Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до СТОВ «Агроко» (далі - відповідач), третя особа - ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області, про визнання права власності на трактори. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що на підставі рішення загальних зборів спілки співвласників майна позивачу, як колишньому члену КСП «Родина», у зв`язку з його виходом виділено в натурі два трактори та вантажний автомобіль. Вказані механічні транспортні засоби зареєстровані за СТОВ «Родина», правонаступником якого є СТОВ «Агроко». Третя особа відмовила позивачу в реєстрації тракторів, оскільки вони не зареєстровані за СТОВ «Агроко», як правонаступником СТОВ «Родина», що унеможливлює зняття їх з реєстрації без зняття з реєстрації попереднім власником. Проведеним технічним оглядом вказаних механічних транспортних засобів встановлено їх придатність для подальшої експлуатації. Враховуючи викладене, посилаючись на приписи законодавства, позивач просив визнати за ним право власності на два трактори. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява, в якій останній просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні (а.с. 33). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності представника (а.с. 27). Третя особа свого представника до суду не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 32), причини неявки суду невідомі. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 7 березня 2012 року членами спілки співвласників майна смт Чорнобай та с. Савківка виділено позивачу в натурі в рахунок майнової частки (паю) і видано за актом прийому-передачі майна механічні транспортні засоби на загальну суму 5905,00 гривень, а саме: трактор Т25А на суму 1250,00 гривень; трактор МТЗ-80 на суму 2520,00 гривень; автомобіль самосвал ММЗ-554 на суму 2135,00 гривень, що підтверджується копією витягу з протоколу загальних зборів (а.с. 11). Відповідно до копії акту прийняття-передачі від 12 березня 2012 року позивач отримав вказані механічні транспортні засоби з пайового фонду реорганізованого КСП «Родина» (а.с. 12). СТОВ «Агроко», яке є правонаступником прав і обов`язків, зокрема СТОВ «Родина» (а.с. 8-9), звернулося із заявою до державного інспектора ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області із проханням зняти трактори Т-25 та МТЗ-80 з обліку (а.с. 13), однак зі змісту позовної заяви вбачається, що третя особа відмовила позивачу в реєстрації тракторів, оскільки вони за ним, як правонаступником СТОВ «Родина», не зареєстровані, що унеможливлює зняття їх з реєстрації без зняття з реєстрації попереднім власником. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію машини від 28 травня 2004 року серії [NUMBER] трактор марки МТЗ-80 (р.н. [NUMBER] ), 1979 року випуску, заводський № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , об`єм двигуна 4750 см3, маса 3650,00 кг, належить СТОВ «Родина» (а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію машини від 28 травня 2004 року серії [NUMBER] трактор марки Т-25 (р.н. [NUMBER] ), 1985 року випуску, заводський № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , об`єм двигуна 2075 см3, належить СТОВ «Родина» (а.с. 14). Висновками спеціаліста з проведення обстеження машини на відповідність ідентифікаційних номерів і супровідних документів на предмет фальсифікації від 10 січня 2021 року № 019216 (а.с. 15) та № 019217 (а.с. 16) встановлено, що вказані трактори мають обліково-ідентифікаційні таблички; ознак фальсифікації чи механічного втручання не виявлено; заводські номери та номери двигунів відповідають вказаним у реєстраційних і супровідних документах; реєстраційні і супровідні документи відповідають встановленій формі; ознак фальсифікації не виявлено. Згідно з наказом Міністерства аграрної політики України за від 14 березня 2001 року № 62, який був чинний на час прийняття рішення спілкою власників майна про виділення позивачу майнової частини паю, затверджено Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, яким врегульовано питання використання майнових паїв їх власниками. Так, п.п. 8, 9 цього Порядку передбачено, що кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів, отримати свій майновий у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд, відчужити пай будь-яким способом у встановленому законом порядку. Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Крім того, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» закріплено право членів КСП, у разі виходу з підприємства, отримати пай натурою, грішми або цінними паперами, відповідно до розміру та структури пайового фонду, або в іншій, за згодою сторін, формі. Зі змісту ст.ст. 7, 9 цього Закону вбачається, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам; пай є власністю члена підприємства, право розпоряджатися яким останній набуває після припинення членства у підприємстві. Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Cтаттею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином на законодавчому рівні закріплено презумпцію правомірності набуття права власності на певне майно, яке вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено у судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону. Отже власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Водночас окремими нормативно-правовими актами передбачаються різноманітні правовстановлюючі чи інші документи, якими має підтверджуватися право власності, зокрема, на транспортні засоби, яке може підтверджуватися реєстраційними документами. Згідно з абз. 11 ч. 8 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, житлово-комунального господарства, а також тих, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, здійснюють, а саме, тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Судом відзначається, що відповідно до п. 3 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 липня 2009 року № 694, власники, зобов`язані зареєструвати у територіальному органі Держпродспоживслужби машину (трактор, самохідне шасі, самохідну сільськогосподарську, дорожньо-будівельну і меліоративну техніку) протягом 10 діб від дня придбання, митного оформлення або виникнення інших обставин, що є підставою для реєстрації. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач правомірно заволодів механічними транспортними засобами, а саме тракторами Т-25 та МТЗ-80, однак позбавлений можливості провести відповідні реєстраційні дії. Разом з тим позивач продовжує відкрито і безперервно володіти та користуватися вказаними механічними транспортними засобами, однак його право власності фактично не визнається третьою особою. За таких обставин, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про можливість захисту порушеного права власності позивача шляхом його визнання. Такий спосіб захисту відповідатиме приписам діючого законодавства та не виходить за межі позовних вимог. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved