Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] 30.07.2014р. звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. У 2005 році постановою державного службовця був накладений арешт на вищевказану квартиру та оголошена заборона на його відчуження від 15.06.2005р., серії АЕ № 925011. Згідно, з постановою, йдеться про примусове стягнення боргу з позивача на користь [PERSON] у розмірі 10 000,00 грн. На сьогоднішній день позивач не має будь-яких боргових зобов'язань перед [PERSON], на виконанні Ленінського ДВС відсутні виконавчі листи про звернення стягнення з позивача на чиюсь користь. Враховуючи дані обставини позивач не має можливості реалізувати своє право розпорядитися своїм майном, тому він змушений звернутись з цим позовом до суду. В уточненій позовній заяві позивач просив суд зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, яке йому належить, а саме: 1/3 частину квартири [ADDRESS] накладені постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.06.2005р., серії АЕ № 925011. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 15.06.2005р. державним виконавцем Швачко А.А. винесена постанова серії АЕ № 925010 про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна яке належить гр. [PERSON] а саме, 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Згідно з постановою йдеться про примусове стягнення з гр. [PERSON] на користь гр. [PERSON] завданої матеріальної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. (а.с.7). Згідно відповіді № 62425 від 25.12.2014р. вбачається, що в єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень виконавчий лист № 1-188/03, виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості на виконанні не перебуває. Крім того, зазначено, що згідно п.3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби від 05.07.1999р. № 470/7 (із змінами та доповненнями) строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить три роки. З огляду, на перевірку алфавітних показників та архівної номенклатури, виконавче провадження з примусового виконання листа № 1-188/03, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості було знищено за строками зберігання та надати його до суду не вбачається можливим (а.с.32). Також, слід зазначити, що позивач надав суду квитанцію про сплату матеріального відшкодування гр. [PERSON] у розмірі 10 000,00 грн. (а.с.33). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1; 2; 3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідач відмовив у знятті арешту, так як виконавче провадження не збереглося, термін зберігання виконавчого провадження становить 3 роки, тому відсутня можливість зняття арешту за виконавчим провадженням. Виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи наявну квитанцію про сплату грошових коштів гр. [PERSON] у розмірі 10 000,00 грн., суд вважає, що на час звернення [PERSON] з позовом до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на 1/3 частину квартири [ADDRESS] порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, законні, повністю доведені, а, отже, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved