Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з вище вказаним позовом. Посилалась на те, що позивач є власником земельної ділянки та будинку по [ADDRESS] та по сусідству з його будинком проживає відповідач [PERSON], яка протягом 2012-2013 років самовільно побудувала цегляну прибудову, стіна якої розташована безпосередньо на межі його земельної ділянки, та яка була зведена на фундаменті його паркана, який не пристосований для будівництва на ньому таких споруд. Таким чином, вказувала на те, що відповідач порушила вимоги ст. 103 ЗК України та будівельні норми затвердженні ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», зокрема відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Окрім того, вказувала на те, що самочинно збудувавши вказану вище прибудову, яка являється верандою житлового будинку літ. Г. по [ADDRESS] відповідач пошкодила паркан позивача, розташувавши стіну прибудови на фундаменті вказаного паркану, під час атмосферних опадів вода з даху веранди потрапляє на земельну ділянку позивача, у зв'язку з чим існуючий металевий паркан піддається корозії, прибудова створює умови для несанкціонованого проникнення на приватну територію позивача, яка внаслідок вказаної прибудови втратила належний вигляд. Зазначала те, що відповідач здійснивши самовільне будівництво вказаної вище веранди порушує право власності позивача також тим, що обслуговування стіни веранди, її ремонт, догляд та доступ до неї можливий лише з земельної ділянки позивача, а також у разі виникнення пожежної небезпеки, гасіння вогню можливе лише з території земельної ділянки позивача. Посилалась на те, що відповідач відмовляється будь-яким чином усунути наявні перешкоди, які створюються самовільним будівництвом веранди та не реагує на письмову вимогу представників влади усунути вказані порушення. Заявою від 24.04.2014 року представники позивача уточнили заявлені ними раніше позовні вимоги, посилались на те, що відповідач зверталась до суду з позовом про визнання за нею права власності на будинок літ. Г по [ADDRESS] та рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20.07.2006 року позов було задоволено, проте відповідачем у встановленому законом порядку право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване не було. У зв'язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просили зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою - [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованої прибудови - веранди житлового будинку літ. Г, розташованого по [ADDRESS] право власності на який визнано за [PERSON] на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20.07.2006 року №2-834/2006; заборонити [PERSON] вчиняти дії, які можуть порушити право власності позивача в майбутньому; заборонити [PERSON] використовувати земельну ділянку способом, який не дозволяє позивачу, як власнику сусідньої земельної ділянки, використовувати її за цільовим призначенням, стягнути судові витрати з [PERSON] В судовому засіданні позивач уточненні позовні вимоги підтримав, підтримав обставини викладені в позовній заяві та пояснив, що відповідачка збудувала на фундаменті його паркана веранду та вказаним будівництвом чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою та в обслуговування належного йому будинку, оскільки наявне вікно у стіні веранди порушує його право на приватність, а також побудова даної стіни на межі земельних ділянок створює небезпеку для пересування поряд зі стіною зі сторони його будинку, просив позов задовольнити. Крім того, вказував на те, що спочатку спірна веранда була дерев'яною, проте в подальшому, а саме в 2012 році відповідач на місці дерев'яної конструкції звела цегляну і при атмосферних опадах, вода з даху веранди потрапляла на його територію, у зв'язку з чим відповідачка переобладнала дах веранди та замурувала два з трьох вікон, які були наявні у даній стіні та виходили прямо на його територію, що зумовлювало безперешкодне проникнення в його будинок, а також на територію земельної ділянки зі сторони сусідів. Просив позов задовольнити. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, надали суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, вказували на те, що спірна веранда відповідачем збудована самочинно з порушенням ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, право власності на вказану прибудову відповідачем не зареєстровано, поданні відповідачем докази, зокрема проект на капітальний ремонт будинковолодіння та інвентарна справа стосуються будинку розташованого за адресою [ADDRESS], тоді як предметом спору являється веранда самочинно прибудована до будинку літ. Г за адресою [ADDRESS], а тому подані докази не являються належними у даній справі. Вказували на те, що самочинною прибудовою порушено право позивача на користування належним йому будинком, а також на користування земельною ділянкою, у зв'язку з чим дане право підлягає захисту шляхом знесення вказаної прибудови. Просили позов задовольнити відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 24.04.2014 року. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що колишній власник будинковолодіння, де проживають [PERSON] та [PERSON] дозволив їй збудувати веранду на фундаменті паркану, який межував між її та його земельною ділянкою та який він встановлював особисто, у зв'язку з чим нею було проведено реконструкції будинку з прибудовою спірної веранди по фундаменту вказаного паркану. Купуючи будинковолодіння по [ADDRESS], позивач та третя особа [PERSON] бачили вказану прибудову та стіна була вже побудована і жодних претензій ні третя особа ні позивач не пред'являли з даного приводу, проте з позовом до суду звернулись тільки у 2013 році. Вказувала на те, що на вимогу позивача та [PERSON] нею було здійснено перепланування даху веранди з метою уникнення стоку води при атмосферних опадах на територію будинковолодіння позивача, а також замуровано два з трьох вікон, у зв'язку з чим вона категорично відмовляється проводити будь-які реконструкції або перебудови спірної веранди, оскільки вважає, що право позивача та третьої особи не порушено та відсутня можливість здійснення будь-якої перебудови та зміни теперішнього стану та вигляду веранди, оскільки в середині вже проведені певні роботи, викопана яма для облаштування погребу та заплановано подальше облаштування кухні в приміщенні веранди. Вважає, що відсутня технічна можливість перебудови та навіть при наявності такої можливості перебудовувати веранду з метою усунення перешкод позивачу відмовляється. Вказувала на те, що єдиною можливістю усунення перешкод з її сторони для задоволення вимог позивача є облаштування вікна, яке не буде відкриватись та буде із спеціального скла, що пропускає світло та ускладнює видимість крізь нього, таким чином у позивача буде відсутнє відчуття, що на його територію можна проникнути крізь вказане вікно та що його приватність буде якимось чином порушена. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, позов не доведеним та безпідставним. Вказував на те, що порушення санітарних та протипожежних норм існує зі сторони позивача, оскільки належний йому будинок був побудований після того, як відповідачем було проведено реконструкцію свого будинковолодіння з прибудовою спірної веранди, окрім того, вважає, що позивачем та його представниками не доведено факту захоплення відповідачем частини земельної ділянки будинковолодіння по [ADDRESS], оскільки межі сусідніх земельних ділянок не встановленні, позовні вимоги не визнав та надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності відповідача. Третя особа [PERSON], будучи також допитаною в якості свідка, в судовому засіданні пояснила, що вона придбала земельну ділянку по [ADDRESS] ще в 2002 році, та на місці стіни веранди, яка заважає їй користуватись земельною ділянкою знаходилась інша дерев'яна конструкція, яку в подальшому відповідачкою було перебудовано. Вказувала на те, що між нею та відповідачкою постійно виникають конфлікти з приводу даної прибудови, у зв'язку з чим відповідачка замурувала кілька вікон, які були розташовані у стіні веранди, а також нею проведено перебудову даху щоб уникнути потрапляння води при атмосферних опадах, але не зважаючи на це, стіна спірної веранди все рівно заважає їй користуватись майном та прибудинковою територією, оскільки в стіні існує вікно через яке відповідач може вільно проникнути на територію земельної ділянки по [ADDRESS], виливати помиї через вказане вікно, кидати різні предмети ворожіння, у зв'язку з чим вважає, що самовільно збудована веранда підлягає знесенню, а тому просила позов задовольнити. Представник третьої особи Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Чернівецькій області Андрущак О.О. в судовому засіданні залишив вирішення спору на розсуд суду та вказав на те, що за зверненням громадянки [PERSON] працівники інспекції виїжджали з перевіркою на місце проведення будівельних робіт відповідачкою та ними не було виявлено жодних порушень або відхилень від проекту капітального ремонту будинковолодіння відповідачки. Представник третьої особи Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Чернівецькій області Дрищенюк М.М. в судовому засіданні пояснила, що вона не може стверджувати про відповідність спірної прибудови нормам ДБН, проте по суті спору може пояснити, що відповідачкою було розроблено проект на капітальний ремонт свого будинку та при його перевірці порушень виявлено не було, окрім того забудовник має право змінити параметри будівництва після подачі документів в інспекцію АБК. Також вказувала на те, що повідомлення про реконструкцію або капітальний ремонт будинку подається в Інспекцію декларативно та працівники Інспекції АБК не мають можливості перевірити достовірність відомостей викладених декларантом в поданих ним документах. Вирішення спору залишила на розсуд суду. Представник третьої особи Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради Гальчук О.В. в судовому засіданні пояснила, що план будинку відповідача до проведення ремонту відповідає плану існуючого будинку після ремонту, окрім того геометричні розміри стіни відповідають проектній документації на реконструкцію будинку відповідача. Вказувала на те, що встановлення наявності факту порушення прав позивача на право користування земельною ділянкою на якій розміщений його будинок можливе лише після встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з обов'язковим залучення відповідної землевпорядної організації, оскільки відповідно до матеріалів інвентарних справ будинковолодінь позивача, відповідача та третьої особи [PERSON] не вбачається будь-якого порушення меж земельних ділянок починаючи з 2004 року. Щодо посилань позивача на той факт, що фундамент паркану на якому збудована стіна веранди не пристосований для будівництва на ньому такої конструкції, вказала на те, що такі твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки товщина фундаменту достатня для того, щоб на ній можна було збудувати таку конструкцію, окрім того в місті багато житлових будинків, які існують на протязі багатьох років та збудовані на фундаменті меншому за товщиною ніж фундамент колишнього паркану на якому збудована стіна спірної веранди. Представник третьої особи Чернівецької міської ради Лелюк Х.М. в судовому засіданні пояснила, що в даному випадку інтереси Чернівецької міської ради жодним чином не порушені, а тому вирішення спору залишає на розсуд суду, при цьому вказала на те, що власник має право вимагати усунення перешкод в користуванні його власністю, проте знесення самочинного будівництва являється крайньою мірою відповідальності та може бути застосоване лише в тому випадку, якщо іншим способом захистити права позивача не представляється можливим. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він разом зі своїм батьком в 1992-1993 роках будував фундамент будинку відповідача, при цьому йому відомо, що в подальшому будівництво було погоджено з [PERSON], яка не заперечувала проти реконструкції та будівництва спірної веранди, яка будувалась з цегляного блоку на відстані 20-25 см. від межі, висота стіни спірної веранди була більше 2-х метрів ще з 1990-х років, при цьому розміри будинку змінені не були. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає неподалік будинку відповідачки та йому відомо що приблизно з 1990 року відповідачка проводила будівництво та реконструкцію належного їй будинку, будівництво було припинено приблизно у 2012 році, оскільки йому відомо, що з цього часу відповідач не проводила ніяких будівельних робіт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач будувала свій будинок з 1990 року та приблизно в 2003-2004 роках будівництво було завершене та з 2012 року жодних перепланувань та інших будівельних робіт відповідач не виконувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він перебуває у шлюбі з відповідачем та вони разом придбали будинок по [ADDRESS] у 1982 році та у 1983 році ними було отримано дозвіл у Першотравневій районній раді м.Чернівці на будівництво сараю, а в подальшому на будівництво кухні. Після проведення капітального ремонту загальна площа будинку не змінювалась. Конфлікти з позивачем та [PERSON] почались з 2003 року, проте розташування фундаменту по якому збудована стіна не змінювалось та до них з позовом до суду ніхто не звертався. Будучи допитаною в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що фрагмент стіни спірної веранди розташований на фундаменті колишньої огорожі, яка проходить по межі земельних ділянок, окрім того обслуговування стіни спірної веранди не можливе без використання земельної ділянки позивача, та спірна веранда не відповідає матеріалам інвентарної справи на будинок літ. Г., зокрема різниця площа відповідно до інвентарної справи та її реальна площа, а також в інвентарній справі вказано про наявність трьох вікон, хоча реально існує лише одне вікно. Вважає, що позивач може перенести стіни веранди з метою усунення порушень права позивача, або в подальшому виникне необхідність встановлення земельного сервітуту для обслуговування зовнішньої сторони стіни спірної веранди. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, представників третіх осіб, роз'яснення експерта, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, дослідивши докази за їх місце знаходженням по [ADDRESS] та [ADDRESS], вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 03.08.2012 року [PERSON] належало 0,0291 га земельної ділянки по [ADDRESS] (а/с 9). Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 12.10.2012 року [PERSON] подарувала [PERSON] вказану земельну ділянку (а/с 7). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.09.2010 року визнано право власності позивача на будинок літ. А по [ADDRESS] та на підставі вказаного рішення суду позивачем було зареєстроване право власності на вказаний будинок (а/с 10, 11-12). Так, Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Окрім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 08.01.2014 року та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,0611 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] (а/с 38, 62 Том 2). З матеріалів інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02.08.1982 року відповідач придбала ? частину житлового будинку по [ADDRESS], а саме житловий будинок житловою площею 47,40 кв.м., сарай літ. Б, вбиральня літ. В та вбиральня літ. Г, що розташовані на земельній ділянці розміром 600 кв. м. (а/с 42 інвентарної справи). Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований в ЧКОБТІ у відповідності до встановленого на момент його укладення законом порядку, окрім того відповідно до Інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно саме на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу за відповідачем було зареєстроване право приватної спільної частково власності на будинок по [ADDRESS] (а/с 63, Том 2). Судом встановлено, що 01.08.2012 року відповідач звернулась до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Чернівецькій області з повідомленням про початок виконання будівельних робіт, а саме капітального ремонту житлового будинку літ. Г по [ADDRESS] без зміни геометричних розмірів фундаменту на підставі розробленої проектної документації ДП «Чернівецький геоінфоцентр» (а/с 173, 176). Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці Рішення від 20.07.2006 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. Г по [ADDRESS], який складається з житлової кімнати 15,20 кв.м., житлової кімнати 10,90 кв.м., веранди-хола 21,10 кв.м., кухні 11,20 кв.м., ванної кімнати 3,90 кв.м., вбиральні 1 кв.м., веранди 15-20 кв.м., загальна житлова плоа 26,1 кв.м., підсобна 52,4 кв.м. (а/с 53 цив.справи № 2-834/2006). Окрім того, вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] самочинно побудувала житловий будинок літ. Г, який знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] та складається з житлової кімнати 15,20 в.м., житлової кімнати 10,90 кв.м., веранди-хола 21,10 кв.м., кухні 11,20 кв.м., ванної кімнати 3,90 кв.м., вбиральні 1 кв.м., веранди 15-20 кв.м., загальна житлова площа 26,1 кв.м., підсобна 52,4 кв.м. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту реєстрації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що право власності відповідача на самочинно збудований будинок літ. Г відповідно до рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20.07.2006 року відповідачем у встановленому законом порядку зареєстроване не було, що підтверджується інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої за [PERSON] зареєстроване право приватної спільної часткової власності на будинок по [ADDRESS], яке у неї виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в 1982 році (а/с 63 Том 2). Таким чином, на будинок літ. Г з існуючими до нього прибудовами, зокрема верандою 1-7 площею 15,20 кв.м. право власності не зареєстроване, у зв'язку з чим вказане будівництво вважається самочинним у розумінні ст. 376 ЦК України з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи №343 по матеріалам даної цивільної справи від 10.03.2014 року, відповідно до якого добудовою (перебудовою) те ремонтом житлового будинку літ. Г. було порушено вимоги ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а/с 247). Судом встановлено, що між позивачем, третьою особою та відповідачем по справі виникають конфлікти з приводу здійсненого відповідачкою самочинного будівництва, зокрема у зв'язку з прибудовою веранди 1-7 площею 15,20 кв.м. на межі земельних ділянок, що підтверджується листами відповідних організацій на адресу [PERSON], а також з приводу металевої огорожі, облаштованої мешканцями будинку [ADDRESS] (а/с 6, 170,171 Том 1, а/с 42,43,44 Том 2 ). Відповідно до висновку експертного земельно-технічного дослідження №449 від 24.04.2013 року та ситуаційного плану земельної ділянки згідно державного акту на земельну ділянку серії ЯМ №523451 від 12.10.2012 року, доданого до вказаного висновку, новозбудований житловий будинок будинковолодіння [ADDRESS] перетинає межу між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно державного акту на земельну ділянку серії ЯМ №523451 від 12.10.2012 року на відрізку (від В до Г) між поворотними точками окружних меж і частково площею 0,0001 га розташований на території земельної ділянки [ADDRESS] (а/с 91,102). Окрім того, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10.03.2014 року, частина житлового будинку літ. Г, розташованого по [ADDRESS] перетинає межу між земельною ділянкою [ADDRESS], розташованої по [ADDRESS] та [ADDRESS], [ADDRESS] та частково - площа 0,000094 га - розташована на території земельної ділянки [ADDRESS] (а/с 257). Окрім того, відповідно до вище вказаного висновку експерта також встановлено, що добудова (перебудова) та ремонт власниками житлового будинку літ. Г, розташованого по [ADDRESS] проведена без відхилень від зовнішніх меж даного будинку зі сторони прилеглої до сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS], визначеними матеріалами інвентаризаційної справи та рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20.07.2006 року по справі №2-834/06. При вище наведених роботах порушена вимога ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 3.25* «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не меше 1,0 м». Також, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10.03.2014 року стіна житлового будинку літ. Г, розташованого по [ADDRESS] зведена на фундаменті огорожі між двома будинковолодіннями. Глибина залягання фундаменту складає близько 0,6 м. Конструкція фундаменту вздовж всієї стіни будинку не досліджувалась.За відсутністю дослідження властивостей ґрунтів та відповідних розрахунків глибина закладання фундаментів має бути не нижче глибини сезонного промерзання фунтів. Згідно ДБН В.2.1-10-2009 «Основи та фундаменти будівель і споруд» 7.5.2 Нормативну глибину сезонного промерзання фунту приймають такою, що дорівнює середній із щорічних максимальних глибин сезонного промерзання фунтів (за даними спостережень за період не менше ніж 10 років) на відкритій, оголеній від снігу і доступній для впливу вітру горизонтальній поверхні майданчика при рівні підземних вод, розташованому нижче глибини сезонного промерзання фунтів. Глибина сезонного промерзання фунтів - 1м. Згідно ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (додаток 3.1 «Протипожежні вимоги») відстані між будинками мають бути:між будинками І, II та І, II ступенів вогнестійкості - 6 м; Відстань між стінами з вікнами житлових будинків літ. Г , розташованого по [ADDRESS] до житлового будинку [ADDRESS] складає 5,47 м- 5,52 м при нормативній відстані 6 м. При проведенні будівельних робіт в житловому будинку літ. Г , розташованого по [ADDRESS] порушені вимоги ДБН щодо влаштування фундаментів житлового будинку та вимоги щодо протипожежних розривів. В приміщенні 1-7 житлового будинку літ. Г, розташованого по [ADDRESS] існує віконний проріз розмірами 1,6 мх 1,35 м. Зі сторони користувачів сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS] на відстані 0,5 м зведена металева конструкція, на якій укріплений металевий лист, що перекриває віконний проріз. Перешкода власникам житлового будинку літ. Г, розташованого по [ADDRESS] в користуванні віконним отвором в приміщенні 1-7 зі сторони користувачів сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS]. існує. В приміщенні 1-7 житлового будинку літ. Г, розташованого по [ADDRESS] існує віконний проріз розмірами 1,6 мх 1,35 м. Зі сторони користувачів сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS] на відстані 0,5 м зведена металева конструкція, на якій укріплений металевий лист, що перекриває віконний проріз. Перешкода власникам житлового будинку літ. Г, розташованого по [ADDRESS] в користуванні віконним отвором в приміщенні 1-7 зі сторони користувачів сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS]. існує. Житловий будинок літ. Г , розташований по [ADDRESS] у порівнянні з матеріалами інвентарної справи згідно рішенню Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20.07.2006 року ( справа № 2-834/06 ) має наступні відхилення: в матеріалах інвентарної справи вказані три віконних проріза в приміщенні веранди 1-7, фактично існує один віконний проріз розмірами 1,6 м х 1,35 м; площа приміщення 1-7 житлового будинку літ. Г за матеріалами інвентарної справи становить 15,2 кв.м., фактично площа становить 14,6 кв. м.; в матеріалах інвентарної справи вказана висота приміщень житлового будинку літ. Г - 2,5 м. Стіна, що розташована на межі між будинковолодіннями має висоту 4,35 м. В проекті на капітальний ремонт будинку на території будиковолодіння по [ADDRESS] конструкція над приміщенням 1-7 (призначення не вказано) перетинає межу між будинковолодінням. Житловий будинок літ. Г, розташований по [ADDRESS] внаслідок вищенаведених порушень вимого ДБН негативно впливає на зручність утримання суміжної ділянки по [ADDRESS], а саме: наявність вікна житлового будинку літ. Г, по [ADDRESS], що виходить в бік суміжної ділянки [ADDRESS] та розташованого навпроти вікон житлового будинку по [ADDRESS] порушує приватний характер життєдіяльності мешканців будинковолодіння по [ADDRESS]; наявність вікна житлового будинку літ. Г, по [ADDRESS] надає можливість небажаного проникнення з боку будинковолодіння по [ADDRESS] на територію будинковолодіння по [ADDRESS];необхідність обслуговування стіни житлового будинку літ. Г по [ADDRESS] в майбутньому може привести до необхідності встановлення земельного сервітуту. На одному з аркушів проекту на капітальний ремонт будинку на території будинковолодіння по [ADDRESS] (2012 рік), який наданий експерту не в повому обсязі, ( арк.. 180 справи) конструкція над приміщенням 1-7 (призначення не вказано) перетинає межу між будинковолодіннями, що є порушенням вимог п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Житловий будинок по [ADDRESS] розташований таким чином, що на відстані 2,81 м від т. 7 перетинає межу з сусіднім будинковолодінням, на відстані 10,29 м від т. 7 кут будинку розташований на відстані 0,24 м. від межі в бік суміжної ділянки. Вказані обставини підтверджуються висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10.03.2014 року (а/с 248-264). Крім того, 25.04.2014 року судом за участю сторін, їх представників, представників третіх осіб, третьої особи [PERSON], було здійснено огляд доказів за їх місцезнаходженням, а саме веранди 1-7 будинку літ. Г по [ADDRESS] зі сторони будинковолодіння відповідача та будинковолодіння позивача по [ADDRESS] (а/с 84 Том 2). Так, за результатами огляду судом було встановлено, що на межі земельних ділянок будинковолодінь по [ADDRESS] по [ADDRESS] розташована стіна житлового будинку (веранди), який знаходиться по [ADDRESS] та вказана стіна являється не рівною, а збудована косо, у вказаній стіні наявне одне вікно, яке виходить прямо у двір будинковолодіння по [ADDRESS]. У відповідності до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Як вбачається зі змісту ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Як вбачається зі змісту п. п.22, 24, 26 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Так, в судовому засіданні відповідач неодноразово вказувала на те, що вона відмовляється здійснювати перебудову самочинно збудованої спірної веранди з метою усунення порушень прав позивача. Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За результати розгляду даної цивільної справи, судом встановлено, що самочинним будівництвом веранди 1-7 до житлового будинку літ. Г по [ADDRESS] площа якої за матеріалами інвентарної справи становить 15,20 кв.м. та відповідно до висновку експерта від 10.03.2014 року фактична площа становить 14,6 кв.м. порушено права позивача та захоплено частину належної йому земельної ділянки, а також порушено вимоги ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, ДБН В.2.1-10-2009 «Основи та фундаменти будівель і споруд» та відповідач відмовляється здійснити перебудову спірної веранди з метою усунення перешкод позивачу. Таким чином, позовні вимоги в частині зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], шляхом знесення самочинно збудованої прибудови - веранди площею 15,20 кв. м. житлового будинку літ. Г, розташованого по [ADDRESS] підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення решти позовних вимог щодо заборони [PERSON] вчиняти дії, які можуть порушити право власності позивача в майбутньому; заборони [PERSON] використовувати земельну ділянку способом, який не дозволяє позивачу, як власнику сусідньої земельної ділянки, використовувати її за цільовим призначенням, виходячи з наступного. Статтею 386 ЦК України, вказано, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В судовому засіданні позивачем та його представниками не наведено суду достатньо належних та допустимих доказів, а також відсутні будь-які фактичні дані, які б вказували на можливість порушення права власності позивача відповідачем у майбутньому, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача та на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки, таким чином заявлені позивачем вимоги є передчасними та не обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно положень ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати пов'язані з проведенням судових експертиз. Як вбачається з оригіналу квитанції про сплату судового збору, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 114,70 коп., та відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 14.03.2014 року, долученої представником позивача до матеріалів справи позивачем було сплачено грошові кошти в розмірі 3500 грн. за виготовлення висновку судової експертизи №342, таким чином, вказані судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial