Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - відповідач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних від суми заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання у розмірі 1 806,66 дол. США. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 24.12.2013 року між нею та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», яке змінило назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», був укладений депозитний договір № SAMDNWFD0070043259100 за умовами якого вона передала відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 40 000,00 дол. США на строк 366 днів під 9,5 % річних з періодом нарахування відсотків - 1 місяць. 27.06.2016 року вона звернулась з письмовою заявою до банку з вимогою про розірвання депозитного договору з 25.08.2016 року, виплату вкладу, нарахування та виплату відсотків. На зазначену заяву банк надав відповідь від 03.08.2016 року № 20.1.0.0.0/7-20160803/141 зі змісту якої зрозуміло, що банк не має наміру виконувати умови договору. У 2016 році позивач звернулась до суду з позовом про захист прав споживача, стягнення суми вкладу та відсотків за депозитним договором. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 16.06.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.10.2017 року, у справі № 369/8422/16-ц з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача стягнуто суму вкладу з відсотками у розмірі 41 423,76 дол. США. Відповідач повинен був повернути суму вкладу з відсотками на підставі заяви про дострокове розірвання депозитного договору 25.08.2016 року, однак, повернув кошти лише 07.02.2018 року, чим порушив виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з цим позивач вважає, що вона має право на стягнення з банку 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в період з 25.03.2016 року по 06.02.2018 року, що складає 1 806,66 дол. США. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2020 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.04.2020 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.09.2020 року. 30.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшов відзив на позовну заяву, у якому останнє просило застосувати строк позовної давності до позовних вимог, оскільки позов подано 14.04.2020 року, відповідно стягнення 3 % річних може бути здійснено лише в період з 14.04.2017 року до 14.04.2020 року (за три останніх роки перед зверненням позивача до суду). З урахуванням виконання банком 07.02.2018 року судового рішення у справі № 369/8422/16-ц та загальної позовної давності, стягнення 3 % річних можливе в період з 14.04.2017 року по 06.02.2018 року, що складає 299 днів прострочення та становить 1 018,00 дол. США (41 423,76 х 3 % х 299 / 365). 13.07.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій остання зазначила, що позовна давність переривалась пред`явленням позову у справі № 369/8422/16-ц. 07.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2020 року, у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 04.02.2021 року. 04.02.20201 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. В судове засідання 04.02.2021 року сторони не з`явилися, про дату, час і місце цього засідання повідомлені належним чином. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи повідомлені про дату, час і місце цього засідання належним чином, у заявах просили розглядати справу за їх відсутності, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що 24.12.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений депозитний договір № SAMDNWFD0070043259100, за умовами якого позивач передала відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 40 000,00 дол. США на строк 366 днів під 9,5 % річних з періодом нарахування відсотків - 1 місяць. Пунктом 7 договору передбачено автоматичну пролонгацію дії договору на той самий строк без необхідності підписання додаткових документів. Виплата відсотків повинна була здійснюватися починаючи з наступного дня після зарахування коштів, зараховуватись на депозитний картковий рахунок № [NUMBER] . 28.07.2016 року [PERSON] направила на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяву про дострокове розірвання депозитного договору № SAMDNWFD0070043259100 від 24.12.2013 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 16.06.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.10.2017 року, у справі № 369/8422/16-ц з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] стягнуто суму вкладу з відсотками у розмірі 41 423,76 дол. США. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, встановлені у зазначених судових рішеннях обставини свідчать про існування у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання, і не потребують доказуванню. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За нормою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Відповідно до чистин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 07.02.2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перерахувало [PERSON] на виконання судових рішень 41 177,14 дол. США. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». У пункті 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження 14-68цс18) міститься висновок про те, що «за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, відповідно до якого як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування трьох відсотків річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. Разом з цим суд не погоджується з періодом розрахунку 3 % річних, з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Звертаючись до суду з цим позовом позивач вказувала на те, що з банку на її корить підлягають стягненню 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання визначеного рішенням суду в період з 25.08.2016 року по 06.02.2018 року (дата виплати заборгованості), що складає 1 806,66 дол. США У відзиві на позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалося на те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 11.04.2020 року, однак здійснив розрахунок 3 % річних в період з 25.08.2016 року по 06.02.2018 року, що частково виходить за межі позовної давності. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що вимоги про стягнення 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, позивач заявив за період, який перевищує три роки. Отже, у спірному випадку 3 % річних підлягають стягненню за період, який не перевищує три роки до дня звернення до суду, а саме з 14.04.2017 року до 06.02.2018 року (межі позовних вимог), що складає 299 днів. Таким чином розмір 3 % річних у спірному випадку складають 1 018,00 дол. США (41 423,76 х 3 х 299 / 365 / 100). За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1 018,00 дол. США. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 253, 256-259, 264, 526, 625, 629 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial