Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON] 21 травня 2018 року звернулася до суду із вказаним позовом, який вона уточнила 02 серпня 2018 року (а.с.68-70), в якому просить стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON] [INFO], який продовжує навчання, аліменти в розмірі ? його доходів, щомісячно до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Відповідач має дві земельні ділянки, одну з яких здає в оренду і отримує орендну плату у розмірі 5 335 грн.15 коп., 1/4 частини трьохкімнатної квартири, що розташована в м. Харкові, автомобіль ВАЗ 211540 та здійснює підприємницьку діяльність, але матеріальної допомоги на утримання сина не надає, вона несе самостійно всі витрати, пов'язані із навчанням, тому просить свої вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, у наданому відзиві на позов (а.с.35-38) вимоги позивача не визнає. Він тяжко хворіє, переніс операцію, сплачує аліменти позивачці на утримання сина [PERSON] [INFO]. Одну земельну ділянку він обробляє для власних потреб, іншу здає в оренду і отримав у 2016-2017 роках щорічну оренду плату у розмірі по 5 335 грн. 15 коп. У 2018 році орендну плату ще не отримував, підприємницькою діяльністю не займається, існує за рахунок тимчасового заробітку, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, витрати пов'язані з навчанням сина на водія не є частиною отримання освіти. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] доводи останнього підтримала, вказала, що відповідач зараз є інвалідом 3-ї групи. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до наступного висновку. Докази, надані сторонами, свідчать про наступне. Відповідно до рішення Кремінського районного суду Луганської області від 16 травня 2008 року, свідоцтва про розірвання шлюбу від 07 серпня 2007 року, свідоцтва про зміну імені (а.с.5-12), сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідача позбавлено батьківських прав і за рішенням суду з нього стягувалися аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 його доходу (а.с. 16, 46, 106). У звязку з досягненням старшим сином повноліття, на теперішній час сплачує аліменті у розмірі 1/6 частини свого доходу на утримання [PERSON], що підтвердила у судовому засіданні державний виконавець Бабіна С.І., заборгованость фактично відсутня. [PERSON] навчається в Рубіжанському індустріально-педагогічному технікумі на денному відділенні зі строком навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року, отримує стипендію у розмірі 713 грн. (а.с.14, 22, 105), проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні (а.с.13). В травні 2018 року сплачено 700 грн. за навчання та 536 грн. за проживання у гуртожитку (а.с.23). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При встановленні факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, на яку посилається позивач, необхідно враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. За нормами ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків необхідно брати до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким проживає їх дитина. Місце навчання сина територіально знаходиться на значній відстанні від місця проживання її батьків. Денна форма навчання передбачає постійне знаходження у м. Рубіжному, а тому витрати, пов'язані з проїздом, проживанням, харчуванням, навчанням, забезпеченням одягом покладаються лише на батьків. Відповідач з 2010 року хворіє, у 2018 році лікувався у м. Харкові і витрачав на це кошти, в жовтні 2018 року йому встановлена 3-я група інвалідності до 01 листопада 2019 року, із забороною тяжкої фізичної праці, роботи у нічний час, виконання роботи під впливом промислових чинників (а.с. 39, 40, 91-97, 111-113). Разом з тим, вказана група інвалідності не обмежує у працівлаштуванні і не позбавляє стати на облік у центр зайнятості населення, що відповідачем не було зроблено (а.с.42). Відповідач щомісячно виплачує аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини і заборгованість майже відсутня (а.с.46). Він має доходи від оренди землі, має садибу (а.с.41), існує за рахунок тимчасових заробітків. Свідок [PERSON] вказує на два факти продажу ним у 2018 році продуктів харчування. Частина квартири у м. Харкові, на яку посилається позивач, йому не належить і це є припущенням. Вказана інформація щодо збігу прізвища, імя та по батькові з позивачем є випадковістю (а.с.71-73). Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України). З огляду на наведене суд вважає, що доводи відповідача в контексті вимог ст.199 СК України не звільняють його від обов'язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, оскільки у даному випадку обов'язок з утримання повнолітнього сина в період його навчання не може бути покладений виключно на матір дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка Україною ратіфіцирована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини і отриманням нею відповідної освіти. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установими, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Отже, однією із основних умов зобов'язання батьків щодо утримання повнолітніх дочки чи сина є можливість надання ними матеріальної допомоги. Беручи до уваги зазначені обставини, суд вважає, що відповідач спроможний утримувати повнолітнього сина у зв'язку із продовженням ним навчання. Але запропонована позивачем частка аліментів у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходу не відповідає матеріальному становищу відповідача, який є інвалідом третьої групи та сплачує аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його доходу. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини його доходу, що не суперечить вимогам закону, а також інтересам сторін та дитини.

Outcome: partial