Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 1 березня 2021 року звернувся до суду з позовом про стягнення помилково перерахованої суми коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 січня 2020 року ним було помилково перераховано на картковий рахунок [PERSON] (далі - відповідач) грошові кошти у сумі 25 520 грн, що підтверджується квитанцією приватбанку від 16 січня 2020 року. Вказану суму перераховано помилково та без будь-якої належної правової підстави. З відповідачем позивач особисто не знайомий. Позивачем надіслано відповідачу лист від 10 грудня 2020 року, згідно з яким він просив повернути помилково надіслані кошти, проте відповіді від відповідача та коштів не отримав. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 25 520 грн. 2 березня 2021 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу вказана позовна заява передано судді Гусак О.С. (справа № 753/4334/21). 9 березня 2021 року у відповідь на судовий запит повідомлено, що відповідач за адресою, вказаною у позовній заяві, вибула на підставі заяви від 27 лютого 2020 року. 15 березня 2021 року до Голови Державної міграційної служби України надіслано запит щодо отримання відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані про відповідача. 15 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України, згідно з якою відповідач 24 квітня 2018 року знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] ; відомості про поточне місце реєстрації відповідача відсутні. 19 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання 20 травня 2021 року. Повідомлення відповідача про судове засідання та наступні судові засідання здійснено через вебсайт «Судова влада України» в порядку частини десятої статті 187 ЦПК України: якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 18 травня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Сиромятникова Е.О. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. 19 травня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва заяву адвоката Сиромятникова Е.О. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції залишено без розгляду у зв`язку з її поданням на порушення встановлених частиною другою статті 212 ЦПК України строків. 20 травня 2021 року у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання розгляд справи відкладено на 15 червня 2021 року. 10 червня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Сиромятникова Е.О. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. 11 червня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва у задоволенні заяви адвоката Сиромятникова Е.О. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відмовлено. 15 червня 2021 року до суду надійшло клопотання адвоката Підлужного В.М. про проведення судового засідання за його відсутності. 15 червня 2021 року у судове засідання сторони повторно не прибули, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подала. Вивчивши матеріали справи, суд виходить з такого. 16 січня 2020 року позивач здійснив переказ на картку відповідача в сумі 25 520 грн із зазначенням призначення платежу «ТСО, пополнение карты/счета», що підтверджено дублікатом квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 16 січня 2020 року код: 1841-5894-7292-0984 /а.с. 7/. Позивач вказує, що зазначені кошти перераховані ним помилково, без належних правових підстав, тому на підставі статті 1212 ЦК України мають бути повернуті позивачу. На підтвердження досудового врегулювання спору позивач долучив надіслану ним відповідачу Вимогу /а.с. 8/ та інші документи, що свідчать про ї поштове відправлення /а.с. 10-14/. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи /потерпілого/ без достатньої правової підстави /безпідставно набуте майно/, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути це майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою /набувачем/ за рахунок іншої /потерпілого/; набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом приписів глави 83 ЦК України характерним є для кондикційних зобов`язань приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, для яких вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття /збереження/ майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте /збережене/ майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув /зберігав/, або вартість цього майна. Предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що доказом помилкового перерахування коштів є дублікат квитанції від 16 січня 2020 року та надіслана на адресу відповідача вимога про повернення цих коштів. Вказані докази не є єдиними належними доказами при вирішенні зазначеної справи і мають бути досліджені судом у сукупності з іншими доказами. Однак у матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач звертався до банківської установи з метою з`ясування особи, на банківський рахунок якої були перераховані грошові кошти, не надано інформації про те, яким саме чином позивач дізнався адресу та контактну інформацію відповідача. У позовній заяві позивач не вказує куди саме і з якою метою він мав намір перерахувати оспорювані грошові кошти, не надає доказів на підтвердження дійсної мети їх перерахування. Відповідно до п. 33.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року № 2346-III платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Так, неправильне обрання чи оформлення платіжного документу є помилкою платника. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме, що кошти відповідачу він перевів помилково і відповідач ними заволоділа безпідставно. Так, позивач після перерахування коштів відповідачу не звертався з заявою до АТ КБ «Приватбанк», через який перераховувалися кошти, про їх повернення з рахунку відповідача. До суду з відповідним позовом позивач звернувся більше ніж через рік після перерахування коштів. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до квитанції про сплату від 24 лютого 2021 року № 3289 позивачем сплачено судовий збір у сумі 908 грн /а.с. 6/. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed