Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] 05.12.2018 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на житло. В обґрунтування вимог посилається на те, що у 2005 році, відповідач отримала ордер на житлове приміщення [ADDRESS] , в якій з 2007 року до жовтня 2018 року він та відповідач проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Шлюб з відповідачем уклав 25.04.2009. Від шлюбу народилась донька [PERSON] . У 2011 році відповідач із донькою приватизувала квартиру, ввівши його в оману. В період приватизації він постійно проживав в квартирі, проводив ремонт та поліпшення житлових умов за власний рахунок. Тому вважає, що має право на приватизацію своєї частки житла, а саме 27/200. Просив суд: 1. Поновити пропущений строк позовної давності. 2. Визнати за ним право власності на 18/200 частки житлового приміщення (секції) за адресою [ADDRESS] . 3. Визнати Свідоцтво про право власності на житло, видане на ім`я [PERSON] та [PERSON] недійсним. 4. Визнати частково недійсним рішення Управління власності та приватизації комунального майна міста Кіровограда № 49270 від 11.04.2011 в частині приватизації житла відповідачами. 5. Зобов`язати Управління комунальної власності міської ради міста Кропивницького анулювати запис в паспорті відповідача, про використання права на безоплатну приватизацію житла. 6. Визнати право власності у рівних частках, по 1/3 частки кожного зі співвласників на житлове приміщення розташоване за адресою [ADDRESS] 18/200 частки - [PERSON] , 18/200 - частки [PERSON] , 18/200 частки - [PERSON] , з припиненням права власності відповідачів, шляхом вилученням з бази даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про осіб власників та внесенням відповідних змін до бази даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з видачею трьом співвласникам нових свідоцтв про право власності на майно з значенням належності, обсягу часток та осіб співвласників у вищевказаному порядку. 7. Стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач подала відзив, в якому позов не визнала. В обґрунтування заперечень зазначила, що у 2004 році нею отриманий ордер на житлове приміщення у гуртожитку розташованому за адресою: [ADDRESS] . 25.04.2009 укладений шлюб з позивачем. У шлюбі [INFO] , народилась донька - [PERSON] Свідоцтво про право власності на житлове приміщення отримано 29.04.2011. приватизувала квартиру разом із донькою, оскільки ордер на житло отриманий до укладення шлюбу, та позивач мав на момент приватизації у власності житловий будинок по [ADDRESS] , де зареєстрований до цього часу. Позивач добровільно відмовився від своєї частки у приватизаційному майні на користь дитини [PERSON] про що власноручно склав заяву, яка міститься в матеріалах приватизаційної справи. У серпні 2018 року звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. З моменту отримання свідоцтва про право власності і до подання позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів позивач не заявляв будь-яких прав на житло. Вважає, що позивач звернувся із зазначеним позовом з метою уникнення сплати аліментів. Факт проведення ремонту позивачем за власний рахунок у спірному житлі не підтверджується доказами. Зазначає, що працювала медичною сестрою у Кіровоградській міській лікарні швидкої медичної допомоги. Ремонт проводився за її власний рахунок, на кошти, що завчасно були покладені на депозитний рахунок у ПАТ «Правекс Банк» задля даної цілі. Не погоджується з твердженням позивача про введення його в оману стосовно приватизації майна. Просила у позові відмовити. Позивач подав відповідь на відзив. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник Управління комунальної власності міської ради м. Кропивницького - Ковбасюк А.В. залишив питання на вирішення суду. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що у 2004 році позивачем отриманий ордер на житлове приміщення у грутожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами укладений шлюб 25.04.2009. Від шлюбу народилась донька 17.09.2009 - [PERSON] . Згідно рішення Управління комунальної власності та приватизації комунального майна № 49270 від 11.04.2011 позивачу та її доньці передано у спільну часткову власність жиле приміщення гуртожитку за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.04.2011 [PERSON] та [PERSON] є власниками по 27/100 частки кожна житлового приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] 2. В матеріалах приватизаційної справи, наданої суду, є заява позивача від 20.01.2011 про те, що він не заперечує проти безкоштовної передачі у власність частки житла, розташованої за адресою [ADDRESS] . З довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію№ 215 від 19.01.2011, яка знаходиться в матеріалах приватизаційної справи, вбачається, що на момент приватизації жилого приміщення в ньому проживали та були зареєстровані позивач з донькою. Згідно п. 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 у власність громадян передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Пунктом 18 Положення передбачено, що за малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Положенням передбачений перелік документів, які необхідно подати для проведення приватизації. Зазначеним переліком не передбачено надання висновку опікунської ради щодо приватизації частки житла неповнолітніми членами сім`ї. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність, та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час ( не менше п`яти років). З цього виходить, що на момент проведення приватизації кімнат у гуртожитку позивачем, відповідач достеменно знав про це та власноручно склав заяву про те, що не заперечує проти приватизації. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказів введення відповідачем його в оману позивач суду не надав. Доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, тому задоволенню позов не підлягає. Вимоги щодо визнання за позивачем та відповідачами права власності на спірне житлове приміщення, задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі. Позивач просить застосувати строк позовної давності. Позивачем строк позовної давності пропущений, доказів про поважність його пропуску не надано, але суд відмовляє у задоволенні позову по суті, а не у зв`язку із пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою відмови у позові. На підставі Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, ст. 265 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed