Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], надалі позивачі, звернулися в суд з позовом до [PERSON], надалі відповідач, в якому просять застосувати наслідки нікчемності правочину від 03.08.2010р., а саме витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] квартиру [ADDRESS], наслідком чого буде визнання недійсним свідоцтва про право власності №46667831 від 30.10.2015р., виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, а також просять визнати за [PERSON] і [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON], її представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримують. Співпозивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, їхні інтереси представляє представник [PERSON] В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON], її представники [PERSON] та [PERSON] посилаються на ті обставини, що мансардні приміщенні, створенні в результаті реконструкції горища житлового будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі [PERSON], належали власникам квартир №5, 6, 7, 8 та відповідно реконструкція горища проводилася з метою надбудови (розширення) вказаних квартир з влаштуванням входу до мансардного поверну з цих квартир, на які в подальшому власники квартир повинні були оформити право власності. Однак, [PERSON], без їхньої згоди, згідно рішення суду визнав за собою право власності на самочинно збудоване нерухоме майно мансардний поверх загальною площею 243,4 кв.м., житловою площею 139,3 кв.м. житлового будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі та зареєстрував за собою право власності на мансардний поверх. В подальшому [PERSON], знову ж без їхньої згоди, шляхом укладення договорів купівлі-продажу, відчужив, зокрема [PERSON] ([PERSON]В.) 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку. Проте, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.10.2010р. скасоване рішення першої інстанції, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено, а відтак правова підстава, за наявності якої [PERSON] зареєстрував за собою право власності на мансардний поверх відпала. Також, вироком Тернопільського міськрайонного суду [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та встановлено, що [PERSON]І, без відома потерпілих позивачів, продав мансардні приміщення над їхніми квартирами стороннім особам, не маючи наміру повертати [PERSON] та [PERSON] отриманні від них кошти. Тому позивачі вважають, що приміщення надбудов квартир №5, 6, 7, 8, сходова клітка та приміщення для сушіння білизни, які були створенні в результаті реконструкції горища вибули із власності позивачів поза їх волею. Крім цього, 02 вересня 2013 року у цивільній справі №607/3851/13 встановлено нікчемність договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна, за якими відбулося відчуження [PERSON] часток мансардних приміщень на користь, зокрема, [PERSON] Таким чином, позивачі вважають, що майно, яке вибуло із володіння власників поза їх волею та на даний час знаходиться у незаконному володінні [PERSON], що встановлено і підтверджено рішеннями суддів, права та охоронювані законом інтереси позивачів порушенні, які підлягають захисту, шляхом застосування наслідків нікчемності правочину і майно підлягає витребуванню в порядку ст. 388 ЦК України, а саме просять застосувати наслідки нікчемності правочину від 03.08.2010р. та витребувати у [PERSON] квартиру №12по вул. Острозького,70 в м. Тернополі на користь [PERSON] і [PERSON], наслідком чого слід визнати недійсним свідоцтво про право власності від 30.10.2015р. №46667831 і виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію право власності. Також, приймаючи до уваги те, що незаконно відчужена частка приміщення мансардного поверху, яка в подальшому була реконструйована у квартиру №12 знаходиться над квартирою співпозивачів [PERSON] і [PERSON] і повинна була перейти у їхню власність, просять визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], визнавши недійсним свідоцтво про право власності та виключити Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за [PERSON] Поряд із вказаним позивач та її представники зазначають, що відповідач [PERSON] за час розгляду справи при наявності ухвали суду про забезпечення позову та заборони проводити будь-які будівельні роботи по реконструкції та реєстрації права власності, здійснила переобладнання приміщення та згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від 05.10.2015р., провела реконструкцію 443/1000 частини мансардного поверху житлового будинку під квартиру №12, яка розміщена саме на квартирою №5 вул. Острозького,70, співвласниками якої є [PERSON] і [PERSON], а тому незаконно набула право власності на квартиру. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ту обставину, що [PERSON] є добросовісним набувачем частини мансардного приміщення, яке було реконструйовано [PERSON] і нею придбане згідно договору купівлі-продажу від 03.08.2010р. Набуття нею права власності відбувалося на підставі закону та реєстрація права власності проведена у відповідності до норм законодавства. Протягом тривалого проміжку часу [PERSON] здійснила реконструкцію частини мансардного приміщення у квартиру, за свої кошти здійснила всі будівельні роботи, а відтак є її законним власником. Посилання позивачів на застосування наслідків нікчемності правочину від 03.08.2010р. шляхом витребування у неї квартири в користь [PERSON] і [PERSON] в даному випадку є неможливим. Також, заявлені позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності та виключення з Державного реєстру речових права запису про реєстрацію права власності суперечать вимогам законодавства. Позовна вимога позивачів [PERSON] і [PERSON] про визнання за ними права спільної сумісно власності на квартиру №12 є незаконна та необґрунтована, оскільки вони не мають до квартири ніякого відношення, не були її власниками, і не були власниками мансардного приміщенні, яке було реконструйоване під квартиру, і така позовна вимога не є способом захисту прав, оскільки не передбачена положеннями законодавства. Крім цього, попереднім представником під час розгляду справи було заявлено клопотання про застосування до правовідносин наслідку спливу строку позовної давності для звернення до суду, наслідком чого є відмова у задоволенні позову. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, встановив наступні обставини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.12.2009р. визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно мансардний поверх житлового будинку №70 загальною площею 243,4 кв.м. та житловою площею 139,3 кв.м. по вул. Кн.Острозького в місті Тернополі. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.10.2010р. за наслідками розгляду апеляційних скарг [PERSON], [PERSON], [PERSON] рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.12.2009р. скасоване та ухвалено нове рішення, яким у позові [PERSON] про визнання права власності на мансардний поверх відмовлено. Вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що крім [PERSON], який був замовником будівництва, співвласниками двоповерхового житлового будинку №70 по вул. К.Острозького в м. Тернополі, зокрема, його другого поверху, над яким здійснювалася реконструкція, є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Реконструкція проводилася з метою надбудови (розширення) чотирьох квартир №5, 6, 7, 8, власниками яких є відповідно [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з влаштуванням входу до мансардного поверху з цих квартир, про що свідчать нотаріально завіренні заяви власників зазначених квартир та архітектурно-планувальне завдання №735, затверджене начальником управління містобудування та архітектури Тернопільського міськвиконкому від 28.04.2006р. Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2011р. по розгляду кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину за ч. 3 ст. 190 К України. Вироком суду встановлено, що [PERSON] на початку січня 2005 року умисно з метою вчинення шахрайства, проживаючи в [INFO] та знаючи, що [PERSON] проживає в [INFO], а [PERSON] в квартирі [ADDRESS], які виявили спільне бажання побудувати над своїми квартирами мансардний поверх із влаштуванням індивідуальних входів до нього, шляхом зловживання довірою з метою заволодіти коштами [PERSON] та [PERSON] без наміру їх повернути, запропонував, що одноособово займеться будівництво мансардного поверху та оформлення права власності на побудований мансардний поверх. [PERSON] та [PERSON] в цей час нададуть [PERSON] кошти на будівництво, що після його завершення буде оформлено право власності на частки мансардного приміщення на їхніми квартирами на [PERSON] та [PERSON] Не маючи наміру виконувати взяті на себе зобовязання, не завершивши робіт із будівництва мансардного поверху, [PERSON] отримав від [PERSON] кошти на будівництво в сумі 85\~000 грн. та від [PERSON] 79105 грн. В грудні 2009 року без їх відома звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із позовом про визнання за ним права власності на мансардний поверх будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі. [PERSON] рішення Тернопільського міськрайонного суду за [PERSON] визнано права власності на мансардний поверх. Після цього з метою завершити свій злочинний намір, [PERSON] без відома [PERSON] та [PERSON] продав мансардні приміщення над їхніми квартирами стороннім особами, не маючи наміру повертати [PERSON] та [PERSON] отримані від них в період з грудня 2005 по липень 2010 року кошти, чим заподіяв потерпілим матеріальної шкоди. Під час розгляду Тернопільським міськрайонним судом справи №607/3851/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], судом було встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25450075 від 01.03.2010р. за [PERSON] зареєстровано право власності на мансардний поверх житлового будинку №70 по вул. Острозького у м. Тернополі. 03 серпня 2010 року між [PERSON] таа [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 25/100 частки мансардного поверху житлового будинку загальною площею 53,5 кв.м. в будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі, який посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №3416. Приймаючи до уваги встановленні обставини, рішенням Тернопільського міськрайоного суду від 30.08.2013-02.09.2013р. по справі №607/3851/13-ц встановлено, що договір купівлі-продажу 25/100 частки мансардного поверху житлового будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Острозького,70, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом 03.08.2010р. є нікчемний. [PERSON] свідоцтва про право власності від 24.09.2007р. [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.06.2013р. №607/3997/13-ц у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до приватних нотаріусів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання нотаріальних дій щодо посвідчення договорів купівлі-продажу частин мансардного поверху житлового будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі, неправомірними і зобовязання скасувати відповідні записи у реєстрі нотаріальних дій та Державному реєстрі правочинів було відмовлено. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.09.2013р. по справі №819/1625/13-а в задоволенні позовів [PERSON], [PERSON] до ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», реєстраторів ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, зокрема у [PERSON], було відмовлено. Також, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16.01.2017р., було скасоване рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.10.2016р. у справі №607/19192/15-ц до вирішення якої було зупинено провадження у даній справі. Вказаним рішення від 16.01.2017р. колегія суддів апеляційного суду встановила наступні факти та обставини, які мають істотне значення при вирішенні даної справи, а саме: -- відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.10.2015р., індексний номер 46667831 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 67 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м. (витяг з Державного реєстру від 30.10.2015р. №46668324); -- [PERSON] при реєстрації права власної на зазнане нерухоме майно надано декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстровані Управлінням ДАБІ у Тернопільській області 05.10.2015р. щодо реконструкції 443/100 частин мансардного поверху житлового будинку під квартиру [ADDRESS]; -- [PERSON] приймання-передачі будинку на баланс ОСББ «Островського 70» житлового будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі від 31.07.2007р. у будинку відсутнє горище; -- Зясовано характеристику спірного нежитлового приміщенні і встановлено, що спірне нежитлове приміщення в будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі не належить до категорії допоміжних приміщень, оскільки за своїм цільовим призначенням воно не слугує для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку і в цьому приміщенні не знаходиться технічне обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку неможлива; -- Спірне приміщення не є її, [PERSON], власністю та не є допоміжним приміщенням будинку за №70 по вул. Острозького в м. Тернополі чи його горищем, а є мансардним приміщенням; -- [PERSON] факт, що в заявах [PERSON] та ряду інших співвласників від 25.01.2005р. вказано, що вони не заперечували проти влаштування та будівництва житлового мансардного приміщення над їх квартирами за умовами влаштування входу до мансардних приміщень з цих квартир, сам по собі не може бути підставою для визнання мансардного поверху допоміжним приміщенням будинку чи визнання за ними права власності; -- Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2011р. [PERSON] був засуджений за те, що зловживаючи довірям громадян з метою заволодіння їхніми коштами, а не належними їм квартирами та без наміру виконати взяті на себе зобовязання обіцяв власникам квартир збудувати мансардні приміщення і оформити після завершення будівництва на них право власності; -- Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.10.2009р. встановлено, що забудовником мансардного приміщення був [PERSON] Крім того, апеляційний суд, скасовуючи рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.12.2009р. про визнання за [PERSON] права власності зазначив, що однією з підстав його скасування було те, що зверненню [PERSON] до суду не перебувало звернення його до компетентного державного органу з вимогами про визнання права власності, наявність чи відсутність рішення якого свідчило б про наявність спору про право і відповідно потребу у зверненні до суду; -- У постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2014р. встановлено, що спірне приміщення є мансардним поверхом. З таким висновком першої інстанції погодився у своїй ухвалі від 20.01.2015р. і Вищий адміністративний Суд України; -- У постанові ВСУ від 23.06.2015р. у справі з позовом [PERSON] та інших до [PERSON], [PERSON] та інших про скасування державної реєстрації теж зазначено, що спірне приміщення по вул. Острозького,70, в м. Тернополі є мансардним приміщенням. Крім цього, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 серпня 2015 року по справі №607/12287/15-ц, у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Острозького 70», про визнання [PERSON] добросовісним набувачем 28/100 частки мансардного поверху жилого будинку в м. Тернополі по вул. Острозького, 70, визнання [PERSON] добросовісним набувачем 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку в м. Тернополі по вул. Острозького,70, визнання [PERSON] добросовісним набувачем 25/100 частки мансардного поверху житлового будинку в м. Тернополі по вул. Острозького,70, визнання [PERSON] добросовісним набувачем квартири №10 у житловому будинку в м. Тернополі по вул. Острозького,70, було відмовлено. Під час розгляду справи №607/12287/15-ц судом встановлено і зроблені висновки щодо тих обставин, що [PERSON] та [PERSON] придбали нерухоме майно у [PERSON] на підставі відплатних договорів, які були нотаріально посвідченні та проведена державна реєстрація права власності. Як продавцем, так і покупцями [PERSON], [PERSON] виконані всі умови договорів, в яких сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов. Покупцями [PERSON] і [PERSON] було вжито всіх заходів для зясування правомочностей продавця на відчуження нерухомого майна. Нотаріусом при посвідченні договорів перевірено повноваження на укладання договорів. На момент укладання договорів продавець [PERSON] мав право на вчинення дій по відчуженню нерухомого майна, оскільки був їх власником. Ні [PERSON], ні [PERSON] не знали і не могли знати про можливість виникнення в майбутньому судового рішення, яким би було скасовано право власності на майно у [PERSON], а відтак і право на вчинення дій по відчуженню продавцем [PERSON] нерухомого майна. Тому суд зробив висновок, що слід вважати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] добросовісними набувачами нерухомого майна, а саме 28/100 частки, 25/100 частки, 25/100 частки відповідно мансардного поверху в житловому будинку по вул. Острозького,70, в м. Тернополі та квартири №10 в житловому будинку по вул. Острозького,70, в м. Тернополі, власність на які зареєстрована в установленому законодавством порядку. Суд, оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.Право власності набувається, зокрема із правочинів. [PERSON] ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Як встановлено під час розгляду справи, [PERSON] у відповідності до положень Закону набула право власності на 25/100 частин мансардного приміщення по вул. Острозького,70, в м. Тернополі, яке у відповідності до вимог чинного законодавства було реконструйовано в індивідуальне визначне нерухоме майно, а саме у квартиру [ADDRESS], оформлено і зареєстроване право власності, яке в силу Закону є непорушним. [PERSON] ст.ст. 215, 236 ЦУК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. [PERSON] вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданні послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Так, стаття 388 Цивільного кодексу України, на положення якої посилаються позивачі при зверненні до суду, передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В силу ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду з питань, чи мали місце ці дії чи вчиненні вони цією особою. Стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин, враховуючи при розгляді даної справи факти і обставини, які були встановленні рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16.01.2017р., яким було скасоване рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.10.2016р. у справі №607/19192/15-ц, суд приходить до висновку, що оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] не були співвласниками горища на праві спільної сумісної власності, як допоміжного приміщення будинку, яке визнане мансардним приміщенням, встановлення відсутності правових підстав для визнання за ними права власності на приміщення мансарди будинку по вул. Острозького,70, в м. Тернополі, а тому права та охоронювані законом інтереси позивачів [PERSON] і [PERSON] діями відповідача [PERSON] не порушенні. [PERSON] являється добросовісним набувачем майна, а саме квартири [ADDRESS], яке набуто останньою в установленому законом порядку і при даних обставинах посилання позивачів на положення статті 388 Цивільного кодексу України щодо витребування із володіння [PERSON] квартири [ADDRESS], в їхню користь та визнання за позивачами [PERSON] і [PERSON] права спільної сумісної власності на квартиру №70 по вул. Острозького в м. Тернополі є неправомірним та необґрунтованим. Вимоги статті 388 цього Кодексу не можуть застосуватися при даних правовідносинах, оскільки [PERSON] і [PERSON] не були ні власниками майна за відплатним договором від 03.08.2010р., а саме 25/100 частки мансардного поверху, який рішенням суду встановлений як нікчемний, так і квартири [ADDRESS], так як ст. 388 ЦК України чітко встановлює, що лише власник майна має право витребувати це майно від набувача, якими і якого позивачі не являлися. З правом на звернення до суду з віндикаційним позовом має власник майно, що відображено у правовому висновку ВСУ у спорі про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння від 04.07.2013р. Зазначене кореспондується в пункті 23 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а саме, що відповідно до статті 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, чого позивачами не доведено. У відповідності до ст.ст. 60, 212 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині застосування наслідків нікчемності правочину шляхом витребування у [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] квартири та визнання за ними права спільної сумісної власності на квартиру, відсутність порушених прав у позивачів [PERSON] і [PERSON], для захисту яких останні звернулися в суд, неправомірність застосування положень Закону, на норми якого посилаються позивачі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. При встановлених обставинах у справі, зокрема тих, які встановленні вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2011р., суд вважає, що позивачами невірно вибраний спосіб захисту, за їх твердженням, порушених прав та інтересів. Також, не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], які заявлені як похідні від первісних, щодо визнання не недійсним свідоцтва про право власності №46667831 від 30.10.2015р., виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, оскільки первісні позовні вимоги щодо витребування в користь позивачів квартири та визнання за позивачами справа спільної сумісної власності на квартиру не задоволенні, що виключає повністю задоволення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про права власності та виключення запису про реєстрацію права власності. Інших правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності і виключення запису про реєстрацію права власності позивачами [PERSON], [PERSON] та їхніми представниками не наведено, і про чинність яких вже були зроблені відповідні висновки рішеннями судів. Посилання позивача [PERSON] та її представників на проведення [PERSON] реконструкції частини мансардного приміщення, реєстрації права власності на нерухоме майно за наявності ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 12.03.2015р. про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони, серед інших, відповідачу [PERSON] вчиняти дії щодо забудови та реконструкції мансардних приміщень в будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі, а відтак незаконність проведеної реконструкції, реєстрації права власності на квартиру, внесення запису про державну реєстрацію права власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, видача свідоцтва про право власності, не може бути як самостійною підставою для задоволення заявлених [PERSON] і [PERSON] позовних вимог при їх обґрунтуванні з посиланням ст. 388 ЦК України. Матеріали справи не містять та позивачами не подано доказів в підтвердження того, що компетентні органи, на які покладено функції щодо проведення реконструкції, реєстрації права власності, видачі свідоцтва про право власності, а також саму [PERSON] було доведено до відома в установленому законом порядку про наявність ухвали суду від 12.03.2015р. про заборону вчинення дій, а відтак і покладення на них обвязку, визначеному в ухвалі суду. Приймаючи до уваги ті обставини, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] судом відмовлено із вказаних вище підстав, то позовні вимог інших співпозивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до задоволення не підлягають через не підтримання їх представником в судовому засіданні та відсутності їх обґрунтувань з посиланням на норми законодавства і матеріали справи відносно відповідача [PERSON], оскільки представник перелічених співпозивачів [PERSON] згідно поданої заяви від 27.04.2017р. підтримує позовні вимоги з посиланням на норми законодавства та здобуті докази лише щодо позивачів [PERSON] і [PERSON] відносно відповідача [PERSON], яка за їхніми твердженнями порушила права та охоронювані законом інтереси саме позивачів [PERSON] і [PERSON] У звязку із тим, що позов [PERSON] і [PERSON] не доведено, що є самостійною підставою для його відмови, питання застосування позовної давності судом не розглядається (абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі»). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed