Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] 03.10.2016 року звернулася з позовом в суд, в якому просить стягувати з відповідача, з яким перебуває у шлюбі, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між нею і відповідачем не розірвано, однак він покинув сімю, коштів на утримання сина не надає, витрати на забезпечення сина вона несе самостійно, а дитина вимагає матеріальних витрат на продукти харчування, вітаміни, засоби гігієни, сезонний дитячий одяг, взуття, планові огляди у лікарів, при потребі застосування медикаментів, розвиваючі ігри та іграшки. Враховуючи, що дитина народилася недоношена, дитина потребує додаткового медичного контролю, що також вимагає значних матеріальних витрат. Крім цього, зазначила, що до декретної відпустки вона працювала, отримуючи дохід близько 4000 грн. на місяць, відповідно була матеріально забезпечена, але, перебуваючи в декреті, змушена здійснювати постійний належний догляд за дитиною, тому вважає, що вважає, що відповідач повинен надавати їй матеріальне утримання. Відповідач є працездатним, хоча офіційно не працевлаштований, проте систематично з метою заробітку їздить за кордон, а відтак приблизний його місячний дохід становить понад 15000 грн., тому він взмозі сплачувати аліменти у заявлених розмірах. В судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, зазначивши, що [PERSON] не заперечує сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно, а на утримання дружини 500 грн. щомісячно. При цьому зазначили, що відповідач дійсно виїжджав за кордон на роботу, але періоди роботи були нетривалими і нерегулярними, тому твердження позивача про розмір заробітків [PERSON] за кордоном є безпідставними. На даний час відповідач офіційно не працевлаштований, підробляє, виконуючи зварювальні і слюсарні роботи, для чого щодня доїжджає з місця проживання - з с.Волоща Дрогобицького району до м.Львова, на що витрачає 350 грн. на тиждень. При цьому заробляє щомісяця близько 4000 грн. Крім цього, він матеріально допомагає матері інваліду ІІІ групи. Відмітили, що доводи позивача про відсутність будь-якої матеріальної допомоги зі сторони відповідача не відповідають дійсності, оскільки у звязку з народженням дитини він кілька разів їздив за кордон заробити гроші на пологи і потреби дитини, з-за кордону переказував дружині кошти. Відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини і дружини у вказаних розмірах щомісячно, оскільки це відповідатиме його матеріальному стану і з огляду на те, що утримувати дітей зобовязані обоє батьків. Заслухавши пояснення сторін і їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.06.2015 року і від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], котрий проживає разом з матірю, а батько проживає окремо від сімї з вересня 2016 року. Також встановлено, що позивач працює укладальником-пакувальником кондитерських виробів в ТзОВ «Львівська Чоколяда», на даний час перебуває в декретній відпустці, отримує державну допомогу при народженні дитини і до досягнення дитиною трьох річного віку, інших доходів не має, а відповідач [PERSON] є працездатним, інвалідом не визнаний, офіційно не працевлаштований, підробляє у м.Львові, виконуючи зварювальні і слюсарні роботи, для чого щодня доїжджає з місця проживання - з с.Волоща Дрогобицького району до м.Львова, на що витрачає 350 грн. на тиждень, отримуючи при цьому дохід близько 4000 грн. на місяць. На підтвердження доводів позивача про значно більший розмір доходу позивача нею не надано в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України належних і допустимих доказів, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім цього, відповідач матеріально допомагає матері [PERSON], [INFO], яка є інвалідом ІІІ групи. З представлених позивачем медичних документів вбачається, що дитина сторін народилася недоношеною, проходить періодичні медичні огляди. Як встановлено, між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення їхньої дитини та дружини відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч.ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України, частказаробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). Згідно зі ст.ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. Як достовірно встановлено судом, відповідач непрацевлаштований та отримує мінливий дохід, а тому, за наведених обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій формі. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial