Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 01.02.2019 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення інфляційних сум, 3% річних, 10% від простроченої суми за кожен день затримки повернення позики. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 16 липня 2013 року він надав в борг 3 500( три тисячі п`ятсот ) доларів США [PERSON] ( на потребу сімї) і на підтвердження даної розписки був складений Договір позикивід 16 липня 2013 року та підписаний сторонами. 26 травня 2016 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] [PERSON] про стягнення боргу та зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики вирішив: Стягути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 87885 (вісімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн., судові витрати 86 гривень вартість проїзду до м. Дніпра, 65 гривень 62 копійки компенсація за відрив від звичайних занять, а також судовий збір у сумі 730 грн., з кожного. Протягом тривало часу судове рішення не виконувалося, за цей час, кошти стягнуті за рішенням суду знецінились і в зв`язку з цим він має право звернутися до суду і прохати суд стягнути нараховані інфляційні втрати, 3% річних, 10% від простроченої суми за кожен день затримки повернення позики. Відповідачі мали грошове зобов`язання перед ним, що підтверджується Договором позики від 16.07.2013 року, а також рішенням Петропавлівського районному суду Дніпропетровської області від 26.05.2016 року, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідачів на його користь грошових коштів. Позивач також вказував, що відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення. Відповідачі надали відзив на позов, у якому позов не визнали, просила відмовити у позові, посилаючись на Закон від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» та рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі №6-36736вов10, у яких зазначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального ріння цін на товари та послуги, які купує населення, невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, вважають відповідачі, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ст. 625 ЦК щодо сплати борту з урахування встановленої індексу інфляції поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні, а зобов`язання між сторонами визначено в іноземній валюті, тому в цій частині слід відмовити позивачу в повному обсязі. Відповідачі вважають, що позивачу слід відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідачів сум процентів за позикою, які нараховані відповідно до облікової ставки НБУ та неустойки в розмірі 10% від простроченої суми боргу, так як позивачем було встановлено строк припинення дії договору позики - грудень 2014 року. Вважать, що після спливу такого строку нарахування відсотків та неустойки є безпідставним. Відповідачі вважають, що перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даному спорі такий перебіг визначено груднем 2014 року. В судове засідання засідання позивач не з`явився направив до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити, справу просить розглянути в його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явились направили до суду заяви відповідно до яких з позовом не згодні, просять в позові відмовити вповному обсязі. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 року змінено рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26.05.2016 року, в частині стягнення судових витрат, в іншій частині рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26.05.2016 року про стягнення боргу та зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним залишено без змін. Ршенням суду солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 87 885 (вісімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять ) грн. та 740 грн. судового збору. З метою виконання цього судового рішення Петропавлівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Петропавлівським РВ ДВС) відкрите виконавче провадження № ВП №53418403 і проводиться виконання (а.с.22). Як встановлено в судовому засіданні, борг в розмірі 87885 (вісімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят п`янять) грн.. станом на час звернення позивача до суду 01.02.2019 року, що підтверджується листом Петропавлівського РВ ДВС від 26.03.2019 № 2541. Стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 3969,43грн, однак стягнуті ці кошти у зведеному виконавчому провадженні АСВП №53925776, до складу якого крім виконавчого провадження № 53418403, входить ще виконавче провадження № 48412719 з примусового виконання виконавчого листа №188/1/15-ц від 07.08.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 16.02.2015 року еквівалентністю 91174 (дев`яносто одна тисяча сто сімдесят чотири) 63 грн., та 550 (п`ятсот п`ятдесят грн.. судового збору. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 275 грн. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1). У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.2). Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч.2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини . Отже, суд повністю задовольняє позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивача на сплату судового збору за подання цього позову в розмірі 2500,00грн підлягають стягненню з відповідачів в повному обсязі. Що стосується судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять позивача у цьому судовому провадженні, то суд бере до уваги, що відповідно до п. 2 додатку до постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних , адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 155 від 28.02.2018 (далі - Постанова № 590), за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду граничний розмір компенсації обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять. Позивач приймав участь у судових засіданнях, відрив позивача від звичайних занять у кожному випадку суд визначив, виходячи з тривалості самого судового засідання, тривалості проїзду позивача до суду і у зворотному напрямку, тривалості очікування в суді початку судового засідання, і розрахував компенсацію позивачу за відрив від звичайних занять, яку слід стягнути з відповідача, таким чином: Вартість проїзду 239,22*3 =717,66 грн., компенсація за відрив від звичайних занять 208,65*3=625,95 грн. всього 1343,60 грн.. витрати за судові засідання становлять 1341,61 грн На підставі викладеного та ст.ст. 625, 1048 ЦК України,

Outcome: approved