Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

[PERSON] 25.04.2018р. звернувся з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 31414,15грн. грн, 3% річних в сумі 436,36 грн., інфляційні втрати в розмірі 1733,12 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн... В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказував на те, що 04.08.2017 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу 1200 дол.США, що на момент подачі позову згідно офіційного курсу НБУ становить 31414,15 грн., а [PERSON] зобов'язувався повернути кошти 04.11.2017 року, про що була складена розписка. У зв'язку з ухиленням відповідача від повернення грошових коштів та не виконанням умов договору позики, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, оскільки зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача не відоме, тому відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України він викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно розписки, складеної 04.08.2017 року, [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт [NUMBER], виданий 1 ГОМ Краматорського РВ ГУМС України в Донецькій області 29.12.2007р., який проживає за адресою: [ADDRESS], отримав від [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], грошові кошти в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) дол.США, в якості безвідсоткової позики на строк до 04.11.2018р. (а.с.6). Позивач 21.02.2018р. письмово звернувся до відповідача з претензією про виплату боргу в сумі 32486,21 грн. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Нормами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як визначено нормами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, у випадку прострочення грошового зобов'язання боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних і індексу інфляції за весь період прострочення. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1статті 612 ЦК України встановлено, щоборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, стягненню з відповідача підлягає позика у розмірі 128000 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. За нормами частин 1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч.1,2 ст.77 ЦПК України). Згідно з нормами ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У строк, визначений в розписці, та до теперішнього часу гроші позивачу не повернуто. Враховуючи строк повернення боргу в сумі 31414,15 грн- 04.11.2017р., кількість днів прострочення -169, сума 3 % за користування даною позикою складає 436,36 грн., а інфляційні збитки, завдані невиконанням грошових зобов'язань з повернення суми позики за договором - 1733,12 грн. Отже, заборгованість в розмірі 33583,63 грн. (31414,15+436,36+1733,12) підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved