Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], треті особи: МКП «Основаніє» Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили наступне. Спірне житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], знаходиться у комунальній власності. Особистий рахунок на вказану квартиру відкритий на ім'я позивача [PERSON]. В квартирі зареєстровані п'ять осіб: [PERSON] та її діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та відповідач по справі [PERSON], [INFO], яка є племінницею [PERSON] Ключі від житлового помешкання за вищевказаною адресою є в наявності у всіх осіб, які зареєстровані за даним приміщенням. Понад 5 років [PERSON] не проживає у квартирі, виїхала на інше постійне місце проживання до свого чоловіка. З того часу відповідач жодного разу в квартирі не з'являлася, витрат по сплаті за комунальні послуги не несе, добровільно знятися з реєстрації не бажає. У зв'язку з реєстрацією відповідача у будинку проводиться нарахування за комунальні послуги, які позивачі змушені сплачувати впродовж усіх років за відсутності [PERSON] З огляду на вищевикладене, позивачі просять суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили суд його задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували, про що надали письмові заперечення. Крім того, у судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила те, що у квартирі за адресою: [ADDRESS], вона проживала до 2005 року, а з 2005 року переїхала до цивільного чоловіка [PERSON], з яким у подальшому уклала шлюб. Відповідач повідомила суду, що у неї є ключ від дверей квартири з 2005 року, але до отримання позовної заяви у грудні 2013 року вона не намагалася вселитися, тому як у неї була усна домовленість із позивачем [PERSON] Вже після отримання позовної заяви, 16 грудня 2013 року, вона у присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] намагалася потрапити до квартири, проте не змогла цього зробити, про що був складений акт. Доказів того, що позивачі перешкоджають у користуванні квартирою відповідачем суду не надано, до міліції з цього приводу не зверталася, але звернулася навесні 2014 року під час розгляду справи судом. Представник третьої особи МКП «Основаніє» не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи Комунарського районного відділу у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та про винесення рішення на розсуд суду за наявними у справі матеріалами. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, третьої особи, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Житлове приміщення - квартира за адресою: [ADDRESS] не приватизована та знаходиться у комунальній власності. Позивач [PERSON] є основним наймачем зазначеної квартири, що підтверджується особистим рахунком на спірну квартиру. Згідно довідки МКП «ОСНОВАНІЄ» ЗМР від 23.10.2013 року № 2/587 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: основний квартиронаймач [PERSON], донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та племінниця [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту МКП «ОСНОВАНІЄ» від 22.10.2014 року відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS] з квітня 2003 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 2-529/08 від 18 жовтня 2008 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП «ВРЕЖО №5» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа КП «ВРЕЖО №5», про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, [PERSON] була вселена до квартири [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою. Згідно листа Комунарського ВДВС ЗМУЮ № 29998/6 в період з 01.01.2010 року по 29.08.2013 року виконавчий лист № 2-529/08 до відділу не надходив Допитані у судовому засіданні свідки пояснили суду, що дійсно відповідач не проживає з 2005 року та не має особистих речей за адресою: [ADDRESS]. На даний час відповідач проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON], який був допитаний судом у якості свідка. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. На підтвердження своїх заперечень, відповідачем [PERSON] надано акт від 16.12.2013 року. Однак суд критично відноситься до наданого доказу з наступних підстав. По перше, вказаний, акт складено через 2 місяці після того, як позивачі звернулися до суду з вказаним позовом. По друге, допитані у судовому засіданні свідки зазначили, що акт складався від руки, хоча суду було надано його надрукований варіант. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що акт складався одразу, на поверсі будинку біля квартири, свідок [PERSON] пояснив, що акт був складений в машині після того, як всі спустилися вниз. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 вiд 10.03.89 року, № 13 від 25.12.92 року, № 15 від 25.05.1998 року, роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Статтею 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюють відповідні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в АР Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved