Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач-1), [PERSON] (далі - позивач-2), [PERSON] (далі - позивач-3) звернулися до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), Третя особа - Чорнобаївська селищна рада Черкаської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивачі є співвласниками будинку за адресою: вул. Свободи, 65а, смт. Чорнобай, Черкаська область. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який з 2008 року в будинку не проживає. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачам в оформленні належної їм субсидії на житлово-комунальні послуги. У звязку з цим, посилаючись на приписи ЦК України та ЖК УРСР, позивачі просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивачі не зявилися, подали до суду заяви, в яких просили слухати справу без їх участі, підтримали позов (а.с. 33, 34, 36). Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с. 35). Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, оскільки заперечення проти позову відсутні (а.с. 37). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 28 травня 2009 року, позивачі є співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Свободи, 65а, смт. Чорнобай, Черкаська область (а.с. 16). Згідно з актом по факту непроживання [PERSON] від 03 жовтня 2018 року, підписаним сусідами [PERSON] і [PERSON], відповідач не проживає у вказаному будинку (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п.п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 71 ЖК УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач не проживає у будинку за вказаною адресою реєстрації, домовленості про користування жилим приміщенням між сторонами у справі не встановлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved