Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , адреса місця реєстрації та фактичного місця проживання: [ADDRESS] (далі позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , адреса фактичного місця проживання: [ADDRESS] (далі відповідач), третя особа: Іркліївська сільська рада, адреса: вул. Богдана Хмельницького, 7, с. Іркліїв, Золотоніський район, Черкаська область, про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обгрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована колишня дружина позивача - відповідач [PERSON] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2019 року. З 2019 року відповідач не проживає за адресою місця реєстрації, а проживає в іншій сім`ї. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном, а також оформити субсидію на комунальні послуги. У зв`язку з цим, посилаючись на приписи ЦК України та ЖК УРСР, позивач просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо їх задоволення, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Представник третьої особи Іркліївської сільської ради у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання, відповідно до якого розгляд справи просив проводити за його відсутності. Виходячи з приписів ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до копії Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5) та Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 6 - 7) [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Іркліївської сільської ради № 130 від 28 жовтня 2021 року у будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: власник [PERSON] , дочка [PERSON] , колишня дружина [PERSON] (а.с. 8). Згідно з актом по факту не проживання і не ведення спільного господарства від 28 жовтня 2021 року [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] і не веде спільне господарство із колишнім чоловіком [PERSON] з 2019 року. Вказаний акт складений та підписаний комісією у складі старости с. Ревбинці [PERSON] , директора КЗ «Ревбинська початкова школа» Іркліївської сільської ради Черкаської області Щепак Т.І., діловода с. Ревбинці [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11) Крім цього, матеріали справи містять письмові пояснення свідка [PERSON] , посвідчені старостою с. Ревбинці [PERSON] , відповідно до яких [PERSON] у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2019 року. Також, матеріали справи містять письмові пояснення свідка [PERSON] , посвідчені старостою с. Ревбинці [PERSON] , відповідно до яких [PERSON] у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2019 року та не доглядає за будинком та прибудинковою територією. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст.ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 9 ЖК УРСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Тобто обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 156 ЖК УРСР\~та\~ст. 405 ЦК України\~право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Згідно із положеннями ч. 1\~ст. 156 ЖК УРСР\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2\~ст. 64 ЖК УРСР\~(тобто подружжя, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч.4\~ст. 156 ЖК України). Згідно з\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Судом встановлено, що відповідач вселилася та проживала у будинку позивача, як член його сім`ї (дружина), отже набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, проте на даний час не є членом сім`ї власника будинку, що підтверджується копією рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2019 року (а.с. 9 10). Відповідно до подожень ч. 2\~ст. 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач є власником житла, а відповідач, у зв`язку із припиненням спільного проживання, спільним побутом з позивачем не пов`язана та спільно з ним не проживає, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2\~ст. 406 ЦК України. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним судом у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17-ц та від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18. Крім того, суду не надано доказів, що підтверджують право відповідача на збереження за ним права на спірне житло при відсутності за місцем проживання понад рік, що також є самостійною підставою для визнання відповідача, у відповідності до вимог ст.\~150, 405 ЖК УРСР, таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням. З огляду на викладене, позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Виходячи зі змісту норм ст.ст.\~3,\~7,\~11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», прийняте рішення суду про визнання особи такою, що немає права користування житловим приміщенням, є підставою для вчинення органом реєстрації дій щодо зняття особи з реєстраційного обліку, що фактично припинить її реєстрацію за спірною адресою. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 28 березня 2019 року [PERSON] являється особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 12), а тому звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абзацу 3 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved