Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] 21.11.2013 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання частково недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право власності на майновий пай, посилаючись на те, що [INFO] внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом. Спадкодавець, [PERSON], призначила до спадкування за заповітом свою онуку [PERSON], якій заповіла все майно, яке належало спадкодавцю на день її смерті та на яке вона за законом мала би право. 10.10.2003р. та 09.02.2004р. відповідач звернулась до Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 09.02.2004р. відповідачу були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме: земельну ділянку, площею 2,2535 га, розташовану на території Заборольської сільської ради Луцького району Волинської області; майновий пай в СВК «Урожай» с. Забороль Луцького району Волинської області; грошові заощадження з належними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться у відділенні Ощадбанку № 6301 м. Луцька Волинської області. [INFO] її чоловік [PERSON] помер, не оформивши спадкових прав. На початку 2013 року їй стало відомо, що в матеріалах спадкової справи за № 557/2003 після смерті [PERSON], міститься заява [PERSON] від 09.02.2004р. про відмову від обов'язкової частки в майні спадкодавця. Зміст вказаної заяви не відповідає дійсності. Крім того, вона подана з порушенням встановленого строку для відмови від спадщини і після того, як [PERSON] фактично спадщину прийняв. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 24.06.83р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», чинної на час прийняття нотаріусом від [PERSON] заяви про відмову від спадщини, відмова від спадщини на користь інших закликаних до спадкування спадкоємців допускається лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після закінчення цього строку не може бути збільшена частка у спадщині з тих підстав, що хто-небудь з спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, вправі передати право на все або на частину одержаного за спадщиною майна іншому спадкоємцеві на підставі загальноцивільних угод-договорів купівлі-продажу, дарування, міни. Такі ж вимоги передбачені п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Оскільки її чоловік, [PERSON], протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не відмовився від спадщини (обов'язкової частки) після смерті [PERSON], та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, слід вважати, що він її прийняв. Оскільки її чоловік [PERSON] прийняв спадщину, то спадкове майно може бути передано їй та її дітям, як спадкоємцям після його смерті. Посилаючись на вищенаведене, просила суд визнати недійсною заяву [PERSON] від 09.02.2004р. про відмову від обов'язкової частки у спадщині матері [PERSON], померлої [INFO] Визнати недійсним в 2/3 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.02.2004р., видане державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Гордійчук М.В. [PERSON] на спадкове майно, що складається із земельної ділянки, площею 2,2535 га, розташованої на території Заборольської сільської ради Луцького району Волинської області. Визнати недійсним в 2/3 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.02.2004р., видане державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Гордійчук М.В. [PERSON] на спадкове майно, що складається з права на майновий пай в СВК «Урожай» с. Забороль Луцького району Волинської області, та грошових заощаджень з належними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться у відділенні Ощадбанку № 6301 м. Луцька Волинської області. Визнати недійсним в 2/3 частині державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,2535 га, виданий [PERSON] 16.07.2004р. Визнати недійсним в 2/3 частині свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданий Заборольською сільською радою [PERSON] 08.08.2004р. 28.01.2014р позивач подала суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою просить суд визнати недійсною відмову [PERSON], оформлену заявою від 09.02.2004 року, від обов'язкової частки у спадщині матері [PERSON], померлої [INFO] Визнати недійсним в 2/3 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.02.2004р., видане державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Гордійчук М.В. [PERSON] на спадкове майно, що складається із земельної ділянки, площею 2,2535 га, розташованої на території Заборольської сільської ради Луцького району Волинської області. Визнати недійсним в 2/3 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітоу від 09.02.2004р., видане державним нотаріусом Луцької районної державшої нотаріальної контори Гордійчук М.В. [PERSON] на спадкове майно, що складається з права на майновий пай в СВК «Урожай» с. Забороль Луцького району Волинської області, та грошових заощаджень з належними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться у відділенні Ощадбанку № 6301 м. Луцька Волинської області. Визнати недійсним в 2/3 частині державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,2535 га, виданий [PERSON] 16.07.2004р. Визнати недійсним в 2/3 частині свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданий Заборольською сільською радою [PERSON] 08.08.2004р. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з наведених у ній мотивів. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, подала суду письмове заперечення, в якому в задоволенні позову просить відмовити в зв'язку з безпідставністю, оскільки позивач не навела жодної з підстав, передбачених чинним законодавством, для визнання правочину - відмови [PERSON] від спадщини недійсним, прийняття спадщини є правом спадкоємця і залежить виключно від його власного волевиявлення. Воля [PERSON] знайшла своє вираження в поданій ним до нотаріальної контори заяви, відповідно до якої [PERSON] зазначив, що шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини, він пропустив, і не бажає ставити питання про його продовження, просить в задоволенні позову відмовити. Крім цього, представник відповідача подала заяву про застосування строків позовної давності по даній справі, вважає, що позивачем пропущено такі строки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та інше майно. Згідно заповіту від імені [PERSON], посвідченого 27 червня 2002 року, Троц Ю.Б., державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори, зареєстровано в реєстрі за № 4-1781, [PERSON] все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось та взагалі все те, що буде належати їй на момент її смерті , та на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] Судом встановлено, що на час смерті [PERSON] у вищевказаному будинку проживав і був зареєстрований син [PERSON] - [PERSON], який був інвалідом другої групи загального захворювання і був непрацездатним. Відповідно до статті 535 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на момент відкриття спадщини), непрацездатний син [PERSON] - [PERSON], мав право на обов'язкову частку у спадщині померлої матері. Відповідно до ст. 535 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяв на момент відкриття спадщини), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що згідно статті 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року (зі змінами та доповненнями), в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, [PERSON] прийняв спадщину, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки при спадкоємстві за законом чоловік позивача успадкував би все майно матері, то його обов'язкова частка склала 2/3 спадкового майна [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що 09.02.2004р. відповідачу [PERSON] були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме: земельну ділянку, площею 2,2535 га, розташовану на території Заборольської сільської ради Луцького району Волинської області; майновий пай в СВК «Урожай» с. Забороль Луцького району Волинської області; грошові заощадження з належними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться у відділенні Ощадбанку № 6301 м. Луцька Волинської області, після смерті спадкодавця [PERSON] [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер, спадкових прав після смерті спадкодавця [PERSON] він не оформив. В матеріалах спадкової справи за № 557/2003 після смерті [PERSON], оглянутої в судовому засіданні, міститься заява [PERSON] від 09.02.2004р. про відмову від обов'язкової частки в майні спадкодавця. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року (зі змінами та доповненнями), в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР від 18.07.1963 року (зі змінами та доповненнями), в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 24.06.83р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», чинної на час прийняття нотаріусом від [PERSON] заяви про відмову від спадщини, відмова від спадщини на користь інших закликаних до спадкування спадкоємців допускається лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після закінчення цього строку не може бути збільшена частка у спадщині з тих підстав, що хто-небудь з спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, вправі передати право на все або на частину одержаного за спадщиною майна іншому спадкоємцеві на підставі загальноцивільних угод-договорів купівлі-продажу, дарування, міни. Такі ж вимоги передбачені п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Судом встановлено, що оскільки чоловік позивача [PERSON], протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не відмовився від спадщини (обов'язкової частки) після смерті [PERSON], та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому слід вважати, що він її прийняв. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР від 18.07.1963 року (зі змінами та доповненнями), в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині, суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку. Відповідно до статті 1301 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р., свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], спадкоємцем першої черги є його дружина [PERSON] та діти. Суд вважає, що відповідачем [PERSON] незаконно отримані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], а тому такі свідоцтва слід визнати недійсними. Таким чином, аналізуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково та визнати недійсним в 2/3 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.02.2004р., видане державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Гордійчук М.В. [PERSON] на спадкове майно, що складається із земельної ділянки, площею 2,2535 га, розташованої на території Заборольської сільської ради Луцького району Волинської області, визнати недійсним в 2/3 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.02.2004р., видане державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Гордійчук М.В. [PERSON] на спадкове майно, що складається з права на майновий пай в СВК «Урожай» с. Забороль Луцького району Волинської області, та грошових заощаджень з належними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться у відділенні Ощадбанку № 6301 м. Луцька Волинської області, визнати недійсним в 2/3 частині державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,2535 га, виданий [PERSON] 16.07.2004р., визнати недійсним в 2/3 частині свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданий Заборольською сільською радою [PERSON] 08.08.2004р. Разом з тим, суд вважає безпідставною позовну вимогу [PERSON] про визнання недійсною відмови [PERSON] від спадщини після смерті матері [PERSON], оскільки подана [PERSON] 09.02.2004 року заява нотаріусу не є правочином, а лише заявою, а тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Суд вважає, що позивачем не пропущено строк для звернення з даним позовом до суду, оскільки, як пояснила в судовому засіданні позивач, вона дізналась про порушене право у 2013 році. В судовому засіданні позивач подала заяву про те, що у випадку задоволення позову не стягувати в її користь судові витрати з відповідачів.

Outcome: partial