Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) 05.05.2021 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа Банк» (далі відповідач), треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець у Харківській області Бабенко Дмитро Анатолійович, в якому просить: визнати виконавчий напис № 180, вчинений 21.01.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського МНОО Івано-Франківської області Личук Т.В. на користь АТ «Альфа Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490073396 від 29.05.2008, з усіма додатками та додатковими угодами, у розмірі 29 661, 72 доларів США таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що 29.05.2008 між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 490073396, відповідно до умов якого, банк надав позивачу кредит в іноземній валюті у розмірі 27 516.06 доларів США, 00 центів, з відсотковою ставкою 14,99% річних, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк до 29.05.2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 29.05.2008 року було укладено з [PERSON] Договір поруки № 490073396-П. 31 червня 2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до яких було подовжено строк дії Кредитного договору до 29.05.2018 року. Позивач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість станом на 28.02.2015 року у розмірі 27 516,06 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 470 114,02 грн., яка складається з: 15245,48 дол. США - заборгованість за кредитом; 838,52 дол. США - нараховані відсотки; 849,04 дол. США - нарахована неустойка. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.06.2017 р. стягнуто з поручителя [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альффа-Банк» заборгованість у розмірі 470 114, 02 грн. 21.01.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис за № 180 про стягнення на користь АТ «Альфа Банк» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 490073396 від 29.05.2008 року за період з 01.09.2017 р. по 01.09.2020 р., у загальній сумі 29 661 доларів США, 72 цента, яка складається з: 15 245 доларів США, 48 центів; прострочена заборгованість за відсотками та комісією - 14 416 доларів США, 24 цента. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та пп. 3.1, 3.2., 3.4., 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, та не підлягає виконанню. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Від відповідача відзиву на позовну заяву, заперечення або пояснення не надійшли. Треті особи не надали пояснення на позовну заяву. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, дійшов до наступного. 29.05.2008 р. між [PERSON] (позичальник), з однієї сторони, та АТ «Альфа Банк» (позикодавець), з іншої сторони, укладений Кредитний договір № 490073396. Відповідно до умов договору, Відповідач надав Позивачу кредит у розмірі 27 516.06 доларів США 00 центів з відсотковою ставкою 14,99% річних строком до 29.05.2015 року, із відповідним графіком погашення. В забезпечення виконання зобов`язань, 29.05.2008 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 490073396-П. Відповідно до умов договору, остання, як поручитель, поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. 31.06.2009 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до яких було подовжено строк дії Кредитного договору до 29.05.2018 р. Додаток 1 до Кредитного договору викладено у новій редакції, наведеній в Додатку 1 до цього Договору про внесення змін та доповнень. Також змінено п. 9.1 Розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» Кредитного договору. У зв`язку із невиконанням Позивачем прийнятих на себе зобов`язань відповідно до умов кредитного договору, у останнього виникла заборгованість станом на 28.02.2015 року у розмірі 27 516,06 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 470 114,02 грн., яка складається з: 15245,48 дол. США - заборгованість за кредитом; 838,52 дол. США - нараховані відсотки; 849,04 дол. США - нарахована неустойка. У квітні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] за Кредитним договором, з підстав порушення останнім його умов, в частині сплати кредитних коштів та відсотків. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» № 1431-2/426/15 від 05 травня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» кредитну заборгованість у розмірі 470 114 грн. 02 коп. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 червня 2015 року - рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 05 травня 2015 року у справі № 1431-2/426/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490073396 від 29.05.2008 року скасовано. Одночасно зі зверненням до третейського суду, ПАТ «Альфа-Банк» у квітні 2015 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] , як з поручителя [PERSON] за кредитним договором, що виникла станом на 28.02.2015 року у розмірі 27 516,06 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 470 114,02 грн. та складється з: 15245,48 дол. США - заборгованість за кредитом; 838,52 дол. США - нараховані відсотки; 849,04 дол. США - нарахована неустойка. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.06.2017 р. позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альффа-Банк» заборгованість у розмірі 470 114,02 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3654,00 грн. 21.01.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис за № 180 про стягнення на користь АТ «Альфа Банк» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 490073396 від 29 травня 2008 року за період з 01.09.2017 р. по 01.09.2020 р., у загальній сумі 29 661 доларів США, 72 цента, яка складається з: 15 245 доларів США, 48 центів; прострочена заборгованість за відсотками та комісією - 14 416 доларів США, 24 цента. На підставі виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 31.03.2021 року було відкрито виконавче провадження № 65002423 за [PERSON] . В рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. винесено постанову про арешт майна боржника від 01.04.2021 року. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Відповідно до п. 2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»в частині, з моменту її прийняття. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі 910/13233/17 від 29.01.2019. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Проте, як встановлено судом, оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі Кредитного договору № 490073396 від 29.05.2008 р., який не був нотаріально посвідчений та не відносився до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. А отже, в порушення вказаних положень матеріального права, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, чим порушив передбачену законодавством процедуру вчинення виконавчого напису, зокрема щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Щодо наявності безспірної заборгованості суд зазначає наступне. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису АТ «Альфа -Банк» просив задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання боржником умов Кредитного договору № 490073396 від 29.05.2008 р. за період із 01.09.2017 р. по 01.09.2020 р., а саме: заборгованість за кредитом у розмірі - 29 661 доларів США, 72 цента, яка складається з: 15 245 доларів США, 48 центів; прострочена заборгованість за відсотками та комісією - 14 416 доларів США, 24 цента. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. При цьому, судом встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» № 1431-2/426/15 від 05.05.2015 р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» кредитну заборгованість у розмірі 470 114 грн. 02 коп., яка виникла за Кредитним договором № 490073396 від 29 травня 2008 року. Також, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.07.2017 р. стягнуто [PERSON] на користь ПАТ «Альффа-Банк» заборгованість за Кредитним договором № 490073396 від 29.05.2008 р. у розмірі 27 516,06 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 470 114,02 грн., яка складається з наступного: 15245,48 дол. США - заборгованість за кредитом; 838,52 дол. США - нараховані відсотки; 849,04 дол. США - нарахована неустойка. Отже, звернувшись до Третейського суду та до Дзержинського районного суду м. Харкова, з вимого про стягнення заборгованості, в порядку ст. 1050 ЦК України, Кредитор на власний розсуд змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору № 490073396 від 29.05.2008 р. За таких обставин, вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.09.2017 р. до 01.09.2020 р. є безпідставними, оскільки право Банку нараховувати штрафні санкції припинилося внаслідок звернення кредитора до третейського суду та Дзержинського суду м. Харкова у квітні 2015 року. У зв`язку з чим, подану нотаріусу заборгованість позивача перед банком не можна вважати безспірною. Вказане узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). Щодо строку позовної давність за кредитом суд зазначає наступне. Велика Палата ВС у постанові від 28 березня 2018 року зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Судом встановлено, що умовами вказаного Кредитного договору № 490073396 від 29 травня 2008 року визначено, що платежі з повернення Кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з врахуванням вартості всіх сукупних послуг, який є Додатком 1 до Договору та його невід`ємною частиною в порядку та умовах, визначених цим Договором, а саме : у разі сплати у валюті Кредиту - 29 числа кожного щомісяця рівними частинами в сумі в сумі 531 (п`ятсот тридцять один) долар США, 00 центів. З Розрахунку заборгованості та виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості по кредитному договору № 490073396, вбачається, що станом на 01.09.2020 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Альфа-Банк» за Кредитним договором № 490073396 від 29.05.2008 року складає 29 661,72 доларів США, що складається з наступного: прострочена заборгованість за сумою кредиту 15 245,48 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам 14 416, 24 грн. Проте, у виконавчому написі відсутня інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. У виконавчому написі та документах поданих стягувачем нотаріусу відсутня інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути, виникла виключно в межах строку позовної давності, яка підлягає застосування щодо кожного окремого платежу за вказаним Кредитним Договором. Посилання у виконавчому написі на те, що заборгованість стягується за період з 01.09.2017 р. по 01.09.2020 р., не є достатнім та безспірним підтвердженням дійсного періоду виникнення заборгованості та її розміру. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог За таких обставин суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, приходить до висновку щодо їх обґрунтованості та задоволенні вимог позивача про визнання виконавчого напису № 180, вчиненого (виданого) 21.01.2021 року, приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Івано-Франківської області Личук Т.В. на користь АТ «Альфа Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490073396 від 29 травня 2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, у розмірі - 29 661 (двадцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят шість) доларів США, 72 цента - таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved