Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про визнання його таким, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, житловим будинком №1 по вул. Незалежності, що с. Кошляки Підволочиського району Тернопільської області. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилалася на те, що вона є власником житлового будинку № 1 по вул. Незалежності, що с. Кошляки Підволочиського району Тернопільської області. 03 листопада 2015 року [PERSON], яка є її донькою розірвала шлюб із [PERSON]. Згідно з будинковою книжкою в житловому будинку в с. Кошляки по вул. Незалежності, 1, Підволочиського району Тернопільської області, зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, Відповідач зареєстрований у будинковолодінні, належному на праві власності Позивачу, однак не проживає понад один рік. Вказане стверджується актами обстеження матеріально-побутових умов проживання. З огляду на вказане, враховуючи відсутність домовленості про право користування даним житловим будинком між сторонами та відсутність добровільного волевиявлення Відповідача про зняття із реєстрації, у Позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, місце та дату розгляду даної цивільної справи, жодних заяв про розгляд справи у його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до переконання, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» звертає увагу, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Згідно Договору дарування від 03 квітня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1244, Позивач прийняла в дар житловий будинок №1 по вул. Незалежності в с. Кошляки Підволочиського району Тернопільської області. Право власності зареєстровано 07 квітня 2003 року, реєстраційний номер 543628, номер запису 30 в книзі 01 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №308079). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02 вересня 2016 року № 153, виданої Скориківською сільською радою вбачається, що за адресою с. Кошляки Підволочиського району до складу сімї/зареєстрованих входять: [PERSON] (Позивач), [INFO], власник; [PERSON] (онука), [INFO]; [PERSON] (Відповідач, зять) [INFO]; [PERSON] (син), [INFO]; [PERSON] (донька), [INFO]; [PERSON] (мати), [INFO]; [PERSON] (донька), [INFO]. Усього сім осіб. Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання Позивача, складених депутатами сільської ради, від 28 квітня та 03 листопада 2015 року, 12 січня та 06 липня 2016 року, вбачається, що фактично за адресою с. Кошляки вул. Незалежності, 2, Підволочиського району проживає [PERSON], [INFO], разом із сімєю: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідач зі слів членів сімї не проживає за вказаною адресою з кінця травня 2015 року, допомоги щодо утримання житлового будинку не надає. З рішення Підволочиського районного суду №2/604/426/15 від 03 листопада 2015 року, що вступило в законну силу, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], - розірвано. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. В даному випадку суд вважає що Відповідач, який не є членом сімї Позивача, не проживає у його будинку понад один рік без поважних причин. Тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням з цих підстав. Враховуючи наведене та

Outcome: approved