Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] 06 січня 2016 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача з вимогою визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Позивач, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в обґрунтування своїх вимог в позовній заяві зазначає, що 02 квітня 1988 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. 19 липня 1996 року на спільні кошти сторонами був куплений одноповерховий житловий будинок [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу будинку був укладений на ім'я відповідача та посвідчений Кілійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 19.07.1996 року за реєстром №3161. Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач ухиляється від добровільного розподілу майна, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду за встановленням їх права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного просить позов задовольнити. Відповідач повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України про дату та місце розгляду справи, за викликом суду в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності - суду не надав. Згідно ст. 224 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази, надані сторонами у справі, та розглянувши справу в межах позовних вимог, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 02 квітня 1988 року в м. Кишинев Республіка Молдова, актовий запис №272. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2015 року шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], розірвано /а.с. 6/ За час спільного сімейного життя сторони придбали житловий будинок в [ADDRESS], який зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підстав Договору купівлі-продажу від 19.07.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №3161 /а.с. 17-19/ Згідно матеріалів технічної інвентаризації, проведеної Кілійським РБТІ 16 липня 1996 року, житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 64,8 кв. м., житловою площею 48,4 кв. м., в цілому складається з: літ. А - житловий будинок, літ. а - веранда, літ. а1 - сіни, літ. Б - літня кухня, літ. В - сарай, літ. Г - убиральня, 1 - паркан, 2 - водопровід, 3 - хвіртка, /а.с. 7-10/. Відповідно довідки Комунального підприємства Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» від 12.05.2016 року №219 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Кілійською держнотконторою 19.07.1996 року реєстр. №3161, про що свідчить запис в реєстр. Кн.. 27, стор. 268, реєстр. №3204а. /а.с. 67/ Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був1 придбаний сторонами за спільні кошти під час перебування їх у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, і тому вважає, що вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного будинку, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved