Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, відповідно до якого просять суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом у квартирі [ADDRESS]. Свої вимоги мотивують тим, що вони являються співвласниками квартири [ADDRESS]. Дана квартира була ним надана на склад сім»ї з чотирьох осіб у 1979 році, тобто на них, [PERSON], [PERSON], їх сина [PERSON] та доньку [PERSON]. Потім у них народилася онука, [PERSON] і була, також зареєстрована на даній житлові площі. Станом на початок 2008 року у них у квартирі було зареєстровано 5 осіб, вище перерахованих. Вони приватизували дану житлову квартиру на всіх зареєстрованих на той момент осіб. Таким чином, кожен з них володіє 1/5 частиною даної житлової квартири. Вони отримали свідоцтво про право власності на житло від 26.02.2008 року, видане згідно розпорядження за № 15727/2 від тієї ж дати. На підставі даного свідоцтва було видано також технічний паспорт на дану квартиру від 07.11.2006 року. Пізніше діти обрали свої власні сімї та стали проживати окремо. Донька з онукою перереєструвалися та проживають окремо у селищі міського типу Козельщина по вул. Партизанській, буд. № 25. Син виїхав став проживати окремо, за адресою, м. Кременчук, вул. Редутна, буд. № 75 та не знявся з реєстрації. Про те що він є зареєстрованим в даний час у даній квартирі, свідчить довідка за №3144/32 з ТОВ «Добробут» від 09.10.2015 року. Більше того, він не бажає надавати дані про свою зайнятість та не сплачує за комунальні послуги, чим ставить їх у тяжке матеріальне становище. Вони не можуть оформити субсидії, тощо. Він не користується даним житловим приміщенням, не має потреби в ньому, тому вони вважають що він втратив право на користування даним житлом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутність. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявився з невідомих суду причин. Представник третьої особи Крюківського РВ у м.Кременчуці УДМС України в Полтавській області в судове засідання не зявився, хоча завчасно направив до суду заяву відповідно до якої в просив справу розглядати у їх відсутність. Представник третьої особи ТОВ «Добробит» в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Третя особа [PERSON] до судового засідання не зявилась, хоча завчасно направила до суду заяву, відповідно до якої просила справу розглядати у її відсутність. Третя особа [PERSON] до судового засідання не зявилась, хоча завчасно направила до суду заяву, відповідно до якої просила справу розглядати у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане 26.02.2008 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради, відповідно до розпорядження № 15727/2 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 1/5 частині квартири [ADDRESS]. Як вбачається із довідки наданої ТОВ Добробит» від 09.10.2015 року за вих.. №3144 про склад зареєстрованих осіб, за вказаною адресою, у встановленому Законом порядку, зареєстровано місце проживання: позивачів [PERSON], [PERSON] та відповідача [PERSON]. [PERSON] про не проживання від 07 жовтня 2015 року, складеного працівниками ТОВ «Добробит», вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає у [INFO] з 2012 року. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~Як достовірно встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] є власником 1/5 частини квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст..383 ЦК України власник\~житлового будинку,\~квартири\~має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї\~сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.ст. 9, 64, 155 ,156 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Відповідно до п. 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР\~(далі - ЖК УРСР). Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачу [PERSON] на праві власності належить 1/5 частини квартира [ADDRESS], то останній, протягом всього часу перебування у його власності частини вказаної квартири, не може бути визнаний таким, що втратив право користування цією квартирою, а тому позов є необґрунтованим та в його задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed