Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про встановлення факту належності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності. Позивачі в судове засідання не з'явились, але надали заяви, згідно яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили слухати справу в їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, представивши заяву про визнання позову та прохання розглядати справу в його відсутність. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. 16 березня 2005 року помер батько позивачів [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №412287 від 17.03.2005 року. Після смерті померлого батька відкрилась спадщина у вигляді майна селянського (фермерського) господарства «[PERSON]І.», зареєстрованого 20 червня 2003 року державним реєстратором Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області. Засновниками вказаного господарства являються [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується статутом селянського (фермерського) господарства «[PERSON]І.», зареєстрованого 20 червня 2003 року державним реєстратором Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області. Після смерті померлого [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON]. 01 грудня 2012 року померла мати позивачів [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №319423 від 03.12.2012 року. На день смерті померлій [PERSON] належало майно у вигляді: ? частки майна селянського (фермерського) господарства «[PERSON]І.», зареєстрованого 20 червня 2003 року державним реєстратором Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, у вигляді земельної ділянки площею 5,00 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Миколаївської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, згідно державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №173-фх. Відповідно до ст.1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства. Згідно ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», встановлено, що земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності єдиним масивом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про фермерське господарство», визначено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами цього господарства до його складеного капіталу. Позивачі фактично прийняли спадщину після померлої матері, вели спільне господарство, доглядали, проходили поховання, здійснювали всі платежі. Згідно відповіді Білгород-Дністровського районного нотаріального округу приватного нотаріуса від 29.05.0115 року №121/01-16, спадкоємцями після померлої [PERSON] являються позивачі. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивачів обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved