Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] законного представника малолітнього [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди під час розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги (т.3., а.с.28) та просили стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] законного представника малолітнього [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди в розмірі 8044 грн. 67 коп., витрати на юридичні послуги в сумі 3000 грн., 3 процента річних від простроченої суми в розмірі 2514 грн. 56 коп., інфляційне зростання суми боргу в розмірі 13917 грн. 28 коп., моральної шкоди в сумі 10000 грн. та стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] законного представника малолітнього [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди в розмірі 4675 грн. 84 коп., 3 процента річних від простроченої суми в розмірі 1461 грн. 60 коп., інфляційне зростання суми боргу в розмірі 8089 грн. 20 коп., моральної шкоди в сумі 3000 грн., мотивуючи тим, що з 1987 року [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], вони спільно проживали в [ADDRESS] спільно будували його, вели сумісне господарство, набували інше майно, а також майно, що є її особистою власністю, [PERSON] займався виготовленням столярних виробів для реалізації. З моменту їх спільного проживання і до грудня 2002 року разом з [PERSON] в роботах по виготовленню столярних виробів та в будівництві будинку приймав участь її син від іншого шлюбу - [PERSON]. [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], який до смерті батька допомагав йому в роботі по виготовленню столярних виробів. З 1987 року по грудень 2002 року всі предмети професійної діяльності, передбачені для виготовлення столярних виробів ремонтувалися, купувалося нове устаткування, тобто раніше належне [PERSON] на праві особистої власності майно перейшло у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер і 27.12.2002 року відповідачі завантажили наше майно у вантажний автомобіль та вивезли це майно, а саме: стругальний станок з двигуном вартістю 950 грн.; плиту для стругального станку вартістю 400 грн.; фрезерний станок вартістю 2200 грн.; дошку ель, товщиною 50-6- мм, длиною 6 метрів вартістю 2120 грн.; три двері з дерева на загальну суму 1440 грн.; зварювальний апарат вартістю 600 грн.; два вентилятори для сушки лісу на загальну суму 400 грн.; точильний станок з електроприводом на суму 300 грн.; новий письмовий стіл вартістю 600 грн.; вісім штук фігурних стійок для кріплення перил сходів на загальну суму 424 грн.; вісім штук струпцін на загальну суму 800 грн.; п'ять листів оцинкованого металу на загальну суму 700 грн., всього відповідачами було вивезено майна на загальну суму 10934 грн., [PERSON] за життя належало 1/3 частина вищезазначеного майна і саме ця частина підлягає поділу між спадкоємцями. Також, після смерті [PERSON], відповідачі здавали у найом будинок [ADDRESS] в м. Ізмаїлі і в якості плати за найом отримали 960 грн., хоча мали право тільки на 120 грн., таким чином сума матеріальної шкоди завданої [PERSON] протиправними діями відповідачів складає 4675, 84 грн., а сума шкоди завданої [PERSON] протиправними діями відповідачів складає 4124, 67 грн. Крім цього, відповідачі самовільно вивезли майно, що належить особисто [PERSON], а саме: прес для віджиму соку вартістю 700 грн.; двигун для автомобілю ВАЗ - 2103 вартістю 1000 грн.; 180 скляних банок, ємністю 3 літри на загальну суму 1800 грн.; куртку жіночу, утеплену вартістю 200 грн.; світер жіночій вартістю 60 грн.; жіноча спідня білизна на загальну суму 100 грн.; два жіночих халата на загальну суму 40 грн.; дві пари взуття на загальну суму 20 грн., а всього майна на загальну суму 3920 грн. В зв'язку з тим, що відповідачі порушили права [PERSON], вона була змушена звернутися за правовою допомогою, оплативши 3000 грн. Враховуючи, що відповідачі відмовились добровільно відшкодувати позивачам матеріальну шкоду, вони зобов'язані сплатити [PERSON] 3 процента річних від простроченої суми в розмірі 2514 грн. 56 коп., інфляційне зростання суми боргу в розмірі 13917 грн. 28 коп., а [PERSON] відповідачі зобов'язані сплатити 3 процента річних від простроченої суми в розмірі 1461 грн. 60 коп., інфляційне зростання суми боргу в розмірі 8089 грн. 20 коп. В результаті незаконних дій відповідачів по виселенню їх з будинку, вивезення майна у них погіршився стан здоров'я, зник сон та апетит, такі дії відповідачів завдали [PERSON] моральну шкоду на суму 10000 грн., а [PERSON] моральну шкоду на суму 3000 грн. В судовому засіданні [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, при цьому пояснила, що просить відшкодувати вартість майна у грошових коштах, в зв'язку з відсутністю цього майна. Представник [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що [PERSON] не є спадкоємицею померлого, спірне майно не було визнано спадковим, також не було визнано факт крадіжки спільного майна та особистого майна [PERSON]. В судове засідання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явилися про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - [PERSON] про стягнення вартості майна та [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на рухоме майно. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.12.2010 року позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - [PERSON] про стягнення вартості майна була залишена без розгляду (т.2., а.с. 74). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.12.2010 року позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на рухоме майно був задоволений (т.2., а.с. 75). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.01.2012 року ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.12.2010 року була скасована, а справа передана до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті (т.2., а.с. 151). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.01.2012 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.12.2010 року було скасовано та відмовлено в задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на рухоме майно (т.2., а.с. 153). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть від 08.01.2003 року, серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року (т.1., а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження від 01.11.1988 року [PERSON], [INFO] його батьками є [PERSON] та [PERSON] (т.1., а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження від 27.03.1974 року [PERSON], [INFO] його батьками є [PERSON] та [PERSON] (т.2., а.с. 21). Згідно свідоцтва про народження від 09.07.1981 року [PERSON], [INFO] його батьками є [PERSON] та [PERSON] (т.2., а.с. 22). На підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.10.1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (т.1., а.с.5). Згідно ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до актового запису про смерть № 1192 від 10.12.2013 року, [PERSON] помер [INFO] року (т.3., а.с. 153). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.10.2014 року (т.3. а.с. 181) та ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.11.2014 року (т.3., а.с. 203) до участі у справі були залучені правонаступники [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] законний представник малолітнього [PERSON]. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] року відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу Української РСР (1963 року). Згідно ст. 529 УК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно відповіді Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 26.03.2013 року повідомлено, що 11.02.2003 року надійшла заява про прийняття спадщини за законом на майно померлого [INFO] року [PERSON] від [PERSON], яка діє від імені неповнолітнього сина [PERSON], також 23.05.2003 року надійшла заява про прийняття спадщини за законом від синів померлого [PERSON], [PERSON] діючого від свого імені та від імені [PERSON] за дорученням. З письмовими заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємці не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавались (т.3., а.с. 7). До числа спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] належать: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року і зворотної сили не має, а тому положення цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. Нормами КпШС України не передбачалося визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які сумісно проживають. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, суд не погоджується із твердженням [PERSON], що будинок [ADDRESS] в м. Ізмаїлі належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і вона має право на частку від плати за здачу будинку у найом. Позивачами не було надано доказів, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] спільно працювали над виготовленням столярних виробів і в результаті спільної праці істотно збільшилося у своїй цінності предмети професійної діяльності, належні [PERSON], крім цього суд зазначає, що на момент смерті [PERSON], [PERSON] виповнилось 14 років. Суд зазначає, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі посилаються на відповідні статті Цивільного кодексу України (2004), який не набрав чинності на момент виникнення спірних правовідносин. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що після смерті [PERSON], бачила як якісь чоловіки завантажували у вантажну машину станки, двері, дошки, що це за чоловіки були вона не знає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що на слідуючий день після смерті [PERSON] чоловіки завантажували у вантажівку вікна, двері, дошки, інших речей вона не бачила, особисто не знає людей, які завантажували речі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що бачив як після смерті [PERSON] три особи виносили з будинку станки, тяску, цих осіб він не знає, також не підписував пояснення, яке знаходиться в матеріалах справи (т.1, а.с. 29). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що після смерті [PERSON] не пройшло і півроку, як [PERSON] та [PERSON] з невідомими чоловіками завантажували у вантажний автомобіль вікна, двері, дошки, станки. Суд критично відноситься до показань свідка [PERSON], в зв'язку з тим, що позивачі зазначають, що вивезення майна було проведено 27.12.2002 року через п'ять днів після смерті [PERSON]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що працює з 1999 року в кіоску, що напроти будинку [ADDRESS] бачила як [PERSON] та її сини виносили станки, стіл, двері, та якісь речі в пакетах та завантажували на вантажний автомобіль, при цьому [PERSON] пропонувала їй банки, деякі речі вона подарувала іншим. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що про вивезення майна воза знає тільки зі слів [PERSON]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що перед новим роком з будинку вивозили банки, дошки, станки, інструменти, тяска все це продовжувалось до квітня місяця, хто вивозив, вона не знає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що взимку 2002 року приїхала колишня дружина та сини від першого шлюбу взяли у неї ключ від будинку, як вони виносили і яке майно вона не бачила. Таким чином, з показань свідків не вбачається, хто саме вивозив майно та яке саме майно. Згідно відповіді начальника Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області від 12.06.2003 року на ім'я [PERSON], було відмовлено у порушенні кримінальної справи за фактом вивезення майна з будинку [ADDRESS] відносно [PERSON] та її синів (т.1., а.с. 101). Позивачами не було надано належних на допустимих доказів того, що майно: стругальний станок з двигуном; плита для стругального станку; фрезерний станок; дошка ель, товщиною 50-6- мм, длиною 6 метрів; три двері з дерева; зварювальний апарат; два вентилятори для сушки лісу; точильний станок з електроприводом; новий письмовий стіл; вісім штук фігурних стійок для кріплення перил сходів; вісім штук струпцін; п'ять листів оцинкованого металу є спадковим та не надали доказів його вартості, також не було надано доказів яке саме майно вивезли відповідачі. Також, [PERSON] не надала належних на допустимих доказів того, що саме відповідачі вивезли майно, що належить їй особисто, а саме: прес для віджиму соку; двигун для автомобілю ВАЗ - 2103; 180 скляних банок, ємністю 3 літри; куртку жіночу, утеплену; світер жіночій; жіноча спідня білизна; два жіночих халата; дві пари взуття та не надала доказів його вартості. Враховуючи недоведеність вищезазначених обставин, не підлягають задоволенню вимоги позивачів про стягнення матеріальної шкоди, витрат на юридичні послуги, 3 процента річних від простроченої суми, інфляційне зростання суми боргу, моральна шкода. За таких обставин, в задоволенні позову [PERSON] про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] законного представника малолітнього [PERSON] на користь [PERSON] суми матеріальної шкоди в розмірі 8044 грн. 67 коп., витрат на юридичні послуги в сумі 3000 грн., 3 процента річних від простроченої суми в розмірі 2514 грн. 56 коп., інфляційне зростання суми боргу в розмірі 13917 грн. 28 коп., моральної шкоди в сумі 10000 грн. необхідно відмовити, також в задоволенні позову [PERSON] про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] законного представника малолітнього [PERSON] на користь [PERSON] суми матеріальної шкоди в розмірі 4675 грн. 84 коп., 3 процента річних від простроченої суми в розмірі 1461 грн. 60 коп., інфляційне зростання суми боргу в розмірі 8089 грн. 20 коп., моральної шкоди в сумі 3000 грн. необхідно відмовити.

Outcome: dismissed