Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] 13 березня 2015 року звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] послалася на те, що з 19 червня 1971 року вона перебувала в шлюбних відносинах з [PERSON], який помер 20 вересня 2011 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON] Під час шлюбу, а саме 14 квітня 1998 року, ними була придбана спірна квартира № 10, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, буд 11-а. Покупцем в договорі купівлі продажу був зазначений її чоловік [PERSON] 25 січня 1999 року шлюб між [PERSON] та померлим [PERSON] було розірвано. 20 вересня 2011 року [PERSON] помер. Оскільки після розірвання шлюбу [PERSON] не зверталася з вимогами про поділ спільного нажитого майна то після смерті колишнього чоловіка вона звернулася до нотаріуса з заявою про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, однак їй було рекомендовано звернутися до суду. Тому позивач посилаючись на вимоги ст.ст. 22, 24 КпШС України та ст. 60 СК України просила визнати за нею право спільної сумісної власності на кв. 10, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського буд 11-а. 20 березня 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що він є сином [PERSON], який помер 20 вересня 2011 року, після смерті якого відкрилася спадщина яка складається з квартири 10, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, буд 11-а. Будучи спадкоємцем першої черги він у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на спірну квартиру. Тому просив суд визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом. [PERSON] в липні 2015 року звернулася до суд з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частини спірної квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що наприкінці 1996 року вона стала проживати з [PERSON] однією сім*єю та вести спільне господарство. За час проживання однією сім*єю ними за спільні кошти було придбано спірну квартиру. 27 квітня 2001 року між нею та померлим [PERSON] було зареєстровано шлюб. Після смерті [PERSON] вона у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини спадкоємцем першої черги, однак в зв*язку з виникнення спору свідоцтво не отримала. Тому [PERSON] посилаючись на вимоги ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» (у редакції яка діяла в момент виникнення спірних правовідносин), просила визнати за нею право власності на ? частини спірної квартири. В судовому засіданні представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити, оскільки спірна квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу між нею та [PERSON], а тому є їх спільною сумісною власністю. [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, окрім того просив також задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю його батьків, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, та не заперечував проти визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частину спірної квартири за [PERSON]. До позовних вимог [PERSON] просив застосувати строки позовної давності. Представники третіх осіб в судове засідання не з*явилися про день, час та місце слухання справи були повідомленні належним чином, причин неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд виходить з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~ на\~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. Правовідносини які виникли між сторонами врегульовані нормами цивільного кодексу України, кодексу про шлюб та сім*ю України, який діяв на час придбання квартири, сімейного кодексу України. Судом встановлено, що 19 червня 1971 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Ленінським Будинком Щастя м.Дніпропетровська видано свідоцтво про одруження. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON]. 14 квітня 1998 року згідно договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] придбав кв. 10, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського буд. 11-а. 25 січня 1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська видано свідоцтво про розірвання шлюбу. 27 квітня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська видано свідоцтво про одруження. 20 вересня 2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в передбачений законом строк звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини та видачі свідоцтв про спадкування після смерті, а [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право власності на ? частку спірної кватири. Згідно ст.22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Стаття 368 ЦК України передбачає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 71 УРСР (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту прав за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки. Як зазначено в ст. 76 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права Статтею 80 ЦК України ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачається, що закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Outcome: partial