Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] 06.03.2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.03.1976 року і Договору про порядок користування частками будинку, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 23.11.1984 року за реєстром №4-2425, вона є власником 11/20 часток житлового будинку з господарськими будівлями за [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в КП ВООБТІ 06.12.2006 року в реєстровій книзі №138 за реєстровим №17004. В цій квартирі, крім позивача, була зареєстрована і проживала її донька [PERSON], яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], що також проживав в зазначеному будинку та зареєстрований у ньому зі згоди власника 11.01.1989 року. Згодом донька з чоловіком переїхали в с. Вахнівку, де будували власний будинок і з січня 2014 року проживали там постійно. 28.09.2014 року відповідач [PERSON] вбив свою дружину - доньку позивача [PERSON] і з того часу переховується від органів слідства. 23.10.2014 року Вінницьким міським відділом УМВС України у Вінницькій області заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» №114, але згідно довідки №2/1072 від 18.02.2015 року на даний час місце знаходження розшукуваного невідоме. Позивачці також не відомо місце його перебування. Відповідач [PERSON] членом сім'ї позивача не являється та з січня місяця 2014 року в спірній частині будинку не проживає, своїх речей в цьому приміщенні не зберігає, участі в утриманні даного жилого приміщення та оплаті комунальних платежів не приймає. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач втратив право користування спірним жилим приміщенням і повинен бути знятий з паспортної реєстрації. Позивач вважає своє право щодо користування та розпорядження належним їм житлом порушеним, у зв'язку з чим і звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, будучи, в порядку визначеному ст.74 ЦПК України, належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 11/20 часток житлового будинку [ADDRESS], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.03.1976 року, договору про порядок користування частками будинку, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою від 23.11.1984 року за реєстром №4-2425, дублікат виданий державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 21.11.2006 року за реєстром №8-588, зареєстрований 06.12.2006 року комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №138 за №17004 (а.с.5-7). За вказаною адресою зареєстровані: позивач [PERSON] (з 1977 року) та відповідач по справі [PERSON] (з 1989 року), що підтверджується довідкою №176, виданою квартальним комітетом мікрорайону «Сабарів» 04.03.2015 року (а.с. 12), в якій проти прізвища відповідача в графі «Відмітка про виписку тимчасово відсутнього члена сім'ї, за яким зберігається житлове приміщення» зазначено «не проживає з січня 2014 року». З довідки №2/1072, виданої Вінницьким ВМВ УМВС України у Вінницькій області 18.02.2015 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], перебуває в державному розшуку за вчинення злочину, передбаченого п. 1, ч.2, ст.115 КК України, заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» №114 від 23.10.2014 року, місцезнаходження розшукуваного невідоме, здійснюються оперативно-розшукові заходи по розшуку [PERSON] (а.с.9). Відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача [PERSON], оскільки її донька [PERSON], яка була дружиною відповідача, померла [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 02.10.2014 року (а.с.8). Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачем не укладав. Суд знаходить обґрунтованою вимогу про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу на праві приватної власності, а саме 11/20 частками житлового будинку [ADDRESS]. Право власності позивача на 11/20 часток житлового будинку №9 з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно ст. 316,317, 318, 319, 321 ЦК України захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Право позивача порушено і підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім'ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Завіреними квартальним комітетом «Сабарів» письмовими поясненнями гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], додатково підтверджується факт того, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з січня 2014 року (а.с. 13,14,15). Враховуючи, що факт непроживання відповідача за місцем своєї реєстрації понад 1 рік встановлений, а визнання його такими, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача важливе юридичне значення та даний факт ніким не оспорюється, суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане положення суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору. Щодо витрат на правову, то суд враховує, що дана допомога полягає лише в складанні позовної заяви, яка є простою за змістом, не обширною, не потребує додаткових зусиль та збирання значної кількості доказів, тому суд вважає обґрунтованими витрати на правову допомогу в розмірі 200,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved