Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач-1) та [PERSON] (далі Позивач-2) звернувся до Тальнівського районного суду Черкаської області з позовом до Легедзинської сільської ради Тальнівського району Черкаської області (далі Відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. На підставу своїх вимог посилаються на те, що 21.11.2016 померла мати позивачів [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. Позивачі прийняли спадщину, у нотаріуса була заведена спадкова справа №30/2017. До складу спадщини увійшло будинковолодіння розташоване в с. Легедзине Тальнівського району по вулиці Шкільна, 86, Черкаської області. Вищевказаний будинок та господарські будівлі були побудовані в 1949-1980 роках та належать померлій, але її право власності за життя не оформлено та не зареєстровано, а тому його неможливо в нотаріальному порядку включити до переліку спадкового майна. Позивачі, звернулися з даним позовом до суду, оскільки будучи дітьми померлої, є спадкоємцями за законом та просять визнати в порядку спадкування за кожним з них, право власності в рівних частинах на даний житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями. Позивач-1 та Позивач-2, до початку судового засідання подали до суду заяву про те, що позовні вимоги підтримують, та просять суд розглядати справу за їх відсутності. Відповідач до початку судового засідання подав заяву в якій позов визнав, не заперечував проти задоволення позову та просив справу слухати за його відсутності. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 211 ЦПК України,\~заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, наявних у справі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Позивач-1 та Позивач-2 є спадкоємцем [PERSON], померлої 21.11.2016, що вбачається з інформації №340/01-16 від 01.03.2018 наданої завідувачем Тальнівської державної нотаріальної контори. Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-СР №286679 виданого 22.11.2016, [PERSON] померла 21.11.2016 в м.Южноукраїнськ, Миколаївської області. Відповідно до довідки №933 від 16.11.2017 виданої виконкомом Легедзинської сільської ради Тальнівського району, згідно записів погосподарської книги №02 особовий рахунок №01-0070-3 за 2016-2020 роки [PERSON] належить житловий будинок по вулиці Шкільна, 86 в с. Легедзине Тальнівського району, Черкаської області. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок №86 по вул. Шкільна в с. Легедзине Тальнівського району Черкаської області, інвентаризаційна справа №499, даний житловий будинок з прибудовою побудований в 1980 році. Відповідно до довідки №164 від 22.06.2017 виданої КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок №86 по вул. Шкільній в с. Легедзине Тальнівського району Черкаської області не оформлено та не зареєстровано. Відповідно до Постанови №1314/02-31 від 06.09.2017 виданої державним нотаріусом, Позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в с. Легедзине Тальнівського району по вулиці Шкільна, 86, Черкаської області, що належав [PERSON], яка померла 21.11.2016, в звязку з відсутністю документа, який підтверджує реєстрацію права власності за спадкодавцем. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач-1 та Позивач-2 є спадкоємцями [PERSON], померлої 21.11.2016 в м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, до складу спадкової маси входить житловий будинок з прибудовою побудований в 1980 році, що розташований по вулиці Шкільна, 86 в с. Легедзине Тальнівського району, Черкаської області та належав [PERSON], але її право власності не оформлено належним чином та відсутній документа, який підтверджує реєстрацію права власності за спадкодавцем. Позивач в установленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори для оформлення своїх майнових прав на спадкове майно в тім йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині визнання права власності на житловий будинок з прибудовою обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання права власності на господарські будівлі: сарай, гараж, погріб задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 380 ЦК України, \~житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК України, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол, підвал і подібні), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у звязку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі обєкти визнаватися не може. На підставі ст. 328, 392, 1218, 1268 ЦК України,

Outcome: partial