Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А., третя особа: служба у справах дітей Таврійської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на ст.ст. 387, 388 ЦК України, на наступні обставини справи, а також відповідні докази. 09.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений та посвідчений нотаріально договір купівлі-продажу, предметом якого є квартира [ADDRESS] , яка належить позивачам на праві спільної сумісної власності та виступала в якості іпотеки щодо забезпечення договору позики, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 22.10.2008 року. На думку позивачів відповідач [PERSON] не мав права відчужувати вказану квартиру, а нотаріус реєструвати на неї право власності за [PERSON] , а також посвідчувати договір її купівлі-продажу з [PERSON] і реєструвати за ним право власності на це майно 09.11.2018 року, оскільки заочне рішення суду, на підставі якого відбулись такі дії, у справі № 2117/440/2012 від 26.03.2012 року в подальшому (09.04.2014 року) було скасовано, а рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 12.03.2018 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції 05.06.2018 року, по справі № 661/935/17 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] було відмовлено. Враховуючи вищезазначене, позивачі просили суд витребувати квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння: у [PERSON] , визнати на неї право власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане нерухоме майно, вчинену 09.11.2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А. Ухвалою суду від 06.03.2019р. було відкрито провадження по справі. 09.03.2021 року до суду надійшов відзив від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Крижановського М.М., в якому зазначено, що відповідачі позовні вимоги не визнають у повному обсязі, оскільки [PERSON] діяв як Іпотекодержатель, у спосіб, визначений договором іпотеки та статтею 38 Закону України «Про іпотеку», про намір відчужити квартиру довів до відома позивачів, надіславши їм відповідні повідомлення 03.05.2018 року, які вони отримали особисто - під власний підпис. 24.03.2021 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А. надіслала свій відзив на позовну заяву, в якому вказала, що не може бути належним відповідачем у справі, оскільки предметом позову є спір про право, а нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави. Також зазначила, що позивачі неправильно розуміють суть оскаржуваної ними реєстраційної дії та підстави її вчинення, а твердження про те, що право власності на спірну квартиру було визнано та зареєстровано за [PERSON] і у цей же день ним укладено договір купівлі-продажу за № 2105 з [PERSON] не відповідає дійсності, виходячи з наступного. Нею, як приватним нотаріусом, здійснювалась лише реєстрація права власності на спірну квартиру за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за № 2105, який вчинений з додержанням вимог закону( ст. 38 ч.5 ЗУ «Про іпотеку» та відповідного договору № 5349 (п.п.10, 11.3), оскільки квартира [ADDRESS] була передана в іпотеку у забезпечення зобов`язань [PERSON] за договором позики від від 22.10.2008 року, яких остання не виконала. В судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] свої позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили їх повністю задовольнити. Представник відповідачів - адвокат Крижановський М.М. у судовому засіданні просив суд позовні вимоги позивачів залишити без задоволення внаслідок їх безпідставності. Представник Служби у справах дітей Таврійської міської ради просила справу розглянути з урахуванням інтересів малолітніх дітей. Позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Мачкур А.А. у судове засідання не з`явились. Враховуючи належне повідомлення та їх обізнаність про день, час та місце розгляду справи, суд вважав за можливе проводити судовий розгляд у відсутність цих осіб, проти чого не заперечували і інші учасники справи. Судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини. Частиною першою статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном (ч.1 ст. 317ЦК). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною першою статті 388 цього Кодексу визначено вичерпний перелік підстав, за яких власник може витребувати майно, придбане за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі, іншим шляхом. У пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. З матеріалів справи вбачається, що 22.10.2008 року, між [PERSON] з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] з іншого боку був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Сердюк Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 5349, для забезпечення повернення позики, виданої [PERSON] за договором позики від 22.10.2008 року. Предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 27,9 кв.м, загальною площею 49,1 кв.м. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області,частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та стягнуто на його користь з [PERSON] борг за договором позики від 22 жовтня 2008 року в сумі 100 000 грн., інфляційні витрати в сумі 90 670,00 грн., 3% річних в сумі 16 331,50 грн., проценти за користування позикою в сумі 64 504,56 грн., а також судовий збір в сумі 2 715,06 грн., а всього - 271 910,95 грн. У відповідності до п.10 вищезазначеного Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотеко держателем самостійно на умовах цього договору. Пунктом 11 вищезазначеного Договору іпотеки від 22.10.2008 року передбачені способи позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і продаж Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». У відповідності із ст.38 ЗУ «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що повідомлення 03.05.2018 року про намір [PERSON] від свого імені продати квартиру [ADDRESS] відповідачі отримали особисто (а.с.117-127). Отже, їх протилежні твердження не відповідають дійсності, спростовуються власноруч виконаними підписами на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень. Таким чином, вимоги ст.38 іпотекодержателем були дотримані. Крім того, відповідно до ч.1 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання цієї умови іпотекодержатель повинен нести відповідальність перед відповідачами за відшкодування завданих збитків, проте таких вимог останні не заявляли. Про свій намір купити предмет іпотеки позивачі останнього не повідомляли, доказів протилежного суду не надали, тобто їх доводи щодо порушення відповідного пріоритету не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Як встановлено судом, 09.11.2018 року [PERSON] , діючи як Іпотеко держатель, у спосіб, визначений іпотечним застереженням та статтею 38 Закону України «Про іпотеку» уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А. за реєстровим № 2105. Отже, за таких обставин доводи позивачів про те, що нотаріус при вчиненні реєстраційної дії не взяла до уваги факт скасування рішення суду від 26.03.2012 року про визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру та рішення суду від 12.03.2018 року, яким йому було відмовлено у визнанні такого права та у зверненні стягнення на предмет іпотеки, а також про те, що вони є єдиними власниками спірного майна є неспроможними, оскільки останній діяв не на підставі зазначених рішень, а на підставі ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» та іпотечного договору, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] , яка виступала в якості іпотеки щодо забезпечення договору позики від 22.10.2008 року [PERSON] та [PERSON] , умови якого [PERSON] були порушені. Факт існування заборгованості сторони не заперечували в судовому засіданні, а тому він, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вважається таким, що не підлягає доказуванню. Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таке звернення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодерждателя. В ч. 1 ст. 36 вказаного Закону закріплено, що сторони за договором іпотеки вправі вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. В розділі 11 Договору іпотеки від 22.10.2008 р. було передбачено продаж Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Дане застереження в договорі свідчить про те, що сторони досягли згоди про можливість такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, [PERSON] . Скористався своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізував його у відповідності до вимог п.п.10,11.3.2 Договору іпотеки від 22.10.2008 року та ст.38 ЗУ «Про іпотеку», уклавши договір купівлі-продажу 09.11.2008 року з [PERSON] . Інші доводи адвоката позивачів [PERSON] в обґрунтування позовних вимог, зокрема щодо збільшення ціни спірної квартири, яка значно збільшилась порівняно з первісно визначеною експертом у результаті перебудови та ремонту цього приміщення, а також щодо удаваності та недійсності правочину - договору купівлі-продажу від 09.11.2018 року та неотримання дозволу від органу опіки та піклування на вчинення дії щодо переходу права власності на майно, в якому зареєстровані малолітні діти, висловлені адвокатом в судовому засіданні: вже після початку розгляду справи по суті, не зазначені у позові як його підстави, а тому суд їх до уваги не приймає, оскільки ці обставини є такими, на яких вимоги позивачів первісно не ґрунтувались. При цьому слід також зазначити, що з вимогами про визнання правочину купівлі-продажу від 09.11.2018 року недійсним позивачі до суду не звертались, а тому твердження адвоката про його удаваність не підтверджені належними доказами, тобто є голослівними. За таких обставин, заявлені позивачем вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння не підлягають задоволенню. Відповідно задоволенню не підлягають і позовні вимоги в частині визнання права власності на спірну квартиру за позивачами та в частині скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, проведеної 09.11.2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А. Виходячи з вищезазначеного, суд відмовляє у позові повністю в зв`язку із його безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed