Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

[PERSON] 29 липня 2014 року звернулася до суду з позовом до Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа - Відділ Держземагенства України у Кременчуцькому районі Полтавської області про визнання довічного спадкового права володіння земельною ділянкою в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки розташованої на території Кременчуцького району. Зазначена земельна ділянка площею 18,8 га була надана спадкодавцю для ведення селянського (фермерського) господарства рішенням 9 сесії 21 скликання Кременчуцької районної Ради народних депутатів Кременчуцького району Полтавської області на праві довічного успадкованого володіння, що підтверджується Державним актом, виданим Кременчуцькою районною радою 02 вересня 1992 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №17. З метою оформлення своїх спадкових прав відносно відповідної земельної ділянки позивачка звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю у неї документу, який підтверджував би право власності [PERSON] на дану земельну ділянку. Просила визнати за нею право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 18,8 га розташованої на землях Гориславської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в порядку спадкування після смерті [PERSON] померлого[INFO]. Ухвалою суду від 03 вересня 2014 року по справі залучені третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держземагентства у Полтавській області та Гориславську сільську раду Кременчуцького району Полтавської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] підтримав вимоги позову, просив про його задоволення. Представник відповідача Кременчуцької районної державної адміністрації за довіреністю Марискіна О.О. в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити та пояснила, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України. Успадковувати можна будь-які землі, які належали фізособі, юрособи спадкодавцями стати не можуть, на правах власності, незалежно від їх цільового призначення, площі та розташування, зокрема, землі сільгосппризначення, на відчуження яких в інших випадках діє мораторій, установлений п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України. Але, враховуючи, що спірна земельна ділянка не перебувала у власності спадкодавця, спадкування довічного успадковуваного права володіння земельною ділянкою неможливо. Представник третьої особи Відділу Держземагенства у Кременчуцькому районі Полтавської області Якобчук М.О. в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] не має права на отримання земельної ділянки в постійне користування або володіння. Вважає, що в п.1 ст.92 Земельного кодексу України прийнятого 25 жовтня 2001 року визначено право постійного користування земельною ділянкою, як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває в державній або комунальній власності без встановлення строку. Пунктом другим цієї ж статті визначено суб'єктів, що мають право на постійне користування, зокрема, це - підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, громадські організації інвалідів України, їх підприємства, установи та організації. Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року встановлено, що поняття «користування землею» у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року включає «довічне успадковане володіння землею». Третя особа: Гориславська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, звернулися до суду з заявою, де просили розглянути справу у їх відсутність та відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись, що ні Цивільним кодексом України, ні Законом України «Про фермерське господарство» не передбачено довічного спадкового права володіння земельною ділянкою.Після смерті власника акту на право довічного успадковуваного володіння землею, право користування земельною ділянкою було припинено, так як державний акт було видано [PERSON], а не юридичній особі фермерському господарству «Хорол». Третя особа: Головне управління Держземагенства у Полтавській області в судове засідання свого представника не направили, звернулися до суду з клопотанням, де просили розглянути справу у їх відсутність. Заслухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про смерть, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] помер [INFO], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області зроблено актовий запис за №16. Відповідно до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 17 02 .09. 1992 року, на підставі рішення 9 сесії 21-го скликання Кременчуцької районної Ради народних депутатів Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] надано у довічне успадковуване володіння 18,8 га землі для ведення селянського (фермерського) господарства. 22 квітня 2014 року нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю у неї документу, який би підтверджував право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку. Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 05.12.90 р. № 511 «Про вирішення питань, пов'язаних із правом власності на землю» громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння. Земельним кодексом Української РСР від 18.12.1990 року також передбачалось право громадян на довічне успадковувань володіння землею, а Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.03.1991 року №889 «Про форми державних актів на право а володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок», які втратили чинність, затверджено форму державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею та умови надання такого права. З введенням в дію 15 березня 1992 року Земельним кодексом Української РСР надання, такого права не передбачалось, але підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» передбачалося, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, наданні їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до пункту 8 Постанови Верховного Ради України від 13 березня 1992 року №2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Згідно з пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року №563 «Про земельну реформу» визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку, раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17.02.2004 р. № 1492 дію вказаного пункту продовжено до 01 січня 2008 року. Проте Рішенням Конституційного Суду України від. 22 вересня 2005 року №5-рп зазначений вище пункт визнано неконституційним та таким, що втратив чинність з дня ухвалення зазначеного рішення. Отже, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчено Державним актом на право довічного успаковуваного володіння землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов'язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. В статті 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Право позивача на спадкування прав батька відносно вищезазначеної земельної ділянки відповідно до статті 1219 ЦК України цивільним законодавством не обмежене. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи викладене, а також те, що на момент смерті [PERSON] його право на довічне успадковуване володіння земельною ділянкою не припинилося, а позивач [PERSON] прийняла спадщину, проте нотаріально оформити своє спадкове право на земельну ділянку позбавлена можливості з підстав незалежних від неї, суд вважає за необхідне захистити її права шляхом визнання за нею права довічного спадкового володіння земельною ділянкою площею 18,8 га, яка знаходиться на території Гориславської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Outcome: approved