Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Талалаївського районного суду з позовною заявою до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Талалаївської районної державної адміністрації, Державного земельного кадастру, Харківської сільської ради Талалаївського району, про включення до списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю та видачу витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позов мотивований тим, що позивач з 12.05.1994 працював головним зоотехніком радгоспу ім. Шевченка, та, у зв`язку із обранням головою колгоспу «За мир», з 11.11.1995 був переведений на роботу у даний колгосп, де працював до 19.09.1998. 17.11.1998 його переведено головним зоотехніком КСП ім. Шевченка, а 11.03.2000 звільнено з КСП ім. Шевченка у зв`язку з його ліквідацією. 22.02.1997 радгосп ім.Шевченка реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство ім. Шевченка, було проведено паювання землі сільськогосподарського призначення. Будучи працівником колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка позивач набув право на земельну частку (пай). Проте, при складанні списку осіб, які мали право на земельну частку (пай), його прізвище пропущено. Водночас 20 липня 2001 року рішенням Харківської сільської ради затверджено проект організації територій земельних часток (паїв) та прийнято рішення про передачу їх у приватну власність громадянам для товарного сільськогосподарського виробництва, складено список громадян - власників земельних сертифікатів колишнього КСП ім. Шевченка, згідно з яким передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 3 965 га. Вважав, що його безпідставно не включено до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), а на даний момент його земельною ділянкою безпідставно користується агрофірма «Обрій LTD». Посилаючись на викладене, позивач просив суд: - зобов`язати Харківську сільську раду внести його до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю); - зобов`язати Талалаївську районну державну адміністрацію (Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта) видати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на земельну частку (пай) в розмірі 5,62 га землі; - зобов`язати Харківську сільську раду виділити з резервного фонду земельну частку (пай) [PERSON] в розмірі 5,62 га землі, вартістю 179 069,12 грн; Ухвалою судді від 27 січня 2021 року справу прийнято до свого провадження, призначено дату підготовчого засідання у справі. 11 лютого 2021 року до суду надійшов лист за підписом голови комісії з реорганізації Талалаївської районної державної адміністрації Зубової М. про те, що відповідно до ст.7-1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій», Талалаївська районна державна адміністрація перебуває у стані реорганізації шляхом приєднання до Прилуцької районної державної адміністрації. До суду 02 березня 2021 року надійшло повідомлення за підписом старости Харківського старостинського округу Михна В., про те, що Харківська сільська рада не може бути відповідачем по справі за позовом [PERSON] у зв`язку з тим, що 24.11.2020 відбулася реорганізація Харківської сільської ради, як юридичної особи і все майно, права та обов`язки перейшли до правонаступника, яким являється Талалаївська селищна рада. Позивач [PERSON] у підготовчому засіданні 04 березня 2021 року підтримав позовні вимоги. Пояснив, що має право на земельну частку (пай), бо працював у радгоспі ім. Шевченка, який був реорганізований у КСП, проте під час розпаювання земель його не було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). У 1998 році він звертався до директора КСП [PERSON] , із заявою про включення до списку осіб, як такого, що має право на земельний пай, але [PERSON] його заяву розірвав. До суду він раніше з позовом не звертався, бо [PERSON] йому повідомив, що право на земельну частку (пай) він ніколи не отримає. Вважає, що не пропустив строк звернення до суду з позовом, так як на його вимоги позовна давність не поширюється. Позивач зазначив, що позовні вимоги у його позовній заяві викладені вірно, і підлягають задоволенню. У підготовчому засіданні [PERSON] підтримав клопотання, щодо витребування інформації про наявність на території Харківського старостинського округу резервного фонду земель, їх кількість, кількість не витребуваних земельних паїв, їх розташування. Просив витребувати з відділу у Талалаївському районі Держгеокадастру копію державного акту на право колективної власності на землю, що видавався КСП ім. Шевченка с. Харкове, з додатком-списком осіб, що мають право на земельну частку (пай), також просив витребувати документи щодо реорганізації радгоспу ім. Шевченка. Також просив залучити до участі у справі як правонаступника Харківської сільської ради - Талалаївську селищну раду та Прилуцьку районну державну адміністрацію, як правонаступника Талалаївської районної державної адміністрації. Суд, розглянувши клопотання позивача про витребування доказів та залучення правонаступників їх задовольнив, 04 березня 2021 року постановив ухвалу про витребування інформації та документів, залучення до участі у справі як правонаступника Харківської сільської ради - Талалаївської селищної ради та Прилуцької районної державної адміністрації, як правонаступника Талалаївської районної державної адміністрації. 24 березня 2021 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.00 год. 07 квітня 2021 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином. 22 березня 2021 року позивачем подано до суду письмову заяву, у якій він просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі були належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи, проте їх представники у судове засідання не з`явилися, відзивів на позовну заяву [PERSON] відповідачі не надали. Талалаївською селищною радою 05 квітня 2021 року подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, у якій зазначено, що позовні вимоги [PERSON] не визнають у зв`язку із пропуском строків позовної давності. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з інформацією Комунальної архівної установи «Районний трудовий архів» Талалаївської районної ради (лист від 06.12.2019 № 01-20/537) у 1992 році радгосп ім. 23 з`їзду КПРС перейменовано у радгосп ім. Шевченка. У лютому 1997 року радгосп ім. Шевченка реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство ім. Шевченка (протокол № 1 загальних зборів уповноважених членів КСП від 22.02.1997). Розпорядженням голови Талалаївської РДА від 18.03.1997 № 104 зареєстровано статут КСП ім. Шевченка. 08 січня 2000 року КСП ім. Шевченка ліквідовано (протокол № 1 загальних зборів уповноважених членів КСП від 08.01.1997) ( а.с. 19). Відповідно до архівної довідки Комунальної архівної установи «Районний трудовий архів» Талалаївської районної ради від 06.12.2019 № 01-20/534 (а.с. 18) у наказах по особовому складу по радгоспу ім. Шевченка за травень 1994 - листопад 1995 років та у наказах з особового складу КСП ім. Шевченка за листопад 1998 - березень 2000 є такі відомості про роботу [PERSON] : З 12.05.1994 позивач призначений головним зоотехніком радгоспу ім. Шевченка, і звільнений з радгоспу по переводу у зв`язку з обранням головою колгоспу «За мир» з 11.11.1995 (накази № 35-к від 12.05.1994 та № 77-к від 03.11.1995). З 17.11.1998 позивач прийнятий головним зоотехніком КСП ім. Шевченка(виписка з протоколу № 9) і звільнений із займаної посади у зв`язку з ліквідацією КСП (протокол загальних зборів № 2 від 11.03.2000). Відповідно до архівної довідки виданої Талалаївською РДА 04.12.2019 за № 07-05\\62 ( а.с. 16) у архівному фонді № 7 колгосп «За мир» с. Юрківці Талалаївського району у протоколах загальних зборів членів колгоспу «За мир» та КСП «За мир» є рішення загальних зборів членів колгоспу від 09.11.1995 про обрання [PERSON] головою правління колгоспу за «Мир» (протокол № 2 загальних зборів членів колгоспу від 09.11.1995) та рішення загальних зборів КСП «За мир» с. Юрківці від 06.08.1998 про звільнення [PERSON] з посади голови правління колгоспу «За мир» (протокол № 2 загальних зборів членів КСП «За мир» від 06.08.1998). Відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника [NUMBER] виданої [PERSON] ( а.с. 12-14) 22.11.1995 він прийнятий у члени колгоспу «За мир» і на роботу згідно поданої заяви, 18.09.1998 звільнений з членів колгоспу «За мир» із роботи згідно поданої заяви (протокол № 2 від 06.08.1998), 17.11.1998 прийнятий у члени КСП ім. Шевченка на роботу головним зоотехніком (протокол № 9 від 30.11.1998). (а.с. 216) Даними архівної довідки, виданої Комунальною архівною установою «Районний трудовий архів» Талалаївської районної ради (лист від 06.12.2019 № 01-20/535) підтверджується, що [PERSON] на посаді голови колгоспу «За мир» у період із листопада 1995 року по серпень 1998 року отримував заробітну плату за відпрацьовані вихододні ( а.с. 17) 25 червня 1997 року колективному сільськогосподарському підприємству ім.. Шевченка с. Харкове Талалаївського району видано Державний акт на право колективної власності на землю з Додатком - списком осіб, які мають право на земельну частку (пай) в землях КСП ім. Шевченка, до якого позивача включено не було, відповідно сертифікат про право на земельну частку (пай) йому не видавався, що зазначає і сам позивач. ( а.с. 229-260 ) Приписами статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», встановлено, що паювання земель радгоспів здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відповідно до п.2 даного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Указом визначено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 24 Постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі - постанова Пленуму ВСУ №7), член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з листопада 1995 року по листопад 1998 року не працював в у радгоспі ім. Шевченка та у КСП ім. Шевченка. У період 09.11.1995 по 06.08.1998, тобто на час приватизації та розпаювання землі радгоспу, яке здійснювалося у лютому-червні 1997 року, позивач працював головою правління колгоспу «За мир» с. Юрківці та був членом колгоспу «За мир» до 18.09.1998, що підтверджується записами у його трудовій книжці ( а.с. 12-14). Будь-яких даних щодо набуття позивачем членства у КСП ім. Шевченка та його перебування у членах даного КСП на час видачі державного акту на право колективної власності на землю та затвердження списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) (25 червня 1997 року) матеріали справи не містять. У члени КСП ім. Шевченка [PERSON] було прийнято з 17.11.1998 головним зоотехніком, що підтверджується записом у трудовій книжці та випискою з протоколу № 9, що надана архівною установою ( а.с. 14, 216). Твердження позивача про наявність у нього права на одержання земельної частки (паю), у зв`язку з тим, що він не виходив із членів радгоспу ім. Шевченка є безпідставним, оскільки чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачалася можливість членства у радгоспах. Залучені до праці особи у радгоспах працювали на умовах трудового договору як наймані працівники та у разі звільнення з роботи у радгоспі втрачали юридичний зв`язок з ним. Позивач на час приватизації та розпаювання земель радгоспу ім. Шевченка, а також на час складання та затвердження списків осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) та видачі КСП ім. Шевченка Державного акту на право колективної власності на землю (25 червня 1997 року) , не перебував в трудових правовідносинах з радгоспом ім. Шевченка, не був членом КСП ім. Шевченка та пенсіонером з їх числа, тому не набув права на земельну частку (пай), та не був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) КСП ім. Шевченка. Позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у своєму позові обставин на обґрунтування позовних вимог, до суду надано не було. Окрім цього, застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Визначений позивачем спосіб захисту своїх прав, який знайшов своє вираження у заявлених позовних вимогах, не відповідає положенням ст. 16 Цивільного Кодексу України, є неефективним та з правової точки зору некоректним. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови №7 орієнтував суди та інших учасників правозастосовної діяльності, що ефективними способами захисту прав осіб на земельну частку (пай) у судовому порядку є, зокрема, визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів (п. 24). Проте [PERSON] у прохальній частині позову не просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай). Натомість вимога зобов`язати Харківську сільську раду внести його до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) є неефективною, оскільки законодавством не визначена можливість та процедура внесення таких змін, подібна судова практика відсутня. Також Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як і інші законодавчі акти, не передбачає можливості державної реєстрації права на земельну частку (пай), оскільки вона не є об`єктом речового права, таким об`єктом є лише сформовані у визначеному ст. 79-1 Земельного кодексу України порядку земельні ділянки. Позивач визначив відповідачами у справі Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Талалаївської РДА, Державний земельний кадастр та Харківську сільську раду. Натомість згідно із ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Талалаївської РДА, згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, не являється юридичною особою, а тому не може бути відповідачем у цивільній справі. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Суд першої інстанції у підготовчому провадженні замінив відповідачів правонаступниками - Харківську сільську раду на Талалаївську селищну раду та державного реєстратора Талалаївської РДА на Прилуцьку РДА. Натомість суд позбавлений можливості здійснити заміну належним відповідачем Державного земельного кадастру, оскільки не зрозуміло, який саме орган позивач мав на увазі з огляду на наведене у Законі України «Про Державний земельний кадастр» визначення цього словосполучення. Крім того за указаною [PERSON] у позові адресою «Державного земельного кадастру» розташований відділ у Талалаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, який не є юридичною особою. Слід зауважити, що за результатами розгляду у цій справі касаційної скарги [PERSON] на ухвалу Талалаївського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2020 року про повернення позовної заяви та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 липня 2020 року, Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2021 року зазначив наступне. Суд першої інстанції звернув увагу позивача на можливість конкретизації позовних вимог, однак [PERSON] продовжував наполягати на своїй редакції позову. При цьому, двічі, як в первісному позові так і в уточненій позовній заяві зазначав в якості відповідачів державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Талалаївської районної державної адміністрації, Державний земельний кадастр та Харківську сільську раду Талалаївського району, вважаючи, що саме ці особи мають відповідати за його позовом. Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). [PERSON] , сформулювавши позовні вимоги та визначивши на свій розсуд відповідачів за своїм позовом, має усвідомлювати, що саме він несе відповідні процесуальні ризики, які можуть настати у разі, якщо обраний ним спосіб захисту буде визнано неефективним, відповідачі - неналежними, а пред`явлений до них позов необґрунтованим. До числа таких процесуальних ризиків належать, зокрема відмова у задоволенні позову пред`явленого до неналежних відповідачів та покладення на позивача судових витрат, понесених відповідачами у задоволенні позову до яких відмовлено. Верховний Суд на стадії касаційного перегляду ухвали про повернення позову та суд першої інстанції на стадії підготовчого провадження сприяли позивачу в реалізації свого права на заміну неналежних відповідачів у справі, надаючи відповідні роз`яснення, проте позивач своїми правами не скористався. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (пункти 40-41) вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Талалаївська селищна рада у заяві від 05 квітня 2021 року ( а.с. 270) вказала, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом. Згідно ст. 71 ЦК УРСР (чинного на час виникнення у позивача права на позов) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлювався тривалістю в три роки та застосовувався незалежно від наявності (відсутності) відповідного клопотання учасників справи. Судом встановлено, що позивачу ще у 1998 році було відомо про те, що його не було включено до списку осіб, які мають на право на земельну частку (пай), про що він пояснив особисто у підготовчому засіданні. [PERSON] у позові не зазначено обставин, які б могли бути визнані поважними причинами для поновлення цього строку, не надано відповідних доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 75, 80 ЦК УРСР пропущення позивачем позовної давності є окремою підставою для відмови в задоволенні вимог. Проте, оскільки судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що позивач на час приватизації та розпаювання земель радгоспу ім. Шевченка, та видачі КСП ім. Шевченка Державного акту на право колективної власності на землю ( 25 червня 1997 року) не перебував в трудових відносинах з радгоспом ім. Шевченка, не був членом КСП ім. Шевченка та пенсіонером з їх числа, не був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) КСП ім. Шевченка, та відповідно не набув право на земельну частку (пай), то право, за захистом якого позивач звернувся до суду не було порушене взагалі, і у позові слід відмовити повністю, до всіх відповідачів, з підстави його необґрунтованості. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК у зв`язку із відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed