Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до відповідача та третьої особи про визнання права власності по 1/4 частині кожному обєкта незавершеного будівництва - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Ічня, вул. Єсеніна, 34 Чернігівської області, посилаючись на те, що з 16 листопада1991 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2015 року розірвано. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. У 1992 році позивачі придбали житловий будинок в с. Заудайка Ічнянського району Чернігівської області під знос для отримання частини будівельних матеріалів. 26 лютого 1993 року виконавчим комітетом Ічнянської міської ради народних депутатів Чернігівської області було прийнято рішення «Про відведення земельної ділянки та надання права індивідуального житлового будівництва» згідно якого позивачу [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 8000 кв.м. під будівництво житлового будинку в м. Ічня по вулиці Єсеніна Чернігівської області. На підставі даного рішення між [PERSON] та виконавчим комітетом Ічнянської міської ради народних депутатів Чернігівської області був укладений типовий договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 04 січня 1994 року, посвідчений 05 січня 1994 року державним нотаріусом Ічнянської державної нотаріальної контори. Будівництво даного житлового будинку тривало до 1999 року, в якому брали участь позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 30 березня 1999 року було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, розташованого в м. Ічня, вул. Єсеніна, 34 Чернігівської області, на імя [PERSON] З цього часу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стали проживати в даному житловому будинку. Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» від 29 серпня 2016 року № 207 станом на 31 грудня 2012 року за даними обліку реєстрації документів про право власності на домоволодіння право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Ічня, вул. Єсеніна, 34 Чернігівської області, не зареєстровано. Інвентаризаційно технічна справа заведена. Згідно чинного законодавства новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. В звязку з тим, що дане нерухоме майно не набуло юридичного статусу житлового будинку, але він фактично прийнятий в експлуатацію та в звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, просять суд визнати за ними право власності по 1/4 частині кожному обєкта незавершеного будівництва - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Ічня, вул. Єсеніна, 34 Чернігівської області, так як існувала домовленість, що даний будинок будується як спільна власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], спільними зусиллями та за рахунок спільних коштів. В свою чергу [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання права власностіна 1/2 частину обєкта незавершеного будівництва - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в м. Ічня, вул. Єсеніна, 34 Чернігівської області, в якій просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON], так як житловий будинок вона вважає спільною сумісною власністю подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON] Даний будинок був побудований за спільні кошти в період шлюбу на земельній ділянці, яка була надана [PERSON] в безстрокове користування для будівництва житлового будинку на праві особистої власності. З 01 квітня 1999 року по даний час вона та син [PERSON] зареєстровані та проживають у вищевказаному житловому будинку. Вважає даний будинок обєктом незавершеного будівництва, оскільки право власності на будинок ні за ким не зареєстровано та він не прийнятий в експлуатацію, але фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, а отже, він не набув юридичного статусу житлового будинку. Ніякої домовленості про те, що будинок буде спільною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не було. [PERSON] та [PERSON] надавали посильну допомогу в будівництві даного житла. Більше 17 років [PERSON] та [PERSON] не висували ніяких вимог з приводу спірного домоволодіння. А тому просить визнати за нею право власностіна 1/2 частину обєкта незавершеного будівництва - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в м. Ічня, вул. Єсеніна, 34 Чернігівської області, так як вважає, що даний обєкт незавершеного будівництва є спільною сумісною власністю її та [PERSON] В судовому засіданні позивачі - відповідачі та їх представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити із підстав, вказаних в позові, а також просили відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] В судовому засіданні позивачка та третя особа [PERSON] та її представник свої вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, а в позові [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відмовити. В судове засідання представник Ічнянської міської ради чернігівської області не зявився, але надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні з 16 листопада1991 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2015 року розірвано (а.с.25). Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що позивачами по справі було придбано житловий будинок в с. Заудайка Ічнянського району Чернігівської області, що підтверджується копією видаткового касового ордера № 77 від 15 липня 1993 року та копією повідомлення Заудайської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області від 30 серпня 2016 року (а.с.19-20). 26 лютого 1993 року виконавчим комітетом Ічнянської міської ради народних депутатів Чернігівської області прийнято рішення «Про відведення земельної ділянки та надання права індивідуального житлового будівництва» № 96, згідно якого позивачу [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 8000 кв.м. під будівництво житлового будинку в м. Ічня по вулиці Єсеніна Чернігівської області (а.с.11). На підставі даного рішення між [PERSON] та виконавчим комітетом Ічнянської міської ради народних депутатів Чернігівської області був укладений типовий договір «Про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності» від 04 січня 1994 року, посвідчений 05 січня 1994 року державним нотаріусом Ічнянської державної нотаріальної контори (а.с.12-13). Окрім того, в матеріалах справи міститься технічний паспорт на спірний будинок від 30 березня 1999 року, в якому зазначається фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, теххарактеристиках покрівлі та фундаменту, що в даному випадку свідчить про його безпосередню готовність та можливість здачі в експлуатацію (а.с.15-17). Ступінь готовності житлового будинку на даний час складає 100 %, про що сторони не заперечують. З 01 квітня по даний час [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в даному житловому будинку (а.с.60), а позивач [PERSON] зареєстрований в даному будинку з 10 лютого 2000 року (а.с.29-30). Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» від 29 серпня 2016 року № 207 станом на 31 грудня 2012 року за даними обліку реєстрації документів про право власності на домоволодіння право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Ічня, вул. Єсеніна, 34 Чернігівської області, не зареєстровано. Інвентаризаційно технічна справа заведена (а.с.18). У звязку з втратою правовстановлюючого документу на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами договору «Про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності» від 04 січня 1994 року, позивачі не можуть юридично оформити дане майно, що підтверджується матеріалами справи (а.с.14). Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. \~\~Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~\~\~ Згідно частини 1\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим,\~стаття 321 ЦК України\~закріплює принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно до ч. 4 ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає в праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено в ст. 317 ЦК України. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~\~\~\~ Згідно статті 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном. \~\~\~\~ Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 3 стаття 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої\~статті 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Проте, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно у відповідності до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абзаци другий та третій частини другої статті 331\~ЦК України.) Згідно із частиною першою\~статті 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження них прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Отже, обєкт будівництва набуває статусу новоствореного нерухомого майна лише після прийняття об'єкта в експлуатацію та здійснення державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Позивачі - відповідачі в своїй заяві вказали та підтримали в судовому засіданні, що житловий будинок вони будували за домовленістю про те, що даний будинок будується як спільна сумісна власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для покращення житлових умов спільними зусиллями та за рахунок спільних коштів. Але з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] за адресою: м. Ічня, вул. Єсеніна, 34 Чернігівської області, не зареєстровані, ніколи там не проживали та мешкають в с. Заудайка, вул. Заводська, 51 Ічнянського району Чернігівської області (а.с.26-27) і не являються членами даної сімї. Члени сім'ї\~- це особи, які перебувають у шлюбі, їхні діти, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Також в судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт про укладення домовленості між сторонами про те, що житловий будинок буде спільною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], адже позивачами не надано в судовому засіданні достатніх доказів про укладення вищевказаної домовленості. Крім того, надані суду матеріали про придбання житлового будинку в с. Заудайка Ічнянського району Чернігівської області під знос як будівельні матеріали для будівництва спірного домоволодіння не вказують на те, хто конкретно придбав даний будинок, за чиї кошти та чи дійсно вищевказані матеріали були використані для будівництва спірного будинку. Хоча із показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видно, що позивачами дійсно було придбано будинок в с. Заудайка Ічнянського району Чернігівської області для будівництва спірного домоволодіння, але ці покази суперечать добутим в судовому засіданні показам свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а тому суд не може взяти їх до уваги для вирішення спору по суті. Позивачами [PERSON] та [PERSON] також в судовому засіданні не було доведено, що їх допомога, надана була не як батьківська допомога [PERSON], а як частина коштів у створенні спільної сумісної власності спірного домоволодіння. А тому [PERSON] та [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині визнання по 1/4 частині кожному обєкта незавершеного будівництва - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, відмовити. Що стосується позовних вимог позивача відповідача [PERSON], то на останнього поширюються норми Сімейного кодексу України. Як вбачається із матеріалів справи, спірний обєкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу, за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з доводами обох сторін, будівництво його закінчено та він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але до експлуатації не приймається і право власності на нього не оформляється по вині позивача відповідача. На підставі вищевказаного суд приходить до висновку, що обєкт незавершеного будівництва - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в м. Ічня, вул. Єсеніна, 34 Чернігівської області, є об'єктом спільної сумісної власності[PERSON] та [PERSON], а тому відповідно до ст. 60, 69, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; у разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому [PERSON] та [PERSON] мають рівні права на обєкт незавершеного будівництва. Хоча [PERSON] не заявляв вимоги про визнання за ним права власності на 1/2 частину даного будинку, але відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства і правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, що зводився за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням часток. З таких підстав суд вважає визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на обєкт незавершеного будівництва - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в м. Ічня, вул. Єсеніна, 34 Чернігівської області, в рівних частинах, тобто по 1/2 частині.

Outcome: approved