Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] 10.01.2020 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини, в якій просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Позов мотивований тим, що з 31.08.2008 по 14.07.2011 сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.07.2011. Від шлюбу сторони по справі мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . В період з липня 2011 року по грудень 2019 року син сторін по справі за спільною згодою сторін проживав з [PERSON] , був забезпечений належними умовами проживання, одягом, їжею, іграшками, вихованням, освітою, лікуванням та іншими умовами, необхідними для розвитку дитини. [PERSON] займалась вихованням дитини та сприяла тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування та уваги. У листопаді 2018 [PERSON] звернувся до виконкому ВМР із заявою про визначення йому способів та порядку участі у вихованні дитини, за результатами розгляду якої було ухвалено відповідне рішення №2613 від 29.11.2018 та визначено способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні спільної дитини. [PERSON] було встановлено відповідний графік побачень з дитиною. Разом з тим, [PERSON] порушив вимоги зазначеного рішення виконкому ВМР, проводив час із сином і після спливу часу, визначеного на виховання та спілкування, не повернув сина за адресою його постійного місця проживання. [PERSON] неодноразово зв`язувалась зі [PERSON] , однак останній не виходив на контакт. [PERSON] повністю обмежив спілкування матері з дитиною. Згодом стало відомо, що [PERSON] звертався до КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» про надання консультативного висновку дитячого отоларинголога, оскільки дитина скаржилась на погане самопочуття, а саме: кашель, головний біль, загальна слабкість, тощо. Однак під час проживання з [PERSON] син не скаржився на погане самопочуття і стан здоров`я дитини був задовільний. [PERSON] вказує, що стан здоров`я дитини погіршився під час проживання з [PERSON] . [PERSON] зазначає, що не має змоги спілкуватись з сином, дізнатись про його стан здоров`я, підтримати та приділити увагу сину. Дані обставини порушують її право на рівне виховання дитини та порушує збереження зв`язків дитини з родиною. [PERSON] має достатній рівень заробітку, що підтверджується відповідними доказами по справі, вона має можливість у повній мірі забезпечити сина усім необхідним, сприяти розумовому та фізичному розвитку, забезпечити можливість дитини відвідувати гуртки та секції. Дитина має частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (1/5 частка). З 12.07.2014 [PERSON] перебуває в шлюбі з [PERSON] , в якому народилась спільна дитина [PERSON] , 2015 р.н. Під час спільного проживання діти добре ладнали, гралися, разом проводили час. Виходячи з викладеного [PERSON] не бачить жодних перешкод у тому, щоб [PERSON] проживав з нею у повній сім`ї. Посилаючись, як на підставу своїх вимог на норми статей 141, 142, 157, 160 Сімейного кодексу України та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», просила суд визначити місце проживання дитини разом з нею. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. На підставі ст. 19 СК України витребувано від Служби у справах дітей ВМР письмовий висновок щодо доцільності чи відсутності доцільності визначення місця проживання дитини з [PERSON] (а.с. 39-40 т. 1). 24.02.2020 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей ВМР, про визначення місця проживання дитини, в якій [PERSON] просив визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Позов мотивовано тим, що після розірвання шлюбу у 2011 році за домовленістю батьків дитина проживала разом з матір`ю, яка згодом уклала шлюб та народила доньку. За час проживання [PERSON] з [PERSON] неодноразово виникали конфлікти між сторонами справи через те, що мати створювала перешкоди в участі батька у вихованні дитини. [PERSON] був змушений вирішувати це питання через органи опіки та піклування, а також шляхом звернення до правоохоронних органів. [PERSON] перебуває в стадії розірвання шлюбу зі своїм другим чоловіком (справа 127/27223/19). Крім того має місце спір про участь у вихованні меншої дочки [PERSON] із бабою [PERSON] . Восени 2019 у [PERSON] значно погіршились стосунки з [PERSON] . На початку грудня 2019 син [PERSON] захворів та скаржився на поганий стан здоров`я. 12.12.2019 [PERSON] , в черговий раз посварившись з матір`ю, вирішив піти до свого дідуся, якому і поскаржився на хворобу, про що дід одразу повідомив батька і вони разом звернулись до лікаря. За таких обставин [PERSON] з 12.12.2019 проживає разом з батьком у приватному будинку [ADDRESS] , загальною площею 100 кв.м. У будинку батька для дитини облаштовано безпечне та комфортне місце проживання з окремою кімнатою та ліжком, місцем для навчання та розвитку. У помешканні дотримуються санітарно гігієнічних норм, територія навколо будинку є безпечною для дитини. [PERSON] являється приватним підприємцем, займається торгівлею продуктами харчування у ТЦ «Караван», має стабільний самостійний дохід, за рахунок якого має можливість забезпечити достойний рівень проживання, не має шкідливих звичок, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, ніколи не звертався за допомогою до КНП «ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка». Про дитину також піклуються його дідусь та бабуся зі сторони батька, які також проживають у наведеному вище будинку. Таким чином [PERSON] наголошує, що він, а також дідусь та бабуся [PERSON] є гарним оточенням для дитини, створили дитині належні умови для проживання, у них склались гарні стосунки. Дитина зростає у атмосфері дружби та любові. [PERSON] відвідує школу, цікавиться успіхами сина, відвідує заняття із плавання, постійно піклується про фізичний стан дитини. [PERSON] приділяє значний час розвитку та дозвіллю дитини. У сина з батьком склались довірливі стосунки. [PERSON] зазначає, що спілкуванню дитини з матір`ю ніхто не перешкоджає, проте син після минулих конфліктів не дуже приязно ставиться до матері, інколи відмовляється розмовляти з нею по телефону. Разом з тим, під впливом батька дитина за час проживання з ним відвідувала будинок матері та спілкувалась з нею та меншою сестричкою. Зазначив, що проживання дитини з батьком повністю відповідає інтересам дитини, [PERSON] жодних перешкод у спілкуванні матері з дитиною не чинить. Визначення місця проживання дитини з батьком не впливатиме на взаємовідносини [PERSON] та [PERSON] , оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись, як на підставу своїх вимог на норми статей 7, 141, 150, 153, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» просив суд визначити місце проживання дитини разом з батьком. (а.с. 65-70 т. 1) Ухвалою суду від 05.03.2020 в межах підготовчого провадження прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей ВМР про визначення місця проживання дитини, об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом до спільного розгляду з вимогами за первісним позовом. Витребувано у Служби у справах дітей Вінницької міської ради висновок щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с. 126 127 т. 1). Також 24.02.2020 від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на первісну позовну заяву, в якому представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні первісного позову з наступних підстав. Обґрунтування первісної позовної заяви [PERSON] з посиланням на принцип 6 Декларації прав дитини, щодо неможливості розлучення малолітньої дитини з матір`ю, за виключенням тих випадків, коли є виняткові обставини на переконання адвоката Мишковської Т.М. не може бути прийнято судом до уваги, оскільки Декларація прав дитини не є міжнародним договором, а тому не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України. Про це наведено в постанові ВП ВС у справі № 402/428/16 ц від 17.10.2018). Вказала, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Під забороною розлучення дитини із своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі і матері, прав та інтересів дитини, передбачених Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. При вирішенні спору суд має прийняти до уваги якнайкраще забезпечення інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини), що узгоджується з нормами Конституції та законів України, тому саме їх норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Доводи первісного позову щодо погіршення стану здоров`я дитини уже після його проживання з батьком спростовуються відповіддю КНП «Центру первинної медико санітарної допомоги № 5 м. Вінниці, з якої видно, що уже 12.12.2019 дитина була хвора, тобто до батька він прийшов уже хворий та повідомив, що хворіє кілька днів. Спілкуванню [PERSON] з матір`ю ніхто не перешкоджає, проте син після минулих конфліктів не дуже приязно ставиться до матері, інколи відмовляється спілкуватись з нею по телефону. Під впливом батька син [PERSON] відвідує помешкання матері та спілкується з нею. Окрім того [PERSON] уже під час проживання з батьком відвідував святковий виступ своєї сестрички у дитячому садочку. [PERSON] до будинку, де на даний час проживає дитина разом з [PERSON] , приходила лише один раз. Окрім того представник [PERSON] при вирішенні спору на підставі ч. 2 ст. 160 СК України просила врахувати думку дитини щодо визначення її місця проживання. В задоволенні первісного позову просила відмовити а зустрічний позов задоволити. (а.с. 59 61 т. 1). 31.03.2020 на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому представник позивача за первісним позовом [PERSON] просив відмовити у задоволенні зустрічного позову та задоволити первісний позов виходячи з доводів та доказів, що наведено у первісній позовній заяві. Додатково зазначив, що виключно після того, як батько забрав дитину до себе, що відбулось у грудні 2019 року, стосунки матері з сином зіпсувались. Бабуся та дідусь дитини зі сторони батька також здійснюють вплив на дитину, оскільки вони також не бажають щоб дитина спілкувалась з матір`ю. Дідусь, бабуся зі сторони батька та власне сам батько безпідставно вважають, що мати погано відноситься до дитини та не забезпечує всім належним, скоріш за все не дозволяє того, що дозволяє батько, а саме не ходити до школи, не ходити на спортивні секції, в результаті чого збільшилась вага дитини, дитина сама гуляє по місту після 21 год. За час проживання дитини з матір`ю стосунки з дитиною були зразковими, стан здоров`я був хорошим, успішність у школі кращою. У відзиві представник заперечив наявність конфліктів між матір`ю та сином під час проживання дитини з матір`ю. [PERSON] не має можливості бачитись з сином, спроби побачення здійснювались неодноразово. [PERSON] стверджує, що сина налаштовують проти матері і вона не має можливості цьому перешкоджати. Вважає, що саме матір може найбільшою мірою сприяти гармонійному розвитку малолітнього сина. Вважає, що дитина має бути заслухана в суді, на підставі ст. 171 СК України, разом з тим, позиція дитини щодо визначення місця проживання разом з батьком не може бути абсолютною для суду, така позиція має бути оцінена судом з урахуванням інших доказів по справі. (а.с. 137 140 т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] первісний позов підтримав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити з тих підстав, що наведено у первісному позові та у відзиві на зустрічну позовну заяву. Зазначив, що батько негативно впливає на дитину, дитина перестала відвідувати спортивну секцію «Кудо», втратила інтерес до навчання, набрала зайву вагу. Дитина відмовляється спілкуватись з мамою, не відвідує мати на свята. [PERSON] має у власності нерухоме майно, де дитина може проживати а також достатнього рівня заробіток для забезпечення дитині нормальних умов проживання. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] також підтримала первісний позов, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити з підстав, що наведено у її позовній заяві. Додатково зазначила, що [PERSON] забрав у неї дитину, дитина припинила відвідування гуртків та секцій, погіршилась успішність дитини в навчанні. Дитина ходить в поношених речах, неохайна. [PERSON] змінив віросповідання та сповідує Іслам. [PERSON] навертає і дитину в [PERSON] . Вона не заперечує, що син [PERSON] не хоче її бачити, однак таке відношення до неї дитини обумовлено впливом батька [PERSON] . Вона вважає, що її син [PERSON] до її меншої доньки відноситься негативно, йому подобається, коли її менша донька [PERSON] від другого чоловіка плаче. Повідомила, що її син [PERSON] відвідує її десь 1 раз на місяць. Кожного разу, коли [PERSON] приходить до неї додому вона намагалась поговорити з ним, щоб [PERSON] залишився проживати з нею, однак [PERSON] щодо неї негативно налаштований і не погоджувався залишитись проживати з нею. Вона вважає, що пояснення сина [PERSON] , надані працівникам поліції у грудні 2019 року, що у нього з мамою конфлікт на протязі півроку, не відповідають дійсності, назвала такі пояснення брехнею. Хоч дитина і не бажає проживати з матір`ю, якщо рішення буде ухвалено на її користь, вона впевнена, що зможе перелаштувати дитину до попереднього стану за допомогою психологів. На запитання суду повідомила, що її повторний шлюб з чоловіком [PERSON] розірвано. На запитання суду повідомила, що рівень її доходу становить в середньому 15 тис. грн. на місяць. Вона проживає по [ADDRESS] з дочкою, це квартира її батька. На запитання суду повідомила, що з початку проживання сина [PERSON] з батьком вона не приймає участь у матеріальному утриманні дитини, бо дитині заборонили брати від неї будь які речі. Нерухомості на праві власності у неї немає, окрім 1/5 частки у квартирі, що по [ADDRESS] . На запитання суду повідомила, що психологічний вплив батька на дитину полягає у тому, що батько дитину задобрює. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] заперечувала проти задоволення первісного позову та просила задоволити зустрічний, з тих же підстав, що наведено у відзиві на первісний позов та зустрічному позові. Додатково зазначила, що дитина у такому віці, в якому норма, щодо недопустимості розлучення дитини з матір`ю не підлягає до застосування. [PERSON] в судовому засіданні визнала, що зі своїм другим чоловіком вона розлучена, а тому її доводи щодо проживання дитини у повній сім`ї не заслуговують на увагу. Під час надання пояснень [PERSON] визнала обставину, що син [PERSON] її відвідує, а тому її доводи, щодо чинення [PERSON] їй перешкод у спілкуванні з сином також не заслуговують на увагу. Зазначила, що спір має бути вирішений з урахуванням думки дитини, яка у такому віці вже є сформованою та самостійною. Як свідчить висновок експерта, що наявний в матеріалах справи, думка дитини щодо місця її проживання сформована без участі батька, та будь якого тиску з цього приводу зі сторони батька немає. Дитині за місцем проживання батька облаштовано робоче (навчальне) місце в окремій кімнаті, батьком забезпечено наявність у дитини необхідного шкільного приладдя, одягу, харчування, тощо. Дитина за місцем проживання батька почуває себе безпечно та комфортно. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] свій позов підтримав, просив його задоволити, в задоволенні первісного позову просив відмовити. Додатково зазначив, що [PERSON] під час проживання сина [PERSON] з нею, постійно чинила перешкоди у його спілкуванні з сином. Він звертався до Служби у справах дітей ВМР щодо визначення способів його участі у спілкуванні з дитиною та такі способи участі було визначено відповідним рішенням, яке ним виконувалось. 12.12.2019 у [PERSON] був день народження. Він подзвонив до [PERSON] , щоб той його поздоровив, в цей час [PERSON] плакав і сказав, що мати його побила ременем і відправила його на секцію «Кудо», але [PERSON] сказав, що погано почувається і мабуть піде до діда. Коли [PERSON] прийшов до його батька (свого діда) [PERSON] викликав поліцію, щоб зафіксувати факт, що дитина прийшла сама. Цього ж дня увечері уже [PERSON] викликала поліцію, однак уже тоді [PERSON] сказав, що хоче проживати з батьком. Після цього [PERSON] не віддала жодних речей [PERSON] , шкільного приладдя. [PERSON] всім необхідним сина забезпечив на протязі кількох днів після цього. [PERSON] дуже любить свою меншу сестричку, а тому [PERSON] незрозуміло, чому [PERSON] вказує, що [PERSON] жорстоко з нею поводиться. [PERSON] за свою сестричку переживає. [PERSON] не заперечує щодо спілкування [PERSON] з [PERSON] , однак [PERSON] за місцем проживання [PERSON] не завжди приймають. Він дійсно цікавиться [PERSON] , спілкується з людьми такого віросповідання, але вважає себе християнином, він хрещений у православній церкві. Він не сповідує Іслам, не дотримується традицій та обрядів Ісламу. Йому відомо, що [PERSON] била [PERSON] на ґрунті сімейних розладів зі своїм другим чоловіком. На запитання суду повідомив, що дійсно мали місце факти, коли [PERSON] викликав поліцію у дні коли дитина перебувала у матері, але лише тоді, коли дзвонив до [PERSON] , і той повідомляв йому, що його утримують мати та бабуся, під час чого [PERSON] плакав. Коли поліція приїжджала [PERSON] відпускали, що зафіксовано у документах поліції (таких випадків було 2). [PERSON] не подобається « [PERSON] », йому подобається хокей. [PERSON] займається англійською, математикою, українською мовою, однак репетитори довідок не видають. [PERSON] дійсно поправився в 10 років, однак він росте, має зріст 1 метр 60 сантиметрів, зараз він на дієті, однак має повноцінний раціон. Доходи [PERSON] становлять від 13 до 20 тисяч гривень на місяць, він є ФОПом на спрощеній системі та торгує продуктами харчування. [PERSON] відвідує матір безсистемно, буває кілька днів підряд, потім конфлікт і дві неділі не ходить. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Остапець Н.М. в судовому засіданні підтримала висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 10.09.2020 про доцільність визначення проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с. 183 185 т. 1). В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] . З [PERSON] вона перебуває в дружніх відносинах, зі [PERSON] в нейтральних, [PERSON] є її однокласником. Коли [PERSON] та [PERSON] проживали разом вона до них часто приходила. Відносини в родині були нормальними. Вона проживає неподалік від [PERSON] , разом з тим по фактичним обставинам справи вона нічого повідомити не може, оскільки їй нічого не відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона являється головою квартального комітету «Царина», на території якого проживає родина [PERSON] . З усіма сторонами по справі вона в спорі чи в неприязних відносинах не перебуває. Їй відомо, що батьки [PERSON] дуже раділи внуку, коли він з`явився на світ. Коли подружжя [PERSON] та [PERSON] розлучилось, [PERSON] виїхала проживати до іншого місця. 27.12.2019 їй стало відомо від батька [PERSON] , що [PERSON] прийшов проживати до них. Прийшовши до них [PERSON] повідомив, що він голодний, що його в сім`ї матері ображають. В цей день вона бачила [PERSON] біля будинку Старчуків, яка сказала, що [PERSON] утримують її сина [PERSON] . Близько 13 год. Романа вивели з будинку [PERSON] та [PERSON] , при яких у її присутності дитина в істериці кричала, що вона залишиться проживати з батьком і до матері не піде. Після цього в січні 2020 року вона відвідала будинок [PERSON] , де бачила, що дитина доглянута, одягнута, нагодована. Вона спілкувалась з дитиною, яка була задоволена перебуванням у батька. Такі ж розмови з дитиною у неї відбувались весною та літом 2020 року на вулиці. З власних спостережень вона бачила, що дитина відчуває себе комфортно, задоволена життям з батьком. Їй відомо, що [PERSON] дитині все купує, одягає, взуває, утримує, оплачує гуртки та секції та забезпечує навчальним приладдям. [PERSON] як батько дуже любить [PERSON] . [PERSON] говорив їй, що не створює нову сім`ю, оскільки всю свою увагу приділяє сину. На її переконання психоемоційний стан сина під час проживання з батьком лише покращився. Дитина усім забезпечена, гарно та охайно одягнута. [PERSON] їй скаржився лише на те, що батько заставляє його навчатись. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є секретарем квартального комітету «Царина». Ні з ким з учасників справи вона в спорі не перебуває. Повідомила, що вона також являється сусідкою родини [PERSON] . В 2019 році перед [PERSON] вона почула галас на вулиці. Коли вийшла то побачила, що кричить на вулиці [PERSON] та її батько. Тоді вона бачила, що дитина налякана і не хотіла тоді виходити на вулицю. Роман стояв тоді за хвірткою і з мамою спілкуватись не хотів. Їй відомо, що [PERSON] належним чином піклується про сина, дитина охайно одягнута, дитина «розквітла». Батько з сином разом проводять час, їздять на шашлики, на рибалку. На її переконання дитина почуває себе комфортно. У дитини прекрасні відносини з дідусем та бабусею [PERSON] . Їй відомо, що інколи [PERSON] з бабусею ходить до церкви. [PERSON] їй особисто говорив, що повертатись до матері він не хоче, бо його там ніхто не любить. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона колишній класний керівник Старчука Романа. Вона була його класним керівником з 1 по 4 клас, тобто з 2016 по 2020 роки. [PERSON] прийшов до школи досить підготовленим. Проблеми з поведінкою вирішувались у звичайному порядку. У 3-4 класі успішність [PERSON] погіршилась, вона це пояснює тим, що ускладнилась програма. Зараз вона [PERSON] бачить рідко, при спілкуванні [PERSON] їй повідомив, що у нього все добре. Також повідомив, що сумує за сестричкою, але він приходить до неї в гості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] на даний час проживає з батьком. Стосунки у батька і сина дуже гарні. Її дочка товаришує з [PERSON] . Раніше [PERSON] був більш замкнутим, зараз на її думку дитина більш відкрита. Вона була свідком того, як [PERSON] гуляє разом з батьком, як вони проводять час, зазвичай в ігровій формі. Її дочка розповідала їй, що [PERSON] казав, що [PERSON] не пускала його до батька. З її спостережень вона знає, що дитина доглянута, охайно одягнена. В судовому засіданні малолітній [PERSON] повідомив, що він бажає проживати разом з батьком, оскільки з батьком йому проживати комфортніше. Батько не забороняє йому спілкуватись з мамою, а навпаки наполягає на цьому. За час проживання з батьком, а це вже більше року, він відвідував свою маму близько 50 разів. Мати його в гості не запрошує, його відвідини матері це або його ініціатива або ініціатива його батька. Під час відвідин матері остання постійно переконує його щоб він проживав разом з нею. Одного разу мати утримувала його в себе вдома в квартирі, що по [ADDRESS] , це було на день народження його сестрички, а він не хотів у неї залишатись. У будинку, де він на даний час проживає разом з батьком, облаштовано його навчальне місце, де він може навчатись. Під час його проживання з матір`ю були випадки, коли мати його била по рукам та обзивала негарними словами, наприклад називала його «товстим», принижувала його, казала що «він в житті нічого не доб`ється, як і його батько». Коли він робив уроки мати називала його «тупим». Під час проживання з матір`ю він часто ходив голодним. 12.12.2019 йому треба було іти на тренування на «Кудо», він казав матері, що йому погано і що він голодний, однак він все одно пішов на тренування. По дорозі на тренування він вирішив піти до свого дідуся зі сторони батька. Коли він прийшов до дідуся батько його запитав де він хоче проживати з ним чи з мамою. Саме тоді він вирішив, що хоче проживати з батьком. Він говорив про це матері, однак остання з цим не змирилась. Коли він почав проживати у батька він просив у матері, щоб вона віддала йому його кота, велосипед, планшет і одяг, однак мати не віддала йому його речей. Також мати не віддала шкільне приладдя та приладдя для гри в хокей. Батько його хвалить за успіхи у навчанні, за неуспішність ніколи його не б`є, а навпаки підбадьорює, пояснює, щоб було краще. Батько з ним займається уроками, вважає, що його успішність в навчанні за час проживання з батьком покращилась. Зараз він гуртки не відвідує, тому що карантин. Він вважає себе слухняним хлопцем. На запитання суду повідомив, що він боїться мами, зараз уже не так як раніше, але все одно боїться. Повідомив, що в нього виникав страх з приводу того, що мати його може вдарити, мати могла його вдарити чим завгодно. Батько запитує його думку у питаннях, що його стосуються. Його мрія залишитись проживати з батьком і коли виросте відкрити свій бізнес. Батько його завжди мотивує за успіхи в навчанні, щось купує або дає гроші. Він давно хотів перейти жити до батька, однак боявся матері і що вона йому щось зробить, однак він перейшов до батька і нічого страшного не сталося і тому він хоче залишитись проживати з батьком. Він вважає себе православним та батько на нього не впливає аби він змінив свою віру. Його батько добрий та хороший, він старається бути гарним батьком. Мати ж навпаки зривалась на ньому, ображала і била його. З батьком йому краще та комфортніше. За період проживання з батьком він хворів кілька разів кашлем, однак виліковувався швидко. Батько на нього руки жодного разу не підняв і завжди намагається домовитись. Залишитись проживати з батьком це його усвідомлене рішення. Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, заслухавши думку дитини, місце проживання якої є предметом спору, свідків, дослідивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені суду докази, суд вважає, що первісний позов не підлягає до задоволення, а зустрічний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі з 31.08.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.07.2011 у справі №2 1497. Рішення набуло законної сили 26.07.2011 року (а.с. 14 т. 1). Під час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8 т. 1). Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] дитина залишилась проживати разом з матір`ю [PERSON] . Вказана обставина не заперечується учасниками справи, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Як вбачається з заяв [PERSON] до Вінницької міської ради та відповідей на вказані заяви Вінницької міської ради, а також з відповідей на звернення до органів Національної поліції, у сторін по справі після розірвання шлюбу та під час роздільного проживання постійно виникали конфлікти та непорозуміння з приводу участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні спільної з [PERSON] дитини - [PERSON] . Вказаний конфлікт між колишнім подружжям врегульований не був, компетентні органи надали роз`яснення, що цей спір може бути вирішено в суді. (а.с. 104 105, 109 114 т. 1). [PERSON] , намагаючись встановити в позасудовому порядку способи участі у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , двічі звертався до Служби у справах дітей Вінницької міської ради з метою встановити порядок його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , що мало місце в 2012 та в 2018 роках. В обох випадках [PERSON] було визначено способи його участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , про що свідчать відповідні витяги з рішень Виконкому ВМР від 13.12.2012 року № 3141 та від 29.11.2018 № 2613, разом з тим, конфлікти між сторонами по справі не припинились. (а.с. 10, 108 т. 1). Як слідує зі змісту наведених вище заяв та відповідей на них, а також нотаріальної заяви від 22.06.2018 про звернення до [PERSON] про надання згоди на поїздку на відпочинок до смт. Затока Одеської області, [PERSON] намагався приймати активну участь у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON] (а.с. 110 111 т. 1) Як встановлено судом, з 12.12.2019 малолітній [PERSON] почав проживати разом з батьком [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Вказана обставина не заперечується учасниками справи, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України також не підлягає доказуванню. Вказана обставина також встановлена матеріалами перевірки звернення [PERSON] від 12.12.2019 року, що проведена Лівобережним відділенням поліції Вінницького Відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 17.12.2019. Згідно пояснень малолітнього [PERSON] , що відібрані під час цієї перевірки, останній повідомив, що на даний час він проживає з матір`ю. З батьком зустрічається час від часу. Відносини із матір`ю останнім часом стали напруженими, а саме між ними постійні конфлікти. 12.12.2019 [PERSON] пішов до свого дідуся, так як хотів із ним та батьком побачитись. В подальшому після розмови з батьком неповнолітній виявив бажання пожити із батьком. (а.с. 113,114 т. 1). В судовому засіданні малолітній [PERSON] повідомив суду, що 12.12.2019 він самостійно прийшов до будинку дідуся, що за адресою [ADDRESS] , де також проживає його батько, що в сукупності з матеріалами перевірки органів Національної поліції спростовує позицію позивача за первісним позовом [PERSON] , що [PERSON] самоправно забрав дитину, порушуючи вимоги рішень виконкому ВМР щодо визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини. Як слідує з Акту оцінки потреб сім`ї від 14.01.2020 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в житловому будинку, в [ADDRESS] , площею 100 кв.м. Згідно висновку оцінки потреб, зі слів батька, дитина (станом на 14.01.2020) хворіла з 12.12.2019 по 13.01.2020. Дитина погано себе почувала, зі слів батька втекла від матері до нього. [PERSON] просив їсти, а мати вигнала його на тренування. (а.с. 92 102 т. 1). Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 07.02.2020, що видана квартальним комітетом «Царина», в будинку, що за адресою [ADDRESS] , проживають [PERSON] , його батько [PERSON] , його мати [PERSON] , а також син [PERSON] (а.с. 79, 85 87 т. 1). З викладеного слідує, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком, а також з дідусем та бабусею по лінії батька. [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання, допомагає батькам по господарству, користується авторитетом у сусідів, скарг на нього до квартального комітету не надходило. Дідусь та бабуся [PERSON] [PERSON] та [PERSON] позитивно характеризуються, як за місцем проживання так і за місцем роботи. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на обліку в КП ВОНД «Соціотерапія» та ВОКПЛ ім. академіка О.І. [PERSON] не перебувають, за медичною допомогою не звертались. (а.с. 80 84, 88 91 т. 1). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань [PERSON] є фізичною особою підприємцем, що здійснює підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с. 115 115 т. 1). Як встановлено з податкової декларації платника єдиного податку фізичною особою підприємцем за 2019 рік обсяг доходу за звітний період відповідно до ст. 292 Податкового кодексу України ставив 168251,5 грн. (а.с. 117- 118 т. 1). З огляду на викладене суд приходить до висновку, що [PERSON] має достатній рівень доходу для матеріального забезпечення та утримання сина [PERSON] , забезпечення йому належних умов навчання та розвитку. Службою у справах дітей Вінницької міської ради був наданий суду висновок від 10.09.2020 року №01-00-011-50004, згідно з яким орган, уповноважений державою здійснювати захист інтересів дітей, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с.183 185 т. 1). При ухваленні вказаного висновку Служба у справах дітей врахувала як умови проживання дитини за місцем проживання батька, за яким створено всі належні умови, так і думку дитину, яка була з`ясована в ході розгляду питання надання висновку, згідно якої дитина бажає проживати з батьком [PERSON] . Як вбачається з довідки КЗ «Загальноосвітня школа І ІІІ ступенів № 32 від 16.01.2020 у грудні 2019 року [PERSON] декілька разів підходив до класного керівника дитини поцікавитись навчальними успіхами [PERSON] . Декілька разів [PERSON] підходив до школи під час перерв, чекав в коридорі, коли [PERSON] до нього вийде. Після таких зустрічей [PERSON] повертався до класу з гостинцями та певною сумою грошових коштів (а.с. 2 т. 2). Як встановлено судом позивач за первісним позовом [PERSON] фактично мешкає за адресою [ADDRESS] , є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , та отримує достатнього рівня грошове забезпечення (за період з червня по листопад 2019 року 71767, 42 грн.; в середньому 11961 грн. на місяць). Її шлюб з [PERSON] розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2020 у справі 127/27223/19, яке набуло законної сили. (а.с.1112 т.1; http://www.reestr.court.gov.ua/Review/87774690). В ході судового розгляду, відповідно до положень ст.171 СК України, судом з`ясована думка дитини щодо предмету спору. В судовому засіданні дитина пояснила, що бажає проживати разом з батьком, з матір`ю бажає спілкуватися та підтримувати відносини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги,\~особлива увага\~має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, на яку як на підставу своїх вимог посилається позивач за первісним позовом, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини, буди розлучена зі своєю матір`ю. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». З огляду на викладене суд констатує, що жоден з батьків не має наперед встановлених законодавчих переваг при вирішенні питання з ким із них має проживати дитина. Це питання вирішується судом з урахуванням комплексу представлених доказів та встановлених фактичних обставин справи. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] позитивно характеризується, має самостійний, хоч і мінливий, але стабільний дохід від підприємницької діяльності, забезпечений придатним для нормального виховання та розвитку малолітнього [PERSON] житлом, в якому створено належні умови для виховання та розвитку дитини, бажає визначити місце проживання дитини [PERSON] з собою. Таке ж бажання виявляє і дитина, яка в судовому засіданні повідомила, що їй комфортніше та краще проживати з батьком. [PERSON] досяг десятирічного віку та має право приймати участь у вирішенні питання щодо його місця проживання. На переконання суду така позиція дитини є її усвідомленим рішенням. Суд враховує ту обставину, що дитина з батьком проживає з 12.12.2019 року та думка дитини з приводу визначення свого місця проживання не змінилася, а лише більш чітко сформувалась. Бажання дитини проживати з батьком є самостійно сформованим та таким що склалось без будь якого стороннього впливу чи тиску. Суд відхиляє доводи позивача за первісним позовом та його представника щодо чинення [PERSON] чи його батьками будь якого впливу на позицію малолітнього [PERSON] щодо визначення місця проживання разом з батьком, оскільки ознак негативного психологічного впливу (чи психологічного тиску) на нього, за результатами психодіагностичного обстеження не виявлено (висновок судово психологічної експертизи № 7111/20-21 від 30.10.2020) (а.с. 216 222 т. 1). З цих самих підстав суд приймає до уваги, в якості підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком, висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 10.09.2020 року №01-00-011-50004, згідно з яким служба вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с.183 185 т. 1). Суд враховує вказаний висновок при вирішенні справи, оскільки він є достатньо обґрунтованим та таким, що наданий з урахуванням думки малолітнього [PERSON] , що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 160 СК України, та ст. 171 СК України. При вирішенні цієї справи на користь позивача за зустрічним позовом суд враховує також те, що під час судового розгляду однозначно встановлено, що дитина виявляє більшу особисту прихильність та довіру до батька, між батьком та дитиною склались теплі та дружні стосунки засновані на взаємній повазі та розумінні. Батько [PERSON] забезпечує дитину як матеріально так і підтримує морально. Така підтримка має місце як під час успіхів так і під час невдач малолітнього [PERSON] . Натомість, з матір`ю [PERSON] у дитини склались конфліктні та внутрішньо напружені стосунки, що не заперечувалось самою [PERSON] в судовому засіданні, та вбачається з її пояснень, наданих суду. Стан здоров`я, вік та фізичний розвиток малолітнього [PERSON] дозволяє проживати йому разом з батьком. Крім цього судом встановлено, що батько дитини [PERSON] не чинить [PERSON] перешкод у спілкуванні з дитиною. Малолітній [PERSON] під час проживання з батьком неодноразово відвідував матір (згідно позиції матері 1 раз на місяць, згідно позиції дитини близько 50 разів за весь період), а тому саме проживання дитини з батьком буде відповідати рівному балансу на спілкування дитини як з батьком так і з матір`ю. Доводи позивача за первісним позовом, щодо проживання дитини у повній сім`ї у разі визначення місця проживання разом з матір`ю судом до уваги не приймаються оскільки другий шлюб [PERSON] на даний час розірвано. Отриманням [PERSON] достатнього рівня доходу за місцем роботи, що дозволяє утримувати дитину, не є визначальним критерієм при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини. Батько [PERSON] піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, піклується про стан здоров`я дитини, приділяє дитині належну увагу, як під час виконання малолітнім [PERSON] уроків так і під час проведення дозвілля, дитина охайно одягається та матеріально забезпечена усім необхідним. Вказана обставина судом встановлена як з показів свідків [PERSON] , [PERSON] , так і з пояснень малолітнього [PERSON] , які узгоджуються між собою. Про турботу батька станом фізичного здоров`я дитини свідчать медичні документи, що наявні в матеріалах справи, які сформовані лікарями під час обстежень дитини за період проживання з батьком. Мати ж на протязі періоду проживання дитини з батьком не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, що визнано [PERSON] в судовому засіданні під час надання нею пояснень. Як встановлено судом [PERSON] поважає свого малолітнього сина [PERSON] , не застосовує до нього фізичних покарань, які принижують людську гідність, не застосовує до дитини словесних образ. Малолітній [PERSON] зростає у безпечному, спокійному та стійкому середовищі в благополучній сім`ї [PERSON] , в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Як встановлено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У цьому зв`язку суд зазначає, що позивачем за первісним позовом, а так само його представником суду не представлено жодних доказів негативного впливу [PERSON] на малолітнього [PERSON] , погіршення успішності в навчанні дитини за час проживання дитини з батьком, негативного чи будь якого іншого впливу в частині ініціювання зміни дитиною віросповідання, тощо, а тому такі доводи сторони позивача за первісним позовом також судом до уваги не приймаються. Проживання дитини разом з батьком жодним чином не впливає на право власності дитини [PERSON] на частку у квартирі, що знаходиться по [ADDRESS] , та жодним чином не стосується предмету доказування у цій справі. З наведеного вище суд приходить до висновку, що якнайкращому забезпеченню інтересів дитини буде відповідати визначення місця його проживання разом з батьком [PERSON] . Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що первісний позов до задоволення не підлягає, а зустрічний позов слід задоволити у повному обсязі. При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку суд вирішує спір не про розлучення дитини з матір`ю, а про визначення місця проживання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved