Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [INFO] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивують тим, що є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 06.09.2001 року, виданого Прилуцькою районною радою Чернігівської області. У вищезазначеній квартирі зареєстрований колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , однак з червня 2008 року в даній квартирі він не проживає, комунальні послуги не сплачує, хоча виплата на них нараховується. У зв`язку з вищевикладеним, позивачі просять визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування належним житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 15 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивачі не з`явились, до суду надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі /а.с.24,25/. Відповідач в судове засідання не з`явився, не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання, з огляду на ст.128 ЦПК України, був повідомлений належним чином,про належний виклик свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулося на адресу суду з відміткою « Інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо вручення», а також оголошення Прилуцького міськрайонного суду про виклик до суду від 17 липня 2019 року розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет pr.cn.court.gov.va./а.с.17,20/. У зв`язку з цим, суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом на підставі достовірних доказів встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.09.2001 року на праві власності [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] /а.с. 6/. Згідно з відповіді Прилуцької міської ради від 22.07.2019 року на запит суду, [PERSON] , [INFO] в реєстрі територіальної громади значиться за адресою: [ADDRESS] , /а.с.21/. З акту про обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. [PERSON] від 24.06.2011 року та акту про фактичне проживання 024/4-09 №2079 встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: квартира [ADDRESS] , але не проживає в квартирі з червня 2008 року /а.с.7,10/. Відповідно дорішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.04.2009 року та копії свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис №05 від 19.01.2012 року - шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8,9). Відповідно до ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Положеннями частини 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних домовленостей між позивачем та відповідачами стосовно порядку користування квартирою [ADDRESS] під час розгляду справи не встановлено та сторонами процесу суд не повідомлено. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачам [PERSON] та [PERSON] , а згідно наданих суду доказів без поважних причин в спірній квартирі не проживає протягом останніх одинадцяти років, доказів про наявність будь-якої домовленості права користування між сторонами суду не надано, а відтак, згідно ч.2 ст.405 ЦК України відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Судом також встановлено, що позивачами при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. /а.с.1/, який відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, але від вимог про стягнення судового збору з відповідача на їх користь, позивачі відмовилися, тому судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: approved