Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є сином позивача та зареєстрований у вищевказаному будинку, проте тривалий час, а саме з 2016 року у ньому не проживає. У добровільному порядку відповідач не знімається з реєстрації з належного позивачу на праві приватної власності будинку, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищенаведеного, представник позивача просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 09.08.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для подачі відзиву, позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 08.10.2021 р. підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача - А. Ю. Скворцова у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач - [PERSON] відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с.28,32). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно положеньч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування (а.с.12), копією свідоцтва про право власності (а.с.13). Відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаному будинку, що підтверджується довідкою ВЦА с. Кримське Новоайдарського району Луганської області №175 (а.с.15), проте з 2016 року за вказаною адресою не проживає, що підтверджується копією акту обстеження місця реєстрації та проживання (а.с.16). Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації без поважних причин з 2016 року, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до пункт 1.2.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,00 грн. Ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 09.08.2021 р. позивачу [PERSON] на підставі ч.1, ч.2 ст. 82 ЦПК України відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. 10.11.2021 р. від представника позивача - адвоката Скворцової А. Ю. до суду надійшла квитанція про сплату судового збору у розмірі 908,00 грн. (а.с.35-36). Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 386, 405 ЦК України, ст. 71, 72, 150 ЖК України,

Outcome: approved