Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON] 30.03.2018 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що з 02.08.2005 року по 22.01.2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. 04.11.2010 року вона одружилася з [PERSON] та прийняла його прізвище. 13.05.2009 року Залізничним районним судом м.Львова вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 300.00 гривень, щомісяця, до досягнення повноліття. Їхній дочці не вистачає присуджених аліментів, оскільки отримує у шість разів менше прожиткового мінімуму. Дитина підростає та вимагає значно більших коштів. Відповідач щороку перебуває на роботі у Польщі, а тому має можливість сплачувати більшу суму аліментів. На даний час вона та її теперішній чоловік є безробітними, власного житла не мають, живуть у будинку батька, який потребує ремонту. Просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], щомісячно, у розмірі ? частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. 14.11.2018 року подала в канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був належно повідомлений, причини неявки суду не відомі, однак, в канцелярію суду ним подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги позивачки визнає повністю, згідний сплачувати аліменти на неповнолітню дочку в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. У зв»язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Матеріалами справи встановлено, що: сторони з 02.08.2005 року по 22.01.2009 року перебували у шлюбі (а.с.4-5), від якого мають дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.6); дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні (а.с.7-8). З виконавчого листа відомо, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13.05.2009 року було вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісяця, починаючи з 09.02.2009 року народження і до досягнення нею повноліття (а.с.10). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 Х11(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правоможної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. 17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон №2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Закон набрав чинності 08.07.2017 року. Відповідно до частини 3ст.181 СК України(у редакції зі змінами від 08.07.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року №2246-VIII встановлено суми прожиткового мінімуму на 2018 рік для дітей, зокрема, віком від шести років, - прожитковий мінімум складає: з 01 січня 2018 року - 1860 гривень; з 01.07.2018 року - 1944 гривень; з 01 грудня - 2027 гривень. Таким чином мінімальний розмір аліментів на дитину у віці, зокрема, від шести років не може бути меншим ніж 930 гривень на місяць. Ураховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК Українизміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідач у поданій заяві в канцелярію суду визнав позов, тим самим погодився на зміну розміру аліментів в сторону збільшення шляхом зміни способу їх у розмірі однієї чверті із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі досліджених доказів та приймаючи до уваги те, що відповідач визнав позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, що суд розцінює як значне покращення його матеріального становища, і це визнання не суперечить закону і не порушує законних прав та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки суд дійшов висновку у задоволенні позову щодо зміни способу та розміру стягнення аліментів, то аліменти у зміненому розмірі слід стягувати від дня набрання чинності рішенням суду законної сили. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивач при подачі позову законом була звільнена від сплати судового збору, а також те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 352 гривні 40 копійок. А тому,

Outcome: approved