Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

[PERSON] 01.02.2019р. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ФОП [PERSON] , в якій просив розірвати договір підряду від 26.06.2018р., стягнути суму сплаченого авансу, пеню, збитки, неустойку та відшкодувати моральну шкоду. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.03.2019р. позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 18). Одночасно з позовною заявою, 01.02.2019р. до суду надійшла заява [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову, яка ухвалою судді Ткаченко Н. В. від 11.03.2019р. була повернута заявнику (а.с. № 19). В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 26.06.2018р. між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір підряду № 23/06-01. Відповідно до умов якого, виконавець зобов`язався за завданням замовника виконати роботи, передбачені п. 1.2 договору, а замовник зобов`язався прийняти виконані роботи та сплатити їх вартість. До робіт, які повинні були бути виконані виконавцем за договором, тобто відповідачем, і які є його предметом відносяться: виготовлення меблів, доставка виготовлених меблів у приміщення замовника, установка меблів в приміщенні замовника. Загальна вартість робот складає 70 680 грн. Перша передоплата складає 70% загальної суми договору, що становить 49 450 грн. та дана сума була сплачена відповідачу. Проте, до теперішнього часу відповідач взагалі не виконав умови за даним договором, меблі не були виготовлені, не доставлені та не встановлені за адресою, яку позивач визначав як приміщення замовника у п.1.6 Договору. 10.10.2018р. позивачем було надіслано відповідачу претензію про порушення строків надання послуг за договором, у якій позивач просив сплатити неустойку у розмірі 10 000 грн. та на протязі 7 днів з моменту отримання претензії виконати роботи, яку відповідач отримав особисто 10.11.2018р., проте відповіді не надійшло. Таким чином відповідач порушив зобов`язання за договором, чим порушив право позивача, як споживача послуг, на отримання меблів та у зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 611, 612, 625, 865 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів» просив розірвати договір підряду від 26.06.2018р., стягнувши з відповідача сплачену позивачем суму авансу в розмірі 49 450 грн. Крім того, просив стягнути відповідно до умов п.п.8.1 Договору пеню в розмірі 0,01% від вартості невиконаних робіт за кожен день прострочки в виконанні робіт, що становить 961 грн. 25коп.; збитки, відповідно до умов п.п.8.1 Договору, у сумі 20% від загальної суми договору що становить 14 136 грн.; неустойку, в розмірі 3-х % загальної вартості замовлення, відповідно до вимог ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», що становить 2 120 грн. 40коп. та відшкодувати моральну шкоду, яку позивач оцінив у розмірі 10 000 грн. Ухвалою суду від 25.04.2019р. було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано з різних організацій та установ інформацію щодо рухомого, нерухомого майна та відкритих рахунків відповідача (а.с. № 39). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.04.2020р. було задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову від 16.04.2020р. та накладено заборону на відчуження рухомого майна - транспортного засобу марки «CHERY FLAGCLOUD», з номерним знаком [NUMBER] , 2005р.випуску, який зареєстрований за [PERSON] (а.с. № 176). В судове засідання 16.04.2020р. позивач надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, проти винесення по справі заочного рішення заперечував з огляду на те, що відповідач був обізнаний про наявність позову, оскільки його адвокат оскаржував ухвалу про відкриття провадження по справі. При винесенні рішення просив врахувати, що протягом встановленого договором підряду строку, меблі виготовлені не були, на телефонні дзвінки відповідач відповідав лише обіцянками, а на надіслану претензію жодної відповіді не надав. Додатково, в обґрунтування відшкодування моральної шкоди зазначив, що на час укладення договору, його дружина була вагітною та вони намагалися облаштувати житло до народження дитини, проте цього не сталося ані в 2018р., ані в 2020р. Майже половина строку вагітності дружини супроводжувалася нервовим станом, як для дружини так і для позивача (а.с. № 179). Відповідач в судові засідання, призначені на 25.02.2020р. та 16.04.2020р., двічі поспіль не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана була останнім в договорі підряду від 26.06.2018р., як місце знаходження ФОП. Крім того, дана адреса була зазначена самим відповідачем, як адреса для листування, в апеляційній скарзі на ухвалу про відкриття провадження по справі. В матеріалах справи наявні відомості з Веб-сайту Укрпошта про завчасне отримання відповідачем судової повістки на 25.02.2020р. (а.с. № 136, 138,139), sms-повідомлення про дату судового засідання 25.02.2020р. (а.с. № 145). Що стосується повідомлення відповідача про дату розгляду справи 16.04.2020р., то в матеріалах справи наявне поштове повідомлення про отримання судової повістки на 16.04.2020р. особисто ще 07.03.2020р. (а.с. № 160). Відповідач про причини неявки суд не сповістив, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи або про неможливість явки суду не надав, правом надання відзиву на позовну заяву (будучи обізнаним про наявність в суді позову - а.с. № 30, 41, 89-90) також не скористався. Отже, з урахуванням положень ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дату та час судових засідань по справі. Повідомляти представника відповідача - адвоката Биструшкіна О.С. про дати судових 25.02.2020р. та 16.04.2020р. законних підстав у суду не було, оскільки строк договору про надання правової допомоги № 17 від 23.04.2019р. сплинув 31.12.2019р. (а.с. № 34-35). За таких обставин та на підставі ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України, суд 16.04.2020р. розглянув справу за відсутності обох сторін та без технічної фіксації судового процесу технічними засобами. З огляду на відсутність сукупності умов, встановлених ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення (відсутність згоди позивача на ухвалення заочного рішення та заперечення позивача в цій частині, а також з огляду на те, що відповідач був обізнаний про наявність позову, оскільки його адвокат оскаржував ухвалу про відкриття провадження по справі), суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 26.06.2018р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір підряду № 23/06-01 (далі Договір), відповідно до умов якого, виконавець зобов`язався за завданням замовника виконати роботи, передбачені п. 1.2 договору, а замовник зобов`язався прийняти виконані роботи та сплатити їх вартість. До робіт, які повинні були бути виконані виконавцем за договором і які є його предметом відносяться: виготовлення меблів, доставка виготовлених меблів у приміщення замовника, установка меблів в приміщенні замовника (а.с. № 5-6). Відповідно до п.2 Договору виконавець зобов`язується виконати роботи в наступні строки: роботи з виготовлення меблів на протязі 60-ти робочих днів з дня сплати замовником авансового платежу відповідно до п.3.2. Договору; роботи з доставки виготовлених меблів - протягом 10-ти днів з дня оплати замовником суми авансового платежу згідно п.3.2.2 Договору; роботи монтажу меблів - протягом 3-х робочих днів в межах десятиденного строку з дня оплати замовником авансового платежу згідно п.3.2.2 Договору. Відповідно до п.3.1. Договору, загальна вартість робот, яка належить виконанню виконавцем складає 70 680 грн. Перша передоплата складає 70% загальної суми договору, що становить 49 450 грн. та дана сума була сплачена відповідачу (а.с. № 8). Відповідно до п. 3.2. оплата робіт, виконаних виконавцем за договором, проводиться замовником в наступному порядку: п.3.2.1. перший платіж - передоплата (аванс) в розмірі 70% загальної суми договору, що складає 49 450 грн. сплачується замовником в день підписання сторонами Дизайн-проекту. Таким чином, зобов`язання відповідача з виконання підрядних робіт, а саме виготовлення меблів, повинні були бути виконанні протягом 60-ти робочих днів з дня сплати замовником авансового платежу відповідно до п.3.2. Договору. Так позивачем, відповідно до умов п. 3.2.1. Договору сплачено передоплату (аванс) в розмірі 70% загальної суми договору, що складає 49 450 грн. (4 750 грн. + 18 000 грн. + 26 700 грн.), що підтверджується товарними чеками № 23/06, № 23/06-01 та квитанцією від 27.06.2018р. (а.с. № 8). Отже, в обумовлений Договором підряду строк замовником було перераховано відповідачу кошти в розмірі 49 450 грн., при цьому зобов`язання відповідача з виготовлення меблів повинні були бути виконані протягом 60-ти робочих днів з дня сплати замовником авансового платежу відповідно до п.3.2. Договору, тобто до 19.09.2018р., проте у зазначений строк роботи відповідачем виконані не були. 10.10.2018р. позивачем було надіслано відповідачу претензію про порушення строків надання послуг за договором, у якій позивач просив сплатити неустойку у розмірі 10 000 грн. та на протязі 7 днів з моменту отримання претензії виконати роботи, яку відповідач отримав особисто 20.10.2018р. (а.с. № 9, 181, 182), проте відповіді не надійшло. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.2 ст. 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до п.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідачем не виконано умови п. 2.1.1. у встановлений договором строк, належних та допустимих доказів виконання відповідачем зобов`язань за договором підряду не надано (акт здачі-приймання виконаних робіт, тощо), взагалі не надано будь-яких заперечень щодо предмету спору (при тому, що відповідач був обізнаний про наявність справи, представник відповідача двічі був у судових засіданнях, відповідач особисто отримував судові повістки), в той час, як позивачем надано докази виконання ним умов договору, а саме п.3.2.1, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено істотні умови договору, а тому договір підряду № 23/06-01, укладений 26.06.2018р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Приймаючи до уваги, що позивач в мотивувальній частині позовної заяви просив припинити дії договору підряду, між тим в прохальній частині просить розірвати договір підряду та посилається на норми ст.ст. 611, 612 ЦК України, суд при обранні норми права, яка підлягає застосуванню для вирішення даного спору та розірвання договору підряду, застосовує положення ст. 651 ЦК України, що не призводить до зміни предмета позову та обраного позивачем способу захисту. Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати КЦС у постанові від 08.04.2020р. по справі № 761/41071/19. З огляду на те, що даним рішенням розірвано договір підряду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачену позивачем відповідно до п.3.2.1. суму передоплати (авансу) в розмірі 49 450 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами. В задоволенні вимог позивача про стягнення пені в розмірі 0,01% від вартості невиконаних робіт за кожен день прострочки в виконанні робіт, що становить 961 грн.25коп. на підставі п.8.1. договору, суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав. Пунктом 8.1. Договору передбачено, що у разі порушення строку виконання робіт, передбачених п.2.1.3 Договору, виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,01% від вартості невиконаних робіт за кожен день прострочки в виконанні робіт. З огляду на те, що даний пункт передбачає відповідальність саме за порушення строків виконання робіт за п.2.1.3. (роботи по монтажу меблів), між тим позивачем зі свого боку не надано доказів виконання умов даного пункту договору зі свого боку, то в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Крім того, даним рішенням встановлено порушення строків виконання робіт саме за п. 2.1.1. - виготовлення меблів (у зв`язку з чим задоволено вимоги позивача про розірвання договору підряду), а не виконання робіт за п. 2.1.3. (монтажу меблів). Таким чином, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про стягнення пені на підставі п.8.1. Договору слід відмовити. Між тим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення неустойки на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3% загальної вартості замовлення. Так, згідно ч.3 ст.865 ЦК України, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже законодавство передбачає можливість стягнення неустойки в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, а тому вимоги позивача про стягнення неустойки в розмірі 3% загальної вартості замовлення, що виходячи з суми 70 680 грн. становить 2 120грн.40коп., підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про відшкодування збитків у сумі 20 % від загальної суми договору, що становить 14 136 грн., то в цій частині суд також вважає за необхідне відмовити з огляду на наступне. Відповідно до п.п.8.3 Договору у випадку невиконання стороною своїх обов`язків за Договором, така сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні заподіяні цим збитки. Збитки підлягають відшкодуванню винною стороною в розмірі, документально підтвердженому потерпілою стороною, але в сумі, що не перевищую 20% від загальної суми договору. Відповідно до п.2 ч.1. ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивачем не зазначено конкретно, які збитки він поніс у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язків за договором підряду, не надано документального підтвердження розміру завданих йому збитків, що передбачено умовами договору, а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити. Підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України, на які посилається позивач, відсутні, оскільки такі вимоги позивачем не заявлені. Щодо вимог [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди, то в цій частині суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, моральні страждання позивача, спричинені внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання за договором тривалий час, відсутність можливості для позивача облаштувати до народження дитини квартиру меблями, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди суми 1 000грн. Саме цей розмір суд вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань позивача. Задовольняючи частково вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, судом враховані й ті обставини, що метою укладення договору було намагання облаштувати житло народження дитини (а.с. № 184), проте умови договору виконані не були, отже позивач залишився на тривалий час без значної суми грошових коштів. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідності до ст. 141 ЦПК України, та приймаючи до уваги те, що позовні вимоги задоволені частково, а також те, що позивач був звільнений від сплати судових витрат на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне розподілити їх наступним чином. В позовній заяві позивача об`єднано, як вимогу немайнового характеру (розірвання договору), так і вимогу майнового характеру (стягнення суми авансу, пені, збитків, неустойки та моральної шкоди). З огляду на те, що вимоги немайнового характеру задоволені в повному обсязі, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768грн. 40коп. (ставка для цих вимог у 2019р.) З огляду на часткове задоволення вимог майнового характеру, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 526 грн. 88коп. (52 570грн. * 768грн. 40коп.. : 76 667грн. 65коп.). Загальний розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 1 295грн. 28коп. (768грн. 40коп. + 526 грн. 88коп.). Судові витрати за ту частину позовних вимог, в задоволенні якої [PERSON] відмовлено, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial