Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою №2 в будинку №10 по вул.Степана Бовкуна (Правди) в місті Покровську Донецької області. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником зазначеної квартири, відповідач є сином позивача, з 2015 року він виїхав з означеної квартири та місце його перебування невідоме. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення на останню відому адресу його місця реєстрації повістки про виклик рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернуто на адресу суду з відміткою про вручення під розписку особі за прізвищем «Левда». Одночасно до суду повернута повістка про виклик на імя відповідача з відміткою інспектора КУ ПККСН, що вручити повістку нікому, оскільки [PERSON] не мешкає за даною адресою. В силу приписів ст.130 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав, в судове засідання не прибув. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на приписи ст.280 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач є власником квартири [ADDRESS] (Правди) в м.Покровську Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.04.1995 №306, зареєстровано в реєстраційній книзі за №13 реєстр 10 05.05.1995 (а.с.16-17). За змістом довідки Покровської міської ради від 17.07.2018 у вказаній квартирі зареєстрований, в тому числі, відповідач, [INFO] (а.с.14). За змістом акту від 18.07.2018 №15674, підписаного інспектором КУ Покровський ККСН, старшим будинку та трьома свідками-сусідами, [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 2015 року (а.с.15). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника втрачає право користування жилим приміщенням в разі відсутності члена сім'ї без поважної причини понад один рік. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 передбачено, що відповідно до положень ст.391 та ст.396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом абз.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами поважності причин його відсутності в спірній квартирі з 2015 року, позов підлягає задоволенню, а відповідач - визнанню таким, що втратив право користування таким житловим приміщенням. Оскільки позивач є інвалідом І групи (а.с.12) та в силу приписів Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору, з відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved