Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON], в особі свого представника за довіреністю [PERSON], звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Камяна Яруга, вул. Кірова, буд. 117, посилаючись на те, що [PERSON] є власником вищезазначеного житлового будинку згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично не проживають у вказаному будинку з 2010 року та по теперішній час, що підтверджується Довідкою виконавчого комітету Кам'яноярузької сільської ради Чугуївського району. У зв'язку з тим, що в будинку №117 по вул. Кірова в с. Кам'яна Яруга зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], але фактично в ньому не проживають, власник цього будинку, [PERSON], не може реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану будинку ніколи не приймали. Представник позивача у позові посилається на те, що права власника будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Той факт, що за адресою позивача зареєстровані особи, які фактично за цією адресою не проживають, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов'язків. Отже, оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично в будинку не проживають більше п'яти років, не сплачують плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку та не приймають участі в спільному побуті, між позивачем та відповідачами не має жодних домовленостей з приводу користування належним [PERSON] будинком, вони вважаються такими, що втратили право користування будинком. Тому, на підставі викладеного, представник позивача і звернувся до суду із даним позовом. Від представника позивача [PERSON] та третьої особи до суду надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутність, представник позивача просить задовольнити позов в повному обсязі, начальник Чугуївського РВ ГУ ДМС України в Харківській області [PERSON] просив прийняти рішення згідно чинного законодавства України (а.с.33,38). Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак у судове засідання повторно не зявилися, причину неявки суду не доповідали, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надавали. За таких обставин,\~ відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 224\~ ч. 1 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, і від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~ Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачами жодних\~ заперечень до позову не надано. За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення Чугуївської міської ради народних депутатів №203/84 28.11.1989 року, житловий будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Кам'яна Яруга, вул. Кірова буд. 117, належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.6). Згідно Довідки виконавчого комітету Камяноярузької сільської ради Чугуївського району №414 від 11.09.2014 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані за адресою: [INFO], з 2010 року за вищезазначеною адресою не проживають (а.с.7). Факт реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою:\~ Харківська область, Чугуївський район, с. Кам'яна Яруга, вул. Кірова буд. 117, підтверджується Довідкою, виданою [PERSON] виконавчим комітетом Камяноярузької сільської ради Чугуївського району №451 від 18.09.2015 року та Довідкою, наданою суду Чугуївським РВ ГУ ДМС України в Харківській області від 01.10.2015 року №48/3647 (а.с.8,13). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Згідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 72 ЖК України\~передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved