Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом . 17 січня 2020 року судом у справі було ухвалено рішення про задоволення позову. 12 лютого 2020 року представник позивачів звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. Представник позивача просить в резолютивній частині рішення зазначити про визнання недійсним також договору , що був укладений 04.06.2013 року між « ИРИС» та ТОВ « ВІВАТ» та про скасування рішень про державну реєстрацію зазначених договорів , вказати юридичні адреси та код ЄДРПОУ , реєстраційний номер облікової картки платника податків і місце реєстрації [PERSON] , вирішити питання про судові витрати. Суд, вивчивши заяву представника позивачів , дійшов висновку про задоволення заяви та вважає , що у справі необхідно ухвалити додаткове рішення з таких підстав. Відповідно до частини 1 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення , судом не вирішено питання про судові витрати. За змістом частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Стаття 236 ЦК України передбачає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення , ухвалює рішення про захист порушеного права . На підставі ст.141 ЦПК України суд вирішує питання судових витрат та стягнує з [PERSON] та ТОВ « ИРИС» солідарно на користь позивачів судові витрати , що складаються з судового збору у розмірі - 4 680.92 грн., понесених позивачами витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Таким чином , суд задовольняє вимоги представника позивача про внесення додаткового рішення в частині зазначення договорів скасування реєстрації яких необхідно, стягнення судових витрат. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Outcome: approved