Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення суми боргу, вказуючи на те, що11.04.2013 року відповідач по справі, [PERSON] взяв позику у позивача в розмірі дві тисячі EUR і зобовязався повернути їх до 31.12.2014 року. На момент подачі позовної заяви , згідно курсу НБУ України (100 євро 1835,00 гривень), сума 2000,00 EUR становить 36700,00 грн. Відповідач добровільно в позику не повертає. На прохання позивача про добровільне повернення боргу не відповідає і не реагує. Гроші повернути відмовляється. Просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2 000 EUR, що складає по курсу НБУ 36700,00 грн. та судові витрати. В подальшому уточнив позовні вимоги, зазначив, що 11.04.2013 року відповідач по справі, [PERSON], взяв й нього в борг 2000,00 EUR і зобовязався їх повернути до 31.12.2014 року, просив стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 2000.00 EUR. Позивач в судове засідання не з'явився, але звернувся із заявою в якій просив розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору позики від 11.04.2013 року, шляхом видачі розписки відповідач [PERSON] отримав від позивача позику в сумі 2000 доларів EUR та зобовязався їх повернути до кінця 2014 року (31.12.2014р.) (а.с.5). Надавши кошти позивач виконав свої зобов'язання, але відповідач своїх зобов'язань по поверненню суми позики не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 2000,00 EUR. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору не виконав зобовязання та не сплатив до кінця зазначеного строку суму боргу та станом на 23.07.2015 року має заборгованість у розмірі 2000,00 EUR. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивач набув право вимагати від відповідача повернення суми заборгованої позики у розмірі 2000.00 EUR. Разом з тим, статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Висловлена Верховним Судом України правова позиція в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс14 відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду, який зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно якої, аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Як вбачається з інформації про котирування іноземних валют, НБУ встановив офіційний курс гривні до евро 23.07.2015 року в розмірі 23,997585гривень за 1 евро. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем по договору позики станом на 23.07.2015 року становить 2000 евро, що еквівалентна за курсом НБУ 47995,17 гривень. Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з Відповідача на користь позивача підлягають стягненню на підставі ст.. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 478,99 гривень. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved