overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2014 року заявила позов до [PERSON], за яким просила визнати дійсним договорів дарування квартири [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що сторони досягли згоди щодо дарування квартири, проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення відповідного договору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення,що зводяться до викладеного в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] визнав позов, і пояснив, що його довіритель в силу зайнятості не може знайти час, для нотаріального посвідчення договору. Судом встановлено таке. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі договору довічного утримання 10.11.2005р., що посвідчений державним нотаріусом дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. за реєстровим №8-6382. 24.09.2014 року сторони уклали в простій письмовій формі договір дарування, за яким [PERSON] подарував а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS]. Статтею 719 ч.2 ЦК України встановлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації відповідно до ст. 210 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір відповідно до ст. 220 ЦК України є нікчемним. Проте, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З приводу застосування останньої норми, Пленум ВС України в п. 13 постанови від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. За таких обставин та вимог закону, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, а тому вважає за необхідне в задоволенні його вимог відмовити. При цьому, суд не приймає позицію відповідача про визнання позову, оскільки вона суперечить закону. Витрати понесені позивачем при зверненні до суду, у разі відмови в задоволенні позову підлягають зарахуванню в бюджет держави відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2014 року звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач, у зв'язку з розпадом сім'ї, участі в утриманні своїх малолітніх дітей: доньки - [PERSON] ([INFO]) та сина - [PERSON] ([INFO]), не приймає, а тому на їх утримання позивачка просить присудити від доходів відповідача виплату коштів у розмірі 800 грн. на кожну дитину. [PERSON] в суді позов підтримала і просила його задовольнити з викладених у ньому підстав. Зазначила, що відповідач офіційно не працює. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 12 лютого 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідач по справі - [PERSON] є батьком [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]), матір'ю дітей є позивачка, що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження. Малолітні діти проживають разом із позивачкою, за її твердженням відповідач участі в утриманні дітей не приймає, що змусило її звернутись до суду. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно вимог ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить зі змісту позовних вимог та матеріального стану позивачки, яка самостійно утримує двох малолітніх дітей та потребує матеріальної допомоги відповідача. В той же час будь-які дані стосовно наявності нерегулярних або мінливих доходів відповідача, а також інших обставин, які б стали підставою визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суду не представлено. За таких обставин позов у частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі задоволенню не підлягає. Таким чином суд вважає необхідним визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача згідно ст. 183 СК України в розмірі 1/3 частини і тим самим позов задовольнити частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2014 року звернулася до суду з даним позовом у зв'язку з розпадом сім'ї, що є підставою для розірвання шлюбу. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні з викладених у ньому підстав, оскільки з відповідачем спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають декілька місяців, а тому подальше збереження сім'ї є неможливим і суперечить її інтересам. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Збереження сім'ї вважав неможливим. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що подружжя [PERSON] перебувають у шлюбі з 22 листопада 2003 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]), які проживаю разом з позивачкою. Подальше спільне життя подружжя й збереження сім'ї є неможливим та інтересам кожного з них не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015р. звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: що їй належить державний акта на право приватної власності на землю серії І-ХМ № 039709 виданий на підставі рішення Веснянської сільської ради народних депутатів від 21 вересня 1995 року за № 22 із помилковим записом по батькові власника «Іустимівна», замість вірного «Іустинівна». В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ХМ № 039709, виданого на підставі рішення Веснянської сільської ради народних депутатів від 21 вересня 1995 року за №22, належить земельна ділянка площею 0,3935 га, що розташована на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району. Однак, користуватись своїм майном належним чином, вона не має можливості, оскільки у документах, а саме, у державному акті серії І-ХМ № 039709 від 21 вересня 1995 року невірно вказано її по-батькові, «Іустимівна», замість вірного «Іустинівна». Згідно паспорта, вона [PERSON]. Оскільки, виправити таку розбіжність в позасудовому порядку неможливо, вона змушена звернутись до суду. Заявник звернулась з заявою до суду в якій просить її заяву задовольнити, з вищенаведених підстав, справу слухати у її відсутності. Представник заінтересованої особи звернувлась до суду з заявою, про те, що не заперечує проти задоволення заяви, просить справу слухати у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить державний акт на право приватної власності на землю серії І-ХМ № 039709 виданий на підставі рішення Веснянської сільської ради народних депутатів Старокотсянтинівського району Хмельницької області від 21 вересня 1995 року за № 22, видане на імя [PERSON]. \\ Дані обставини підтверджуються, даними паспорта [PERSON] серії СН №220943, даними державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХМ №039709, виданого на підставі рішення Веснянської сільської ради народних депутатів Старокотсянтинівського району Хмельницької області від 21 вересня 1995 року за № 22, даними рішення виконавчого комітету Веснянської сільської ради народних депутатів Старокостянтинівського району Хмельницької області. Відповідно п.6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Тому, на підставі викладеного та відповідно до положень ст.ст.256 - 259 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року заявив позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, що був укладений між ними. Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, а відповідач їх визнав. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За позовною заявою, сторони перебувають у шлюбі з 27.09.1997 року, від шлюбу мають сина [PERSON], який народився [INFO], сторони з листопада 2015 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, дитина проживає з матір'ю, майнового спору не має, поновлювати відносини позивач не бажає. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, за наведеного рішення, мають бути компенсовані відповідачем відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року заявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, що був укладений між ними. Від позивача надійшла заява, за якою просила розглянути справу без її участі, на вимогах позову наполягала. Відповідач подав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 31.08.2002 року (а.с.15), від шлюбу мають дочку [PERSON], яка народилася [INFO] року (а.с.16). За позовною заявою, шлюб розпався через те, що відповідач створив нову сім'ю, з квітня 2014 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, дитина залишилась з матір'ю, сторони досягли згоди щодо утримання дитини, майнового спору немає. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Питання про зміну прізвища позивачем не порушувалось. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову, витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, мають бути компенсовані відповідачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року заявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, що був укладений між ними. Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, а відповідач їх визнав. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За позовною заявою, сторони перебувають у шлюбі з 16.10.2004 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], яка народилася [INFO], сторони з травня 2015 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, дитина проживає з матір'ю, майнового спору не має, поновлювати відносини позивач не бажає. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, за наведеного рішення, мають бути компенсовані відповідачем відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року заявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, що був укладений між ними. Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, а відповідач їх визнав. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За позовною заявою, сторони перебувають у шлюбі з 30.07.2004 року, від шлюбу мають сина [PERSON], який народився [INFO], сторони з 2014 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, дитина проживає з матір'ю, майнового спору не має, поновлювати відносини позивач не бажає. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, за наведеного рішення, мають бути компенсовані відповідачем відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року заявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, що був укладений між ними. Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, а відповідач їх визнав. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18.06.2011 року, мають дочку [PERSON], [INFO], сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, дитина проживає з матір'ю, майнового спору не має, поновлювати відносини позивач не бажає. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Витрати у справі позивач просила розподілити між сторонами в рівних частках, що не суперечить приписам ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року заявила позов до колишнього чоловіка [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON]. Позивач в судовому засіданні визначала розмір аліментів в сумі 2500 грн. на місяць та просила задовольнити позов за підстав наведених в позовній заяві. Відповідач позов визнав частково і пояснив, що може сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. на місяць. Судом встановлено таке. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.09.2015р., сторони перебували у шлюбі з 02.11.2007р. по 14.09.2015р. В цьому шлюбі у них народились дочки [PERSON] - [INFO], та [PERSON] - [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідачем не оспорюється і знаходить підтвердження матеріалами справи те, що діти проживають з матір'ю. Доводи позивача про те, що діти перебувають на її повному утриманні, відповідачем не спростовані. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 цього ж кодексу визначені способи утримання дітей, в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань, визначених у твердій грошовій сумі. Відповідач в суді заявив, що на дай час постійної роботи не має. Тому, визначення позивачем аліментів в твердій грошовій сумі відповідає вимогам ст. 184 СК України. За таких обставин, суд вважає, що позов заснований на законі. Разом з тим, суд визнає, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним. Так, визначаючи розмір аліментів позивач виходила тільки з розміру встановленого державою прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Проте, поза її увагою залишилось те, що обов?язок утримання покладається на обох батьків рівною мірою. Тому, з урахуванням віку дітей, розміру доходів позивача, та інших чинників, суд вважає, що встановлення аліментів в розмірі 1500 грн. (по 750 грн. на дитину), буде достатнім і необхідним, для вирішення спору по суті. Судові витрати у справі відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року звернувся до суду з даним позовом у звязку з розпадом сімї, що є підставою для розірвання шлюбу. Позивач в суді позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні з викладених у ньому підстав, оскільки з відповідачкою спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, а тому подальше збереження сімї є неможливим і суперечить його інтересам. Відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі. Збереження сімї вважала неможливим. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що подружжя [PERSON] перебувають у шлюбі з 25 вересня 2009 року, від якого мають неповнолітньою дочку [PERSON] ([INFO]). Подальше спільне життя подружжя й збереження сімї є неможливим та інтересам кожного з них не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року звернулася до суду з даним позовом у звязку з розпадом сімї, що є підставою для розірвання шлюбу. Позивачка в суді позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні з викладених у ньому підстав, оскільки з відповідачем спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають близько 4 місяців, а тому подальше збереження сімї є неможливим і суперечить її інтересам. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Збереження сімї вважав неможливим. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що подружжя перебувають у шлюбі з 05 травня 2006 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] ([INFO]), які проживають разом з позивачкою. Подальше спільне життя подружжя й збереження сімї є неможливим та інтересам кожного з них не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала в шлюбних відносинах з 24.11.1995 до 30.09.2015. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість і зобов'язаний надавати таку допомогу. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просить стягти з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання сина визнав у повному обсязі, не заперечує сплачувати аліменти на його утримання. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 24.11.1995 до 30.09.2015 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.11). Неповнолітній син зареєстрований та проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а.с.8). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість і зобов'язаний надавати таку допомогу. Відповідно ст.ст. 180-183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або матері. При цьому суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зважаючи на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтересам інших осіб, суд приходить до висновку, що з відповідача повинні стягуватися аліменти на утримання дитини сторін, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved