Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] 17.07.2020р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через часті сварки та скандали, тому в серпні 2018р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають, що подальше збереження сім`ї неможливе, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, 30.10.2020р. подала заяву в якій позов підтримала, покликаючись про припинення подружніх стосунків з відповідачем з вересня 2019р., що примирення між ними та подальше збереження сім`ї неможливе, настоює на розірванні шлюбу, просила також про розгляд справи у її відсутності, від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 15.10.2020р. подав заяву, у якій не заперечує розірванню шлюбу, просив справу розглядати у його відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Із змісту позову, із свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження, із поданих сторонами до суду заяв від 15 і 30.10.2020р. (а.с. 6, 7) видно, що сторони в шлюбі з 11.02.2017р., мають доньку [PERSON] , [INFO] , в вересні 2019р. припинили подружні стосунки, проживають окремо. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка, як видно із змісту позову та поданої до суду 30.10.2020р. заяви, покликаючись про неможливість примирення з відповідачем і подальше збереження сім`ї, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач, як убачається із поданої до суду 15.10.2020р. заяви, теж не заперечує у розірванні шлюбу з позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин суперечитиме їх інтересам та порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов.

Outcome: approved