивачем була домовленість, що у нього буде свій вугол, оскільки тепер він перебуває на заробітках в м. Києві. Він не має свого житла та не хоче втратити право на житло, однак визнає, що уже більш як рік він не відвідував квартиру, оскільки позивач змінила замки. Представник відповідача в судовому засіданні просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Інтереси відповідача в суді представляла адвокат [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Правовідносини сторін також врегульовані ст.ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу України, за змістом яких визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а у випадках, визначених цими статтями і понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовженим наймодавцем, а в разі спору судом. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 405 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегульовані ст. 405 ЦК України, за змістом якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що саме позивачі у справі є власниками квартири №76 у житлового будинку №102, що розташований по пр. Леніна в м. Олександрія, Кіровоградської області на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1997 року, зареєстрованого в Олександрійському МБТІ. В квартирі зареєстрована позивач та постійно проживає. Суд приймає до уваги, що з липня 2005 року шлюб між подружжям було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Судом також встановлено, що за договором дарування частки квартири від 22 липня 2013 року, посвідченого нотаріально (зареєстровано в реєстрі № 761), [PERSON] передав у власність [PERSON] 1/4 частку квартири №76, що знаходиться в м. Олександрія, Кіровоградської області по пр. Леніна, буд. №102, та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 22 липня 2013 року за №6596309. Судом достовірно встановлено, що відповідач у справі [PERSON] з травня 2006 року зареєстрований за адресою квартира №76, що розташована в будинку №102 по пр. Леніна в м. Олександрія, що підтверджується копією паспорту, виданого 02 квітня 2015 року Олександрійським МВ УМВС в Кіровоградській області. З 02 квітня 2015 року він не відвідує вказану квартиру та не проживає за вказаною адресою, оскільки позивачем було замінено замки в квартирі. Згідно акту - розпорядження від 29 жовтня 2015 року відповідач у справі зареєстрований за вказаною адресою, однак не проживає за вказаною адресою з 2002 року, його особисті речі в квартирі на момент перевірки відсутні. Акт - розпорядження затверджено директором КП «Житлогосп». Судом також достовірно встановлено, що вказана квартира була приватизована, вона не належить до державного і комунального житлового фонду Комунального підприємства «Житлогосп». Суд також приймає до уваги, що згідно довідки КП «Житлогосп» №1674 від 29 жовтня 2015 року відповідач зареєстрований у вказаній квартирі. Суд вважає доведеним, що відповідач у справі [PERSON] втратив право користуватись квартирою №76, що розташована в будинку №102 по пр. Леніна в м. Олександрія, Кіровоградської області, оскільки він не проживає в квартирі з 02 квітня 2015 року, саме позивач [PERSON] постійно проживає в цій квартирі. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: partial