Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] в лютому 2017 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 30 серпня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № DNCXGK00000089, за умовами якого банком був наданий позивачу кредит на споживчі цілі: купівлі будинку. Пунктом 7.3 цього договору визначено, що в забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором [PERSON] передає в іпотеку банку житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 145,80 кв.м, житловою 71,20 кв.м. Будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0325 га. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 30 листопада 2016 року прийняв рішення про державну реєстрацію прав (з відкриття розділу), індексний номер 32640426, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вніс запис № 17728505 про право власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на обєкт житлової нерухомості за адресою: м. Дніпро, Крутогірний узвіз (перейменована вул. Рогальова)[ADDRESS]. Також відповідачем 02 грудня 2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер 32685591, на підставі якого в реєстр внесений запис № 17776673 про право власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на земельну ділянку площею 0,0325 га, кадастровий номер 1210100000:03:328:0036 цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка) за адресою: м.Дніпро, Крутогірний узвіз, 16. Такі дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу [PERSON] позивач вважає незаконними. Тому просить суд визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 листопада 2016 року та від 02 грудня 2016 року, оскільки при укладанні договору іпотеки не було надано письмової згоди особи, з яким іпотекодавець перебуває у зареєстрованому шлюбі; позивачу не було направлено вимоги про усунення порушень, та крім того звернення стягнення на предмет іпотеки вчинені під час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судовому засіданні просив суд відмовити у їх задоволенні в задоволенні жданого позову як у безпідставному. Вислухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 30 серпня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (найменування якого було змінено на ПАТ КБ «Приватбанк») був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та внесений в реєстр за № 3137, в реєстр заборон за № 145, за яким забезпечується виконання кредитних зобовязань за кредитним договором № DNCXGK00000089 від 30 серпня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] шляхом передачі останньою в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 145,80 кв.м, житлова площа 71,20 кв.м. Майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №3131 від 30 серпня 2007 року /а. с. 57-62/. Відповідно до п. 35.4 іпотечного договору у відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,0325 гектарів, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №3135 від 30 серпня 2007 року. Відповідно п. 3 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 30 серпня 2007 року, укладеного між позивачем та третьою особою, з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним договором , вони не будуть виконані, за умови неотримання задоволення своїх вимог відповідно до п. 9, що підтверджується випискою з рахунку для зарахування коштів згідно з кредитним договором та розрахунком заборгованості /а. с. 63-64/. З матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2016 року на адресу [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено вимогу про усунення порушень: погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № DNCXGK00000089 від 30 серпня 2007 року. У разі несплати кредитної заборгованості у повному обсязі (3\~048 488,93 доларів США) в тридцяти денний строк, банк повідомив позивача про намір звернути стягнення на предмет іпотеки /а. с. 65-67/. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за індексним номером 79862234 від 08 лютого 2017 року, вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32640426 від 30 листопада 2016 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] 28 листопада 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 17728505 внесений запис про право власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ КБ «Приватбанк» /а. с. 10/. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за індексним номером 79605938 від 04 лютого 2017 року, вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32685591 від 02 грудня 2016 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] 29 листопада 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 17776673 внесений запис про право власності на земельну ділянку 16 площею 0,0325 га по Крутогірному узвозу в м. Дніпро за ПАТ КБ «Приватбанк» /а. с. 12/. Відповідно до п.1 ст.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Так, твердження сторони позивача, що до спірного майна має застосовуватись умови п.1 ст.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України» як для житлового будинку (250 кв.м), не відповідають фактичним обставинам, оскільки відповідно до наданих сторонами документів: інформаційної довідки № 79619394 від 05 лютого 2017 року /а. с. 11/, технічного паспорту на квартиру № 10 в житловому будинку № 16 по вул. Рогальова в м. Дніпропетровську /а. с. 53-56/ спірне майно є саме квартирою, а не житловим будинком, що також вбачається з інформаційної довідки №85774936 від 25 квітня 2017 року щодо будинку № 16 по вул. Рогальова в м.Дніпропетровську /а. с. 79-84/, відповідно до якої власниками певних обєктів нерухомого майна в даному будинку є чотири особи. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відсутність можливості задоволення позовних вимог [PERSON] на тих підставах, на які посилається позивач. При цьому, суд також критично оцінює посилання сторони позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на положення ст. 578 ЦК України, якою визначено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників, а також на ч. 1 ст. 590 ЦК, згідно з якою реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом, оскільки договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 30 серпня 2007 року позивач та банк визначили порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, саме яким і скористався ПАТ КБ «Приватбанк». Положення ст. 578 ЦК України взагалі не можуть бути застосовані при розгляді даного спору, у звязку з тим, що предметом цього спору є оскарження дій відповідача як державного реєстратора, а не оскарження самого іпотечного договору. Матеріалами справи також спростовуються посилання позивача на не направлення банком вимоги про усунення порушень /а. с. 65-67/. Суду також не було надано доказів того, що у власності позивача не знаходиться інше нерухоме майно, а також доказів того, що спірне майно використовується позивачем як місце її постійного проживання. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі як безпідставні та недоведені. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed