Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] 21.10.2015 р. звернувся до Борівського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь борг за усним договором позики в сумі 12000 тисяч гривень та стягнути з [PERSON] на його користь витрати за сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 12 березня 2012 року він та відповідач [PERSON] уклали усний договір позики коштів. В той же день позивач передав відповідачу 11000,00 (одинадцять тисяч ) грн. - суму, обумовлену в усному договорі позики, яку він зобов»язався повернути на першу вимогу позивача. В підтвердження отримання від позивача грошей в сумі 11000,00 грн. відповідач написав розписку. 17 березня 2012 року позивач та відповідач знову уклали усний договір позики коштів. В той же день позивач передав відповідачу 1000,00 (одну тисячу) грн. - суму, обумовлену в усному договорі позики, яку він зобовязався повернути на першу вимогу позивача. В підтвердження отримання від позивача грошей в сумі 1000,00 грн. відповідач написав розписку. Починаючи з кінця березня по серпень 2015 року, позивач став по телефону спілкуватися з відповідачем і неодноразово просив його терміново добровільно повернути борг у сумі 12000,00 грн. Але відповідач кожного разу просив почекати, говорив, що він знайде гроші і поверне борг до 10 вересня 2015 року. Позивач вирішив почекати добровільного повернення відповідачем боргу. 10 вересня 2015 року позивач зателефонував відповідачу і попросив сплатити йому борг, той відповів, що взагалі повернути борг не зможе, оскільки у нього немає грошей. Твердження відповідача про відсутність грошей свідчить лише про його небажання повернути борг. 12 вересня 2015 року позивач направив відповідачу письмову претензію з пропозицією добровільно повернути борг, але ніякої відповіді на претензію той не дав. Після цього, на початку жовтня 2015 року позивач намагався знову зателефонувати відповідачу, але його мобільний телефон вже не відповідав. Позивач вважає, що відповідач змінив свій номер мобільного телефону і не бажає спілкуватися на тему повернення боргу. 19 жовтня 2015 року позивач направив відповідачу повторно письмову претензію з пропозицією добровільно повернути борг, але ніякої відповіді на неї не отримав. Борг відповідача підтверджується двома розписками: 1.від 12 березня 2012 року про отримання ним 11000,00 грн.; 2.від 17 березня 2012 року про отримання ним 1000,00 грн. В судове засідання представник позивача надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судові засідання 02.11.2015 р., 16.11.2015 р. та 26.11.2015 р. не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації відповідно до ст.74 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив. Таким чином, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України та ст.158 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що у відповідності до розписки від 12.03.2015 р. [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 11000, які зобовязується повернути за першою вимогою [PERSON] (а.с.10). Згідно розписки від 17.03.2015 р. [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 1000, які зобовязується повернути за першою вимогою [PERSON] (а.с.11). [PERSON] запропоновано повернути борг до розгляду судом позовної заяви [PERSON] про стягнення грошових коштів по договору позики, що підтверджується копією претензії (повторної) по усному договору позики від 19.10.2015 р. (а.с.12). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.1046 ЦК України зо договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У відповідності до ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це. За таких обставин, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved