Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] 11.03.2016 р. звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] в яких просить визначити з ним місце проживання їх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що від шлюбу з [PERSON] у них є двоє синів, місце проживання яких зареєстровано разом з ним, проте після розірвання шлюбу відповідач утримує їх у себе, виховує на особистий лад, створює умови прихильності лише до одного з батьків. Умови проживання дітей не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки у трикімнатній квартирі, яка належить батькам відповідача, проживає декілька родин. Він вважає, що в інтересах дітей проживати саме з ним, оскільки він має постійний стабільний дохід, власну квартиру, тому може забезпечити дітей усім необхідним, створити усі умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідач не має достатнього постійного доходу та не забезпечить нормальними умовами проживання, розвиток і виховання. 14.03.2016 р. провадження у справі було відкрито суддею Пепеляшковим О.С. 13.04.2017 р. справу прийнято до провадження суддею Середою І.В., після проведення автоматизованого розподілу, у зв`язку з знаходженням судді Пепеляшкова О.С. в тривалій відпустці. Ухвалою суду від 21.11.2018 р. у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. При цьому вказував на те, що відповідач не може забезпечити належні умови проживання для дітей, які проживають в тісній квартирі, де мешкають інші родичі, відповідач перешкоджає в його спілкуванні з дітьми. Позивач може створити добрі умови, орендує великий будинок, де дітям буде просторо та комфортно, проводить з ними відпочинок. Представник позивача підтримав доводи позивача та просив позов задовольнити. Відповідач заперечувала проти заявлених вимог, вказуючи на те, що діти повинні проживати з нею, для їх проживання і виховання є усі належні умови, вона слідкує за станом їх здоров`я та відвідуванням школи, тоді як позивач після того, як не повернув сина [PERSON] додому, навпаки не піклується про сина, дозволяє допізна грати в комп`ютерні ігри, в результаті у дитини порушується сон, за правильним харчуванням не слідкує, що негативно впливає на стан його здоров`я, син набрав зайвої ваги. Позивач веде себе іноді неадекватно, на очах у дітей влаштовує сварки, настроює їх проти матері. Представник відповідача, вказуючи на відсутність підстав для визначення місця проживання з батьком, просила відмовити в задоволенні вимог. Заслухавши сторони та їх представників, малолітніх дітей, допитавши свідків, прослухавши аудіозаписи та переглянувши відеозаписи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом із батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Так, у статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. №789-XII,ч.7 ст.7 СКУкраїни закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За нормами ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю (батьком). Дитина має право на здорове зростання і розвиток (принцип 4 Декларації прав дитини). Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (свідоцтва про народження серій [NUMBER] , [NUMBER](а.с.14-16 т.1)). Шлюб між сторонами було розірвано 10.06.2014 року на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10.06.2014 р. (а.с.149 т.1) Місце проживання дітей зареєстровано в квартирі [ADDRESS] (довідка від 21.09.2015 р.( а.8 т.1)), яка на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2008 р. зареєстрована 12.02.2008 року за [PERSON] (а.с.9-11 т.1 )). Позивач працює комірником в ПП ТД ГАЛПІДШИПНИК і станом на 07.09.2015 р. отримував заробітну плату у розмірі 3766,31грн. на місяць (довідка від 07.09.2015 р (а.с.13 т.1)). Відповідач працює в КП «Центрі фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Приморського району м.Одеси» та отримує заробітну плату у розмірі 4614,40 грн. станом на грудень 2017 р. (а.с.114-115 т.1). Сторони мають добрі характеристики з місця роботи та проживання, піклуються про навчання дітей у школі (а.с.17,18,116 т.1, а.с. 14 т.2). З позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей, про що Суворовським районним судом м.Одеси 01.07.2015 р. видано виконавчий лист №523/5965/15-ц (а.с.152 т.1). Згідно з протоколом бесіди від 15.01.2016 р., складеним Службою у справах дітей Одеської міської ради, [PERSON] зазначав, що до розлучення він з відповідачем та дітьми проживали в квартирі [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат та має загальну площу 46 кв.м. Після розлучення матір забрала дітей і переїхала до своїх батьків (а.с.155 т.1)) Отже, з липня 2014 року діти проживали разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат та має загальну площу 64 кв.м. В даній квартирі зареєстрована адреса проживання відповідача (а.с.157,214 т.1). Згідно з актами обстеження умов проживання від 13.01.2016 р. в обох квартирах створені належні умови для проживання дітей (а.с.156,157 т.1). Як видно з матеріалів справи, сторони звертались до органів поліції: позивач - зі скаргами на дії відповідача, яка не надавала дітей, а [PERSON] , в свою чергу, - про прийняття мір до позивача, який не повертав речі дітей, а 03.11.2016 р. забрав сина [PERSON] і не повернув, тоді як органом опіки та піклування було визначено місце проживання дітей з матір`ю. Судом встановлено, що на теперішній час малолітній [PERSON] проживає з батьком та його дружиною в орендованому будинку. Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у своєму висновку від 01.03.2016р. №01-05-3/65вх. вважав доцільним визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з їх матір`ю [PERSON] .. Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Із пояснень малолітніх [PERSON] та [PERSON] судом з`ясовано, що в однаковій мірі вони люблять своїх батьків, добре як з матір`ю так і з батьком. [PERSON] вказував на те, що йому подобається будинок, в якому він живе, бо в ньому багато місця, хоче проживати з батьком. [PERSON] засмучувався від того, що його брат живе окремо. Із допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судом не встановлено наявність негативного впливу на дітей когось із батьків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що раніше прийнятий 01.03.2016р. висновок органом опіки та піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю буде відповідати найвищим їх інтересам, оскільки вона забезпечує належні умови їх розвитку, виховання та догляду. Отже, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed