Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 05.08.1986 між нею та відповідачем був укладений шлюб. З квітня 2019 року стосунки з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, у зв`язку з чим сім`я припинила своє існування. Сторони проживають окремо, спільного господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, прізвище просила залишити « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, проти позову не заперечує. Враховуючи подання учасниками справи вищезазначених заяв та приписи ст.223 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутністю сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. З 05 серпня 1986 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області, актовий запис №57; після державної реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] , дошлюбне прізвище [PERSON] [PERSON] (а.с.5). За змістом позову шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались, збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Відповідачем викладені обставини не спростовані та визнані. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За приписами ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, а також добровільний характер шлюбу т визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету; інші 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved