Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] 18 червня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» про зобов`язання сплатити єдиний соціальний внесок. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2020 року позовну заяву було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 09 вересня 2020 року подано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року судовий розгляд справи було відкладено та визначено дату розгляду 23 листопада 2020 року. Позивач у позовній заяві посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог до ПІІ «Амік Україна» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року, якою стягнуто з ПІІ «Амік Україна» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2017 року по 06 червня 2017 року та з 15 грудня 2017 року по 10 жовтня 2018 року у розмірі 139\~902 гривень 66 коп. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Йому було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 139\~902 гривень 66 коп. Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачеві стало відомо, що відрахування єдиного соціального внеску відповідачем здійснено не було. ПІІ «Амік Україна» не виконало постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року та не сплатило єдиний соціальний внесок за період з 15 грудня 2017 року по 10 жовтня 2018 року, чим спричинило [PERSON] шкоду. Просив зобов`язати ПІІ «Амік Україна» сплатити єдиний соціальний внесок на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року по справі № 205/886/19 за період з 15 грудня 2017 року по 10 жовтня 2018 року. Представник відповідача у відзиві на позов проти позову заперечував. Зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПІІ «Амік Україна» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено, яке скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року та стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 139\~902 гривень 66 коп. Постановою старшого державного виконавця Подільського районного ВДВС м. Києва Полінського В.А. від 15 листопада 2019 року було відкрито виконавче провадження ВП № 60583748 з примусового виконання постанови суду апеляційної інстанції від 10 жовтня 2019 року. На виконання вимоги державного виконавця, відповідачем 22 листопада 2019 року було здійснено перерахування 139 902 гривень 66 коп. на рахунок Подільського РВ ДВС. Постановою старшого державного виконавця Подільського районного ВДВС м. Києва Полінського Б.А. від 10 січня 2020 року виконавче провадження ВП 60583748 було закінчено у зв`язку із повним виконанням виконавчого документа. Також зазначив, що чинним законодавством України передбачено сплату роботодавцем єдиного соціального внеску, який нараховують на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Посилаючись на постанову ВС № 369/10046/18 від 10 жовтня 2019 року, зазначив, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ЗУ «Про оплату праці», а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Оскільки базою нарахування єдиного соціального внеску є основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, а середній заробіток за час вимушеного прогулу не відноситься до них, то у відповідача не виникло обов`язку у його нарахуванні та сплаті. Крім того, ПІІ «Амік Україна» не перераховувало середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] , а сплачувало борг у виконавчому провадженні на рахунок виконавчої служби, що не передбачає нарахування єдиного соціального внеску при виконанні зобов`язань у виконавчому провадженні. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/866/19 від 01 квітня 2019 року [PERSON] у задоволення позовних вимог до ПІІ «АМІК Україна» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1\~658 гривень 48 коп. (а.с. 13-14). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/866/19 від 01 квітня 2019 року скасовано; стягнуто з ПІІ «Амік Україна» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2017 року по 06 червня 2017 року та з 15 грудня 2017 року по 10 жовтня 2018 року у розмірі 139\~902 гривень 66 коп. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 16-17). Постановою головного державного виконавця Подільського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Полінського В.А. відкрито виконавче провадження ВП № 60583748 з примусового виконання виконавчого листа № 205/866/19, виданого 21 жовтня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ПІІ «Амік Україна» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2017 року по 06 червня 2017 року та з 15 грудня 2017 року по 10 жовтня 2018 року у розмірі 139\~902 гривень 66 коп. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів (а.с. 39). Платіжним дорученням № 141312707 від 22 листопада 2019 року ПІІ «Амік Україна» на рахунок Державної казначейської служби було перераховано 139\~902 гривні 66 коп. в рахунок оплати боргу за виконавчим провадженням ВП № 60583748 (а.с. 40). Постановою головного державного виконавця Подільського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Полінського В.А. виконавче провадження ВП № 60583748 було закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням виконавчого листа № 205/866/19 від 21 жовтня 2019 року (а.с. 41). Згідно з даними з державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про застраховану особу [PERSON] за 2018 рік щодо сплати страхових внесків відсутні (а.с. 21). Відповідно до Конституції України, статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання всіх органів влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно з частиною другою статті 235\~КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Тобто, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Таку правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові у справі № 826/808/16 від 20 червня 2018 року. Відповідно до\~правових висновків,\~зазначених у\~постанові Верховного\~суду №\~817/893/17\~від 05\~серпня 2020\~року відсутність вказівки в резолютивній частині про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків й інших обов`язкових платежів не є підставою для невиконання роботодавцем функцій податкового агента у випадках та в порядку, встановленому законодавством. Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 16.04.2019 та 25.04.2019 (справи №№ 820/3747/18, 820/5002/16 відповідно). При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України, суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.1995 № 100. Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівникові на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 817/893/17 від 05 серпня 2020 року. Відповідно до підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Таким чином, якщо особа відшкодовує (виплачує, надає) на користь фізичної особи суму, така особа виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок зі суми такого доходу. Тому суд не може погодитися з твердженнями відповідача, що стягнута сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є базою нарахування єдиного соціального внеску, та з неї не підлягають відрахуванню податки та інші обов`язкові платежі, оскільки в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року прямо зазначено про відрахування обов`язкових платежів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки саме на роботодавця було покладено обов`язок щодо вирахування та відрахування податків та інших обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначеної в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року суми в розмірі 139\~902 гривень 66 коп. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме судовий збір. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 840 гривень 80 коп. (а.с. 26), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved