Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

[PERSON] 08 листопада 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право власності від 02 грудня 1999 року, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів, їй, відповідачеві та її сину - [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало ѕ частини квартири [ADDRESS] ), право власності на які у встановленому законом порядку зареєстровано в КП «ДМБТІ». На підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 листопада 2001 року, виданого Другою дніпропетровської державною нотаріальною конторою і зареєстрованого у реєстрі за № 2-3960, ј частина спірної квартири належить [PERSON] і [PERSON] в рівних частках. Зазначені правовстановлюючі документи було видано в одному примірнику кожному із власників та їх оригінали утримує у себе відповідач. 13 лютого 2019 року [PERSON] подарував належну йому ј частину квартири [PERSON] . У лютому 2019 року позивач звернулася до відповідача з проханням надати правовстановлюючі документи для реалізації свого права власності на належу частину квартири, проте відповідач від їх передання ухилялася під різними приводами. Отримати дублікат позивач не має можливості, оскільки для отримання дубліката необхідно аби заяву подали усі співвласники. Відповідач ухиляється від подання такої заяви. 16 лютого 2019 року приватним нотаріусом ДМНО Шульдіною Т.В. було передано [PERSON] заяву, якою [PERSON] запрошувала відповідача з`явитися до нотаріальної контори для укладення договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Відповідач запрошення проігнорувала та до нотаріальної контори не з`явилася. Таким чином, позивач як власник квартири позбавлена права розпоряджатися належною їй часткою майна. Просила суд визнати за нею право власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS] ) у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа. Представник позивача надала судові заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлена в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до відомостей КП «ДМБТІ» [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 грудня 1999 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] ) належить на праві спільної сумісної власності (а.с. 8), право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано у КП «ДМБТІ» в реєстровій книзі № 358 п за реєстровим № 20-39. На підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 листопада 2001 року, виданого Другою дніпропетровської державною нотаріальною конторою і зареєстровано у реєстрі за № 2-3960, власниками ј частини спірної квартири у рівних частках є [PERSON] і [PERSON] , право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано у КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу № 547 п за реєстровим № 2057-127 (а.с. 8). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 липня 2019 року право власності на ј частину квартири [ADDRESS] ), на підставі договору дарування, від 13 лютого 2019 року, зареєстровано за [PERSON] (а.с. 13-15). Відповідно до довідки № 2846, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 25 лютого 2019 року, у квартирі [ADDRESS] , окрім позивача і відповідача, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). 16 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. [PERSON] було передано свідоцтво, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] , яким остання запрошувала заявою від 16 лютого 2019 року відповідача з`явитися 02 березня 2019 року о 10 годині 00 хвилин до нотаріальної контори для укладення договору про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, а також надати оригінали правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, про що зазначено нотаріусом у свідоцтві від 16 березня 2019 року (а.с. 10). [PERSON] до нотаріальної контори приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіної Т.В. 02 березня 2019 року із документами не з`явилася (а.с. 11). Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки набуття позивачем права власності на квартиру підтверджено належними доказами, відсутність оригінала правовстановлюючого документа та неможливістю власника з цих підстав розпорядитися належною їй власністю, суд приходить до висновку, що підтвердити своє право власності, окрім, як в судовому порядку позивач не має можливості, оскільки відповідачем не правомірно утримуються оригінали правовстановлюючих документів та чиняться перешкоди у розпорядженні [PERSON] своєю власністю. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 384 гривень 16 коп. (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved