Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

[PERSON] 19 вересня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на користь на її користь на утримання їх повнолітньої дитини на час навчання сина, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові та в ході судового засідання посилається на те, що перебували з 11 лютого 1995 року з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання в них народилася дитина: син [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, виникали сварки і конфлікти, стало питання про розлучення, їх шлюб було розірвано; їх син після їх розлучення залишився мешкати зі своєю матірю, з відповідачем вони мешкають окремо. Відповідач участі в вихованні і матеріальному забезпеченні сина не приймав. Позивачка вимушена була звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина до його повноліття, рішенням суду такі аліменти з відповідача на користь позивача було стягнуто, аліменти виплачувалися, заборгованості немає. Зараз син сторін вже повнолітній і навчається в Дніпропетровському національному університеті імені [PERSON] на курсі освітньо-кваліфікаційного рівня магістратури денної форми навчання на бюджетній основі з 2018 року, позивач зараз не працює, матеріально погано забезпечена, є інвалідом, син стипендією за місцем навчання не забезпечується. Відповідач офіційно працює, отримує суттєві доходи, за рішенням суду не платить інші аліменти. Позивач просила стягувати з відповідача на її користь на утримання їх повнолітнього сина аліменти на час його навчання в сумі ј частка всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення сином 23 років, тобто на час його навчання, задовольнивши позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що дійсно перебували з 11 лютого 1995 року з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання в них народилася дитина: син [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, їх шлюб було розірвано; син після їх розлучення залишився мешкати зі своєю матірю, з відповідачем вони мешкають окремо. Відповідач участі в вихованні і матеріальному забезпеченні сина не приймав. За рішенням суду на утримання неповнолітнього сина до його повноліття він платив аліменти, заборгованості немає. Зараз син сторін вже повнолітній і навчається в ДНУ імені [PERSON], але він може самостійно вже заробляти собі кошти; він добровільно може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, згоден надавати таку допомогу і за рішенням суд, але в меншому розмірі ніж просить позивач, а визначити розмір аліментів як раніше 1/6 частка його зарплати, а не ј, про це і просив винести рішення суду по закону. Вислухавши пояснення позивача і відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 1995 року з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання в них народилася дитина: син [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, виникали сварки і конфлікти, стало питання про розлучення, їх шлюб було розірвано; їх син після їх розлучення залишився мешкати зі своєю матірю, з відповідачем вони мешкають окремо. Відповідач участі в вихованні і матеріальному забезпеченні сина не приймав. Позивачка вимушена була звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина до його повноліття, рішенням суду такі аліменти з відповідача на користь позивача було стягнуто, аліменти виплачувалися, заборгованості немає. Зараз син сторін вже повнолітній і навчається в Дніпропетровському національному університеті імені [PERSON] на курсі освітньо-кваліфікаційного рівня магістратури денної форми навчання на бюджетній основі з 2018 року, позивач зараз не працює, матеріально погано забезпечена, є інвалідом, син стипендією за місцем навчання не забезпечується. На теперішній час син сторін навчається і мешкає в місті Дніпрі з матірю, зараз не працює, фактично сам займається своїм навчанням, а його утриманням та лікуванням його мати, має скрутне матеріальне становище, відповідач самостійно в добровільному порядку на утримання сина належну матеріальну допомогу не надає. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що зараз відповідно до довідки № 175/2214 від 29 серпня 2018 року [PERSON] дійсно на сьогодні є студентом 1-го курсу Дніпропетровського національного університету імені [PERSON] магістратури денної форми навчання фізико-технічного факультету, термін навчання 1 рік 5 місяців. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] зараз повнолітній, мешкає в м. Дніпрі з матірю, фактично не має свого постійного доходу крім допомоги матері, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час не працює, має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач лише частково виплачував аліменти на утримання сина на його користь в добровільному порядку, офіційно працює, має суттєві доходи; суд враховує і те, що відповідач бажає виплачувати аліменти цьому сину і за рішенням суду і добровільно, але інших неповнолітніх дітей поки не має, працює, також тяжке матеріальне становище, але в змозі виплачувати заявлену позивачем суму. Син столрін також має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від батька, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина на час його навчання до досягнення ним 23 років в заявленій сумі ј частина доходів відповідача щомісячно до закінчення навчання або досягнення 23 років. Суд враховує при цьому прожитковий мінімум в країні для працездатних осіб, а також те, що такі витрати (на аліменти на період навчання) повинна нести і мати позивача, а виходячи з рівності батьків в обовязках по відношенню до утримання своїх дітей, то половина таких витрат повинна нести і мати позивача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. З ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України «Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», який становив на одну особу в розрахунку на місяць згідно статті 7 Закону України Про державний бюджет: установити у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Відповідно до ст. 7 ст. Закону України «Про державний бюджет» : установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком\~до 6\~років:\~з 1\~січня 2019\~року -\~1626\~гривень,\~з 1\~липня -\~1699\~гривень,\~з 1\~грудня -\~1779\~гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень, а тому враховуючи обставини матеріального становища і стану здоровя відповідача, обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів саме у розмірі заявлених вимог щомісячно. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Тобто, відповідач [PERSON] повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача чи їх дитини. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вiдповiдача (крім передбачених законом, зазначених в позові) відносно аліментів, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог, неможливість сплати аліментів - є припущенням. \~ \~ \~ \~Не може суд прийняти до уваги незгоду відповідача з частиною позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час. \~ \~ \~ \~Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина з 19 вересня 2018 року. \~ \~ \~ \~На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. \~ \~ \~ \~Зважаючи на те, що позивач не працює, має скрутне матеріальне становище і важкі сімейні обставини, державну грошову допомогу зараз не отримує, інших джерел доходу не має, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення. \~ \~ \~ \~У відповідності з ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] звільнена від сплати судового збору, не сплатила вказане, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.. Частиною 1\~статті 185 СК України\~\~передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки\~Сімейний Кодекс України\~виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків.\~\~ Вищезазначене підтверджено і доведено доказами.\~\~ При таких\~обставинах суд\~вважає можливим\~позовні вимоги\~задовольнити та\~стягувати з\~відповідача [PERSON],\~[INFO],\~уродженця [INFO],\~Україна,\~аліменти на\~утримання повнолітнього\~сина:\~[PERSON],\~[INFO],\~на користь\~його матері\~-\~позивача [PERSON]\~по 1/4\~щомісячно,\~до досягнення\~сином 23\~років:\~16\~лютого 2019\~року,\~але лише\~на час\~навчання \~до закінчення\~навчання,\~починаючи стягнення\~з 19\~вересня 2018\~року,\~тобто проводити\~стягнення з\~19\~вересня 2018\~року по\~16\~лютого 2019\~року,\~допустити негайне\~виконання рішення\~в межах\~суми платежу\~за один\~місяць,\~а також\~стягнути з\~[PERSON]\~в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved