Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 11 березня 2014 року звернулась до суду з позовом до до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла рідна баба Позивача, [PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується будинковою книгою та відміткою в паспорті. Після смерті баби відкрилась спадщина на майно, яке складається із земельної ділянки площею 3,8293 га, розташованої на території Мироцької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, призначеної для ведення ОСГ, кадастровий номер 3222484800:03:007:0003. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України, та є такою яка прийняла спадщину після померлої бабусі, так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки користувалась будинком. Окрім цього, на час смерті бабусі Позивач користувалася її особистими речами, предметами домашньої обстановки та вжитку, обробляла город, садила та збирала урожай, тобто шляхом фактичного користування прийняла спадщину бабусі. До нотаріальної контори Позивач не зверталась із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що спадщину прийняла автоматично в порядку передбаченому положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України, при цьому відмову щодо прийняття спадщини не заявляла. Раніше не зверталась до нотаріальної контори тому що на час смерті бабусі перебувала на третьому місяці вагітності і дуже погано себе почувала. Разом з цим, всім процесом оформлення спадщини займалась рідна тітка Позивача (надалі - Відповідач], тому переживань, що вона з братом не отримають спадщину у них не було. Однак, в вересні місяці 2013 року, після розмови з тіткою, Позивач дізналась, що Відповідач має намір продати земельну ділянку, та відповідно своїх племінників вже спадкоємцями не вважає. Дочекавшись народження своєї другої дитини, 03 березня 2014 року Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтво про право на спадщину. Постановою від 03 березня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що Позивач пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини (додаток 5). Згідно п. 211 Наказу МЮУ від 03.03.2004 року № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (чинний на час відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто також тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем. Доказом постійного проживання можуть бути довідка ЖЕО, правління ЖБК, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним, або інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Щодо належного доведення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, то на час відкриття спадщини позивач постійно проживала (з моменту свого народження) за адресою реєстрації своєї бабусі, що стверджується актом обстеження місця проживання [PERSON] . Окрім цього, звертає увагу суду, що заявниця проживає за зазначеною адресою і по сьогоднішній день, що підтверджується довідкою Ф-3 за № 7 від 14.01.2014 р.. Разом з тим, Позивач була зареєстрована в будинку [ADDRESS] з дати свого народження і по 02.10.2012 р., що підтверджується відміткою в паспорті, тобто не за місцем фактичної реєстрації спадкодавця. А зазначений будинок знаходиться на сусідній земельній ділянці, що примикає до земельної ділянки, на якій розташований [ADDRESS]. Таким чином, всі наведені обставини свідчать, що Позивач все своє життя проживала та проживає за адресою [ADDRESS]. А тому, у визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк Заявниця не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що спадщину автоматично прийняла в порядку, передбаченому ст. 1268 ч. З ЦК України. Відповідно до п.п. 4.2, Глави 10 Наказу Мін'юсту від 22.02.2012 року за № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», факт проживання спадкоємців однією сім'єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Так як таке рішення у Позивача відсутнє, то вона змушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем з метою оформлення та видачі Свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частини 2 статті 1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано, не мала права на спадкування або в інших винадках, встановлених законом. Позивач просила: Встановити факт, що [PERSON], податковий номер [NUMBER], постійно проживала на час відкриття спадщини з померлою [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 27 грудня 2012 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області [PERSON] - в частині ? частки спадкового майна. В письмових поясненнях по справі від 24 жовтня 2014року представник позивача пояснила наступне. Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За правилами частини 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, нормами ЦК України для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем (так звані «присутні спадкоємці) встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постави від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини визнається такою, що своєчасно прийняла спадщину. При вирішенні питання про постійне проживання позивача із померлою бабусею по [ADDRESS] просить врахувати наступне. Будинок [ADDRESS], належав бабусі позивача, [PERSON] на права власності, виданого 23.04.2004 року виконкомом Мироцької сільської Рай на підставі рішення цього ж виконкому від 28.09.1996 року № 40, зареєстрованого в Києво-Святошинському БТІ 20.05.2004 за № 357 в книзі № 2, що підтверджується договором дарування від 10.06.2004. 10.06.2004 [PERSON] вказаний вище житловий будинок невістці, [PERSON] - матері Позивача, що підтверджується договором дарування від 10.06.2004. В цьому будинку померла була зареєстрована з 08.12.1984 по день смерті, що підтверджується будинковою книгою, по [ADDRESS]. Вказаний будинок житловою площею - 78,9 кв.м. складається з 4 кімнат, що підтверджується довідкою ф. 3 від 14.01.2014, в яких, станом на 2011 рік, проживали окремої мати Позивача [PERSON], брат Позивача - [PERSON], позивач та померла бабуся. Також, [PERSON] проживала і в будинку [ADDRESS], який знаходився на суміжній земельній ділянці, без огорожі між зазначеними домами. Цей будинок, з 08,02,2002 року належав матері Позивача, брату Позивача та позивачу в рівних частинах (по 1/3 кожному) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, який в подальшому перейшов у власність відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного між зазначеними особами 15.12.2004. В цьому будинку були зареєстровані, в тому числі, мати Позивача, брат Позивача та Позивач, що підтверджується будинковою книгою по [ADDRESS]. Тобто, померла бабуся проживала в будинку, який належав її доньці (по [ADDRESS]) та з будинку (по [ADDRESS]), в якому вона була зареєстрована і до 2004 року належав їй на праві власності. В обох будинках мала свої окремі кімнати та свої особисті речі. Окрім цього онука померлої приймала активну участь у веденні спільного господарства, спільно зі своєю сім'єю та бабусею обробляли город, вирощували свиней, курей та гусей. А в останні роки життя померла бабуся взагалі була у безпорадному стані, зумовленого похилим віком та великою вагою (близько 120-130 кг), тому самостійно забезпечити умови свого життя вона вже не могла і відповідно потребувала стороннього догляду, допомоги і піклування. Тому, саме невістка та її діти ([PERSON] та [PERSON]) доглядали померлу бабусю, лікували її, готували їжу, вели спільне господарство, прибирали в хаті по [ADDRESS], прали її речі, загалом повністю її доглядали. Окрім цього, між [PERSON] та бабусею завжди були дружні відносини, вони часто спілкувались, ділилися своїми емоціями, радощами та переживаннями, підтримували один одного, загалом були дружньою сім'єю, що було підтверджено всіма свідками як зі сторони позивача та зі сторони відповідача. Останні місяці свого життя, через хворобу та похилий вік, померла бабуся, вже не могла вільно пересуватись та потребувала постійного догляду. Тому остання, знаходилась в будинку [ADDRESS]. З ранку до вечора, її доглядали позивач, її мати та брат, а на ніч приходила тітка позивача (відповідач), яка ночувала в цьому будинку. Утім, відповідач, чомусь не визнає, що останні місяці життя померлої, всі зазначені особи приймали активну участь у догляді за її матір'ю, при цьому наголошуючи, що саме відповідач, лікувала та доглядала її. Дане твердження спростовується тим, що остання, маючи власний бізнес, та роз'їжджаючи по постійним відрядженням, фізично не змогла б цілодобово доглядати свою матір, а оскільки, до її смерті, стосунки між сторонами були дружніми, то між ними і була усна домовленість, що з ранку до вечора, померлу будуть доглядати позивач, її матір та брат, а на ночувати з померлою буде відповідач. Таким чином, бабуся позивача проживала в обох будинках, і по [ADDRESS], за місцем своєї реєстрації, і по [ADDRESS]. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини позивач не заявляла про свою відмову від спадщини. Про це свідчать матеріали спадкової справи. Також ці матеріали підтверджують, що, після смерті бабусі позивача, відповідач подала заяву на прийняття спадщини, зазначивши, що інших спадкоємців крім неї немає та після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини отримала свідоцтво про прийняття спадщини за законом. Сама ж позивач до нотаріальної контори не зверталась із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що спадщину прийняла автоматично в порядку передбаченому положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Раніше не зверталась до нотаріальної контори, тому що на час смерті бабусі, перебувала на третьому місяці вагітності, та дуже погано себе почувала. Разом з цим, всім процесом оформлення спадщини займалась відповідач - рідна тітка позивача, а тому переживань, що позивач з братом не отримають спадщину у них не було. Однак, в вересні місяці 2013 року, після розмови з тіткою, позивач дізналась що Відповідач своїх племінників вже спадкоємцями не вважає, а тому приховала факт отримання свідоцтва про право на спадщину, з метою привласнити собі всю земельну ділянку. Відповідач проти позову заперечує Вважає, що встановлення факту постійного проживання позивачки із спадкодавцем не може розглядатись як окрема вимога в позовному провадженні. Що стосується вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину то підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Позивачка постійно була зареєстрована та фактично проживала за іншим місцем проживання ніж спадкодавець.. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 19 лютого 2014 року у справі № 369/288/14-ц, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 3 квітня 2014 року, встановлено, що спадщину після померлої [INFO] року прийняла її дочка [PERSON]. При цьому в судовому засіданні були заслухані покази свідка [PERSON], яка не підтверджувала прийняття нею спадщини після [PERSON] Неприйняття позивачкою [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] підтверджується іншими матеріалами справи № 369/288/14-ц, зокрема в позовній заяві [PERSON] міститься твердження представника позивача [PERSON] про оте, що сестра позивача, тобто [PERSON], не прийняла спадщини після [PERSON] Неприйняття позивачкою [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] підтверджується матеріалами справи № 369/12320/13-ц, зокрема твердженням в позовній заяві позивача [PERSON] про те, що його сестра, тобто [PERSON], не прийняла спадщини. Насправді мало місце наступне: Померла [INFO] року [PERSON] з 1991 року [INFO] року фактично проживала в селі в [ADDRESS], а була зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Будинок [ADDRESS] [PERSON] в 2004 році подарувала своїй невістці [PERSON], внуку [PERSON], позивачці [PERSON] (нинішнє прізвище [PERSON].), які з 2004 році в цьому будинку постійно проживали; Позивачка [PERSON] ([PERSON].) не проживала та не вела спільного господарства з померлою [PERSON], оскільки позивачка проживала разом з матір'ю окремо за адресою [ADDRESS]; З 2 червня 2011 по [INFO] року (по день смерті) разом з [PERSON] в [ADDRESS] проживала, доглядала та вела господарство, її дочка [PERSON] (з 2004 року власниця цього будинку), яка похоронила [PERSON] за власні кошти. [PERSON] на законних підставах як спадкоємець першої черги набула право власності в порядку спадкування і у позивачки відсутні правові підстави для часткового визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Взагалі обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав, які відповідач ніяким чином не порушувала, не відповідає ні чинному законодавству, ні судовій практиці. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує. Третя сторона в судове засідання не з'явилась. Про час і місце розгляду справи належним чином попереджена. Суд заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Матеріалами справи встановлено: [INFO] року померла [PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 139, 7,9). 3 квітня 2012 року дочка [PERSON] - [PERSON] як спадкоємець першої черги звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлої матері до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] (а.с. 138, 139) 3 квітня 2012 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] відкрита спадкова справа до майна померлої [INFO] року [PERSON] (а.с. 137) Протягом строку для прийняття спадщини встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались (а.с. 137-188). 27 грудня 2012 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 159). 27 грудня 2012 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 175). 4 грудня 2013 року до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] звернувся [PERSON] як спадкоємець [PERSON] в порядку представлення після померлого [INFO] року батька [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 177). 4 грудня 2013 року постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 177). 10 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якій зазначив що його сестра що [PERSON] не прийняла спадщини після [PERSON] (а.с. 100). Рішення суду по даній заяві відсутнє. 10 січня 2014 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якій представник [PERSON] зазначила, що його сестра тобто [PERSON], не прийняла спадщини [PERSON] (а.с. 97). По вказаній заяві Києво-Святошинським районним судом Київської області було відкрите провадження у справі № 369/288/14-ц 19 лютого 2014 року в судовому засіданні у справі № 369/288/14-ц були заслухані покази свідка [PERSON] (а.с. 92 -95). 19 лютого 2014 року рішенням Києво-Святошинського районного суду року у справі № 369/288/14-ц в позові [PERSON] до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено (86,88). 3 квітня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Київської області вказане рішення залишене без змін (а.с. 89 - 91). Вказаним рішенням та ухвалою встановлено, що спадщину після померлої [INFO] року [PERSON] прийняла її дочка [PERSON]. З рішення не вбачається, що [PERSON], яка була допитана як свідок, заявила вимоги в якості третьої особи що прав на частину спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]. 3 березня 2014 року [PERSON] як спадкоємиця [PERSON] в порядку представлення після померлого [INFO] року батька [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 183). 3 березня 2014 року постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] [PERSON] відмовлено видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 187). [PERSON] з 8 грудня 1984 року по день смерті була зареєстрована за різними адресами з позивачкою [PERSON]. [PERSON], була зареєстрована за адресою: Київська область, [ADDRESS], що підтверджується будинковою книгою та відміткою в паспорті (а.с. 7,9). [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується будинковою книгою та відміткою в паспорті (а.с. 13,15) Показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджується, що [PERSON] фактично на день смерті [PERSON] постійно проживала за адресою: Київська область, [ADDRESS]. З акту обстеження місця проживання [PERSON] від 13 січня 2014 року. складеним депутатом Мироцької сільської ради Кравець Н.І. за участю мешканців с. Мироцьке [PERSON] (проживає по [ADDRESS]) та [PERSON] (проживає по [ADDRESS]), вбачається, що [PERSON] фактично постійно проживає з 9 жовтня 1986 року в [ADDRESS] (а.с. 13). З показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], акту обстеження місця проживання вбачається, що [PERSON] фактично на день смерті постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Про проживання [PERSON] в останні роки життя в хаті по [ADDRESS] говориться також в письмових поясненнях представника позивача від 24 жовтня 2014 року (а.с. 211). Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивачки, показала, що [PERSON] мала два місця проживання [ADDRESS] і по [ADDRESS]. Померла вона, перебуваючи по [ADDRESS]. Її покази в частині постійного проживання [PERSON] по [ADDRESS]спростовуються показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В акті № 1 від 26 червня 2914 року складеному депутатом Мироцької сільської ради [PERSON], за участі [PERSON] (проживає по [ADDRESS]), [PERSON] (проживає по [ADDRESS]), [PERSON], зазначено, що [PERSON] проживала з 1991 року по [INFO] в с. Мироцьке по [ADDRESS] (а.с. 102). Вказану інформацію підтвердив допитаний в якості свідка [PERSON] при цьому він зазначив, що вказаний акт підписувала його дружина [PERSON] Це свідчить, що при написанні її ініціалів зроблена описка. За чинним законодавством підписи на акті не підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Свідок [PERSON] заявила, що не пам'ятає де проживала [PERSON] на день смерті. Дружні відносини між сім'ями, допомога у обробітку огорода та веденні господарства, що підтверджено показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не є підтвердженням постійного проживанням позивачки разом з [PERSON] на день її смерті. Тим більше що допомога престарілій бабусі є обов'язком. Свідок [PERSON] пояснила, що працюючи в місті Києві, позивач [PERSON] допомагала доглядати хвору [PERSON] по вихідних днях. За вказаних обставин допомога [PERSON] бабусі носила епізодичний характер. Свідок [PERSON] заявила, що в зв'язку з хворобою [PERSON] два останні перед смертю роки підсобного господарства не вела. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане не мала права на спадкування, а також у інших випадках, встановлених законом. Особи, які не мають права на спадкування визначені у ст. 1224 Цивільного кодексу України. Позивачем не надано доказів про те, що відповідач [PERSON] належить до осіб, які згідно ст. 1224 Цивільного кодексу України не мають право на спадкування, та про наявність інших встановлених законом підстав, достатніх для визнання виданого [PERSON] свідоцтва про право на спадщину недійсним. Крім того чинне законодавство не передбачає можливості визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним. На підставі ст.ст. 1224, 1268 - 1270, 1301 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed