Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач), 24 липня 2017 року звернувся до Апеляційного суду міста Києва із клопотанням про визначення підсудності у справі за позовом [PERSON] (далі - Позивач) до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу. Згідно ухвали судді Апеляційного суду м. Києва Мазурик О.Ф. від 26 липня 2017 року, підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначено Шевченківському районному суду міста Києва. До провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва вказана справа була передана 07 серпня 2017 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 травня 2009 року він із відповідачем зареєстрували шлюб. Зазначає, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені з липня 2011 року, спільне господарство не ведеться, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки, збереження сім'ї неможливо і буде суперечити інтересам подружжя. Позивач в судове засідання не з'явився, разом з тим, до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.05.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що складено відповідний актовий запис №274 (а.с. 8). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони сімейні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved