Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] вимоги мотивує тим, що 31.10.2018 р. позивач був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні з ним не був проведений остаточний розрахунок. Відповідач заборгував заробітну плату у сумі 114359,46 грн. Крім того, з дня звільнення відповідач не сплатив йому заробітну плату, тому повинен виплатити йому середній за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто починаючи з 31.10.2018 р. Просить суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату у сумі 114359,46 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. В судове засідання представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату у розмірі 114359,46 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 23.01.2019 року та правову допомогу у розмірі 700 грн.. В судове\~засіданні представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позов не надав. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання». 31.10.2018 року звільнився з підприємства за ч.3 ст.38 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с.10-13). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення позивача ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, що визнано відповідачем. Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листа\~заборгованість по заробітній платі перед\~[PERSON]\~становить 114359 грн. 46 коп. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 114359 грн. 46 коп. (ця сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до Наказу №75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. З розрахунку позивача середньоденна заробітна плата становить 806,46 грн. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення цього рішення, тобто з 31.10.2018 року по 23.01.2019 року становить 31 робочі дні: листопад 12, грудень 10, січень 9), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 25000 грн. 26 коп. (806,46 х 31 = 25000 грн. 26 коп.). З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити і стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі\~114359 грн. 46 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі\~25000 грн. 26 коп. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат повязаних з розглядом справи суд зазначає наступне. Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З наданих суду доказів вбачається, що між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання послуг в сфері права, відповідно до якого [PERSON] надає послуги в сфері права шляхом усного та письмового консультування, складання необхідних процесуальних документів, заяв, клопотань, вимог, скарг, претензій, позовних заяв, заперечень, інших документів, надання послуг щодо захисту прав та інтересів замовника в органах судової влади. Тобто фактично позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Надані позивачем документи не є належними та допустимими документами, в розумінні ст. 138 ЦПК та Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», на підтвердження надання [PERSON] професійної правничої допомоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат повязаних з розглядом справи у розмірі 1133 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial