Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

[PERSON] , 13.03.2020 звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 23.09.2006 відділом РАЦС Городоцького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 106, у шлюбі мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що спільне життя між ними не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, що відповідач, без її згоди, укладав кредитні договори, у зв`язку з чим до нею телефонують невідомі особи з вимогою про повернення коштів, що з весни 2018 року разом не проживають, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 03.04.2020 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка у заяві від 22.06.2020 просила про задоволення вимог з мотивів наведених у позові та про розгляд справи за її відсутності, можливість примирення з відповідачем - заперечила (а.с. 28). [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в т.ч. і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судові засідання 15.05.2020, 01.06.2020 та 26.06.2020 не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечила у заяві від 22.06.2020 позивачка (а.с. 19, 24, 26, 29). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із змісту заяви від 13.03.2020, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 23.09.2006 шлюб у відділі РАЦС Городоцького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 106, у шлюбі мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , сторони з весни 2018 року разом не проживають, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, причина розпаду сім`ї - різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у заяві від 22.06.2020 позов підтримала, настоює на розірванні шлюбу з відповідачем (а.с. 28). Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання в черговий раз не з`явився, заперечень щодо заявлених позивачкою вимог, не подав. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення, що шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх неповнолітніх дітей, повноцінний розвиток та виховання яких у сім`ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved