Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] 27 травня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Анекс Тур» про прав споживачів, стягнення матеріальної і моральної шкоди, витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що він разом із своєю дружиною [PERSON] вирішили відправитися в туристичну подорож, для цього вони звернулися до турагенства TOB «Агентство Фарватер», із запропонованих їм турів вони обрали тур до Домінікани та 24 вересня 2019 року придбали його, оплатили повністю, що підтверджується відповідним ваучером. Їх тур повинен був тривати з 28 вересня 2019 року по 09 жовтня 2019 року. Вони дійсно прибули до Домінікани, де скористалися всіма туристичними послугами у відповідності до умов туру, проживали у готелі. Але 09 жовтня 2019 року коли у них був призначений виліт з аеропорту до України, а саме на 23:30, цей виліт не відбувся, оскільки літак, на якому вони повинні були летіти до України, насправді, здійснив виліт майже на добу раніше, інші туристи, як виявилося, виїхали з готелю до аеропорту значно раніше за них, фактично вони були покинуті напризволяще з вини відповідача, про переніс вильоту їх з боку відповідача ніхто не попередив. При цьому, у відповідності до п. 1.1. Договору, турагент зобов`язується відповідно до замовлення туриста, й особам, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) туристу, а турист зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. Відповідно до п. 4.1.1. турагент має право, зокрема, внести зміни у зміст туру та графік руху за маршрутом, дату та час вильоту. Відповідно, позивач, як турист, має право згідно з п. 4.2.1. отримати туристичні послуги, а також отримувати інформацію, консультації протягом туристичної подорожі. Серед обов`язків, які взяв на себе відповідач, передбачено п. 5.1.5. - негайне інформування туриста про зміни в замовлених послугах, при їх наявності. У відповідності до п. 5.2.3 до обов`язків туриста входить прибути до аеропорту за дві години до офіційно повідомленого часу вильоту літака та напередодні вильоту перевіряти час виїзду зворотнього трансферу з готелю до аеропорту. Оскільки за умовами туру були придбані авіаційні білети на зворотній переліт з аеропорту « Ла Романа » до аеропорту «Київ-Бориспіль», на яких дата перельоту стоїть 09 жовтня 2019 року, а час 23:30, саме на цю дату та час вони орієнтувалися, тим більше, що за умовами договору, сповіщати їх про будь-які зміни - обов`язок відповідача. Однак, незважаючи на це, про такі зміни у графіку, відповідач або ж уповноважені ним особи їх не повідомили. Підтвердженням чого є те (що не заперечує й відповідач), що окрім них, ще двоє людей опинилися у такому самому становищі, оскільки також не були попереджені про зміни в часі перельоту. Про те, що їх туристична група вже поїхала та вилетіла до Києва він з дружиною дізналися випадково, коли почали з`ясовувати що сталося та чому за декілька годин до запланованого на 23:30 вильоту представники відповідача не дбають про доставку їх до аеропорту. Приблизно о 12:00 йому на мобільний телефон зателефонував готельний гід та відразу почав у досить грубій формі виражати своє невдоволення на предмет того, чого вони не вилетіли разом з усіма раніше. Позивач почав з`ясовувати у нього, що трапилося та чому їх не попередили і як їм бути, але той відповів в грубій формі, що то його з дружиною проблеми. Тоді позивач зателефонував на так звану «гарячу лінію» відповідача, там його вислухали та відповіли, що нічим не можуть допомогти та йому ніхто нічого тепер не винний. Він намагався відразу ж подати письмову претензію до представника відповідача, яким на місці міг бути готельний гід, але вона відмовилася будь-що від них приймати та підписувати. В наступному, вже прибувши до України, позивач не лише телефонував відповідачу, але й написав письмову претензію. Відповідач надав письмову відповідь, що нічого йому компенсувати не будуть, що вся інформація про зміни в графіку польотів знаходилася в готелі на ресепшені, в папці (в якій він дивився та змін не було). В результаті він та його дружина вимушені були за свій кошт ще добу проживати в готелі, на що було витрачено 4298.16 грн., нести витрати на харчування, він був вимушений особисто вирішувати проблему повернення до дому в Україну, при цьому це все відбувалося не в англомовній країні, через що стикнувся з труднощами елементарного спілкування. Йому вдалося придбати квитки на літак до Європи (м. Франкфурт-на-Майні) на що було витрачено 15068.44 грн., а також квитки на переліт з Франкфурта-на-Майні до аеропорту Бориспіль, що коштувало ще 8205.65 грн. Також вони з дружиною вимушені були за свої власні кошти оплатити трансфер з готелю до аеропорту, на що було витрачено ще 3072.87 грн. Таким чином, загалом, з вини відповідача вони витратили 30645.12 грн. Вирішивши здійснити цю подорож та придбавши туристичний продукт, вони з дружиною мали бажання провести разом медовий місяць в екзотичній країні, щоб пам`ять про цю подорож та приємні враження залишилася з ними на багато років. Натомість, через провину відповідача, він та дружина отримали сильний стрес, дружина взагалі практично добу до того моменту, як вони змогли вилетіти з Домінікани постійно плакала та перенесла нервовий зрив. Він був вимушений не лише вирішувати проблему повернення до дому, а втішати дружину, спостерігати за її душевними стражданнями, стражданнями близької людини, від чого почував себе пригнічено та морально страждав сам. Відпочинок було повністю зіпсовано, всі приємні враження зникли, коли вони були покинуті в чужій країні напризволяще відповідачем. Вважає, що йому було завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінює у суму 25000 грн. Таким чином, у підсумку, вважає, що відповідач повинен йому компенсувати матеріальні витрати які були ним понесені у сумі 30645.12 грн, а також моральну шкоду у розмірі 25000 грн., загалом 55645.12 грн. Звернення до відповідача про вказане і виплату шкоди ні до чого не призвело, в добровільному порядку спір не вирішено. Отже, позивач вимушений звертатися з даним позовом до суду за захистом свого права споживача і просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ ТК «Анекс Тур» не погодився з позовними вимогами, не підтвердивши викладені в ньому обставини, заперечував проти задоволення позову і не заперечував проти розгляду справи за його відсутністю. Правом надання відзиву на позов скористався. Треті особи ТОВ «Агенство Фарватер» (представник) і [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили; проти задоволення позову не заперечували і вважали за можливе слухати справу за наявними матеріалами справи без їх участі. З`ясувавши думку сторін, третіх осіб, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню за наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] разом із своєю дружиною [PERSON] вирішили відправитися в туристичну подорож, для цього вони звернулися до турагенства TOB «Агентство Фарватер», із запропонованих їм турів вони обрали тур до Домінікани та 24 вересня 2019 року придбали його, оплатили повністю, що підтверджується відповідним ваучером. Їх тур повинен був тривати з 28 вересня 2019 року по 09 жовтня 2019 року. ТОВ «Агентство Фарватер» діє на підставі доручення від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур». Зазначені обставини підтверджуються «Договором публічної оферти про туристичне обслуговування». Текст даного договору публічно розміщений на веб-сайті www.farvater.travel. TOB ТК «Анекс Тур» має ліцензію на туристичну діяльність серія АГ № 581096 від 17 травня 2012 року. Вони дійсно прибули до Домінікани, де скористалися всіма туристичними послугами у відповідності до умов туру, проживали у готелі. Але 09 жовтня 2019 року коли у них був призначений виліт з аеропорту до України, а саме на 23:30, цей виліт не відбувся, оскільки літак, на якому вони повинні були летіти до України, насправді, здійснив виліт майже на добу раніше, інші туристи, як виявилося, виїхали з готелю до аеропорту значно раніше за них, фактично вони були покинуті напризволяще, про переніс вильоту їх з боку відповідача ніхто не попередив. Оскільки за умовами туру були придбані авіаційні білети на зворотній переліт з аеропорту « Ла Романа » до аеропорту «Київ-Бориспіль», на яких дата перельоту стоїть 09 жовтня 2019 року, а час 23:30, саме на цю дату та час вони орієнтувалися, тим більше, що за умовами договору, сповіщати їх про будь-які зміни - обов`язок відповідача. При цьому 07 жовтня 2019 року, як стверджує позивач, він цікавився у гіда, чи змінилося щось з вильотом чи трансфером до аеропорту та отримав відповідь, що у нього нема інформації про якісь зміни. Про те, що їх туристична група вже поїхала та вилетіла до Києва він з дружиною дізналися випадково, коли почали з`ясовувати що сталося та чому за декілька годин до запланованого на 23:30 вильоту представники відповідача не дбають про доставку їх до аеропорту. О 12:00 на мобільний телефон позивача зателефонував готельний гід та з`ясовував, чого вони не вилетіли разом з усіма раніше. Позивач зателефонував на так звану «гарячу лінію» відповідача, там його вислухали та відповіли, що нічим не можуть допомогти та йому ніхто нічого тепер не винний. Позивач написав письмову претензію. Відповідач надав письмову відповідь, що нічого йому компенсувати не будуть, що вся інформація про зміни в графіку польотів знаходилася в готелі на ресепшені, в папці. Позивач вказує, що він поніс значні витрати, йому з дружиною завдана моральна шкода. Позивач вважає, що відповідач повинен йому компенсувати матеріальні витрати які були ним понесені у сумі 30645.12 грн, а також моральну шкоду у розмірі 25000 грн., загалом 55645.12 грн. З`ясувавши вказане, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про туризм» суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність, є зокрема туристичні оператори та туристичні агенти. Туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність. Туристичні агенти - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність із реалізації туристичного продукту туроператорів і туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Відповідно до ч. 14 ст. 20 Закону України «Про туризм» права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом. Згідно абз. 4 ст. 1 Закону України «Про туризм» туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). 01 липня 2019 року між ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» (відповідач, туроператор) та ТОВ «Агентство Фарватер» (третя особа, турагент) було укладено договір № 543А/19 (договір № 543А/19), відповідно до якого турагент зобов`язується за винагороду надати послуги відповідачу з реалізації турпродукту шляхом укладення договорів на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем відповідача, а також здійснювати фактичні дії, визначені договором, із самостійним набором та комплектацією туристичних груп. Позивач скориставшись своїми правами відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 2, ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» та прийняв самостійне свідоме рішення звернутись до турагента щодо надання комплексу туристичних послуг. Тож, між позивачем та турагентом було укладено договір на туристичне обслуговування (договір на туристичне обслуговування). Згідно п. 2.4. Договору на туристичне обслуговування Транспортне обслуговування, де графік руху за маршрутом, аеропорт, дату та час вильоту, тип літака або інші характеристики можуть буди змінені туроператором. 23 вересня 2019 року від турагента надійшла заявка на бронювання № 75237896 за допомогою системи «Anextour on-line», яка містить інформацію про замовлений комплекс туристичних послуг. Турагент для туристів OSIICHUK забронював проживання в готелі « Riu Republica ( Adults Only 18+ ) 5 *» з 28 вересня 2019 року по 09 жовтня 2019 року, харчування, авіаквитки Київ-Ла Романа-Київ, трансфер, страхування. Жодних додаткових послуг, окрім визначених договором на туристичне обслуговування позивач у ТОВ «Туристична компанія «Анекс тур» не замовляв та не придбавав. Вартість послуг склала 65 69.32 грн.. Відповідно до п. 3.1.2. договору № 543А/19 відповідач зобов`язаний оформляти, придбавати та передавати представникам турагента виїзні документи туристів (проїзні документи, страхові поліси, ваучери), обов`язок по наданню яких лежить на відповідачу і які підтверджують падання туристу турпродукту. Так, в своїй позовній заяві турист не заперечує факту, що відповідач оформив, передав представникам турагента виїзні документи для туристів. Конфлікт у туриста виник з причини того, що останній, всупереч умовам договорів та інформаційних повідомлень не з`явився на авіарейс, яким повинен був 09 жовтня 2019 року повернутися до м. Києва (зміна часу рейсу відповідачем не заперечується). Згідно до п. 3.2.4. договору № 543АУ19, п. 4.1.1. договору на туристичне обслуговування туроператор має право внести зміни у зміст туру та графік руху за маршрутом; змінити аеропорт, дату та час вильоту, тип літака або інші характеристики турпродукту. Відповідно до 3.3.9. договору № 543А/19 турагент зобов`язаний за день до початку та закінчення туру уточнити час вильоту літака, номер рейсу, аеропорт вильоту, час зворотнього трансферу та інші характеристики турпродукту, і при їх зміні довести інформацію до туриста. 03 жовтня 2019 року відбулися зміни в заявці № 75237896 щодо туристів, а саме було змінено час вильоту рейсу QU 4490 з 23.30 год. на 08.30 год. Про зміни 03 жовтня 2019 року ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» повідомила турагента ТОВ «Агентство Фарватер» на їх електронну пошту. Відповідно до п. 50 ст. 1 Повітряного кодексу України квиток (пасажирський квиток та багажна квитанція) - виданий перевізником (його агентом) документ, у тому числі електронний, який містить умови договору перевезення, повідомлення, польотні та пасажирські купони. Відповідно до розділу 3 Авіаційних правил України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу» затверджених наказом Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 року № 1239, повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником і пасажиром. Укладення договору повітряного перевезення та його умови підтверджуються квитком, який видається пасажиру авіаперевізником або агентом з продажу. В авіаквитку (який позивач додає до позову) зазначено про те, що обов`язково потрібно уточняти розклад за добу до вильоту, що кореспондується з п. 5.2.3. договору про туристичне обслуговування. Отже, в даному випадну є ще один документ з якого, у відповідності до норм законодавства, турист повинен отримувати інформацію та дотримуватись визначених умов. Окрім, того у всіх готелях є інформаційні стенди, в яких є вся інформація, що наявна у туроператора. Що стосується слова «напередодні» яке зазначено в п. 5.2.3. договорі про туристичне обслуговування законодавець також застосовує такий термін в деяких нормативно-правих актах (зокрема в Трудовому кодексі України). Окрім того, в академічному тлумачному словнику є визначення слова напередодні, як: у попередній день або взагалі у попередній час. Отже, трактування слова «напередодні» не містить двоякого розуміння щодо його застосування. У позивній заяві позивач вказує на суму моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень. При цьому позивачем не наведено жодного доказу які б свідчили про те, що відповідач позивачу дійсно заподіяв моральну шкоду, що унеможливлює з`ясування підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що «...у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується...». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру й обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру мемайнових втрат (їхньої тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З викладеного видно, що позивачу діями відповідача не було завдано моральної шкоди за кожною з підстав встановлених законодавцем. Враховуючи той факт, що відповідач ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» виконав обов`язки, визначені договорами, у повному обсязі та із дотриманням вимог чинного законодавство, вина відповідача у начебто заподіянні моральної шкоди позивачу відсутня. З боку ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» було здійснено усі необхідні дії задля якісного рівню реалізації турпродукту у межах повноважень туроператора. Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 1 та 2 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Таким чином, юридичною підставою для усіх видів цивільно-правової чи господарсько-правової відповідальності є наявність певних умов, що у своїй сукупності утворюють склад цивільного (господарського) правопорушення. Необхідними умовами цивільно-правової та господарсько-правової відповідальності за загальним правилом є: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина правопорушника. Перші три елементи розглядаються як об`єктивні умови відповідальності, доведення наявності на яких покладається на кредитора. Четвертий складовий елемент правопорушення - вина є суб`єктивною умовою цивільно-правової відповідальності особи, яка порушила зобов`язання. Тому кредитор має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, але й сам факт порушення боржником його обов`язку та причинний зв`язок між цим порушення і шкодою. Навпаки, щоб звільнитись від відповідальності, боржник має довести відсутність своєї вини. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень та відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Разом із тим за положеннями ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З урахуванням викладеного, можна дійти висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування завдання останньому збитків з боку ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур». Туроператор уважно вивчив надані туристичні послуги, які позивач забронював та якими скористався, та зробив висновки, що комплекс послуг: авіаквитки, проживання в замовленому готелі, харчування, трансфер та страхування - був наданий туроператором, згідно умов договорів, повністю й відповідно використаний туристами в такому самому обсязі. Таким чином згідно ст. 526 ЦК України туроператор виконав свої зобов`язання в повному обсязі та належним чином. Позивачем не доведено факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань та причинний зв`язок між цим порушенням і шкодою. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» моральної та матеріальної шкоди на користь позивача відсутні. Відповідно до частини 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог є припущенням. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджені. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» про захист прав споживачів, стягнення матеріальної і моральної шкоди, витрат відмовити. Таким чином обставини позовних вимог не знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed