Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] . У заяві вказує, що її брат тривалий час за адресою своєї реєстрації в [ADDRESS] , разом з нею та її сестрою, [PERSON] , не проживає. Проте часто приходить до неї в стані алкогольного сп`яніння та вчиняє домашнє насильство, а саме виражається нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою. Зазначає, що така систематична поведінка [PERSON] сприяла неодноразовим зверненням із заявами до поліції та притягненню [PERSON] до адміністративної відповідальності по факту вчинення ним домашнього насильства. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 січня 2021 року встановлено випадок домашнього насильства 08.12.2020 року відносно [PERSON] та винуватість [PERSON] у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Посилається в заяві на те, що вказане судове рішення не вплинуло на поведінку [PERSON] , він продовжує чинити домашнє насильство стосовно заявника, а саме переслідує її, телефонує та залякує, з`являється за місцем її проживання та кричить, принижує, виражається нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою. Зазначає, що [PERSON] вчиняє неправомірні дії у вигляді домашнього насильства відносно неї тривалий період. Постановою Шевченківського районного суду від 24 червня 2016 року встановлено, що [PERSON] 11 січня 2016 року, знаходячись за місцем своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS] , вчинив словесний конфлікт зі своїми сестрами, зокрема [PERSON] , в ході якого голосно кричав та виражався в їхню сторону нецензурною лайкою, чим своїми діями вчинив насильство в сім`ї. Однак провадження по справі було закрите в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Також вказує, що [PERSON] раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та між ними наявні конфліктні, неприязні відносини протягом тривалого періоду. Вважає, що все вищенаведене дає підстави дійти висновку про наявність ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно неї, зокрема за місцем її проживання, а також ризиків настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, і такі ризики є реальними. В заяві посилається на те, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство за місцем проживання [PERSON] завжди коли приходить до неї, а тому застосування стосовно [PERSON] заходів тимчасового обмеження прав, які передбачені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є легітимними заходами втручання у його права та свободи та забезпечить безпеку [PERSON] як постраждалій особі. Просить видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] строком на шість місяців, яким заборонити йому перебувати у місці проживання (перебування) постраждалої особи - у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань до 1 км до місця її проживання за вказаною адресою; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори, контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник, [PERSON] , заяву підтримали в повному обсязі, обґрунтовуючи доводами аналогічно викладеним в заяві, просили заяву задовольнити. У судове засідання заінтересована особа [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у порядку передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, про що у справі є належні докази. Причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] є її братом, а [PERSON] - її сестрою. Всі вони зареєстровані за адресою в квартирі [ADDRESS] , яка є неприватизованою та власником якої є Чернівецька міська рада. Свідок [PERSON] пояснила, що вона та заявник проживають у зазначеній квартирі, а її брат за місцем своєї реєстрації не проживає, тривалий час перебував в місцях позбавлення волі. Їй відомо, що фактично він проживає зі співмешканкою на [ADDRESS] . Підтвердила, що [PERSON] протягом тривалого часу вчиняє домашнє насильство, з`являючись за адресою проживання [PERSON] . Зазначила, що він приходить у квартиру [ADDRESS] , де вона з сестрою проживають, та сильно стукає в двері, голосно кричить, виражається нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, штовхається, часто телефонує заявнику та погрожує. Суд, заслухавши пояснення заявника та в її інтересах представника, [PERSON] , покази свідка, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно довідки КЖРЕП №14 від 11.02.2021р. №10 в квартирі за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які являються рідними сестрами та братом (а.с.10). Відповідно до довідки КЖРЕП №14 від 13.01.2021р. №76 [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 26.12.1983р. та знятий з реєстрації в місця позбавлення волі 25.03.1986р.; з 19.01.1988р. зареєстрований - 25.11.1988р. знятий з реєстрації (засуджений); з 06.04.2004 р. зареєстрований по теперішній час (а.с.11). Згідно акту №17 УК «Сіті-Рембуд» від 22 лютого 2021р. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але фактично не проживає за місцем реєстрації більше чотирьох років, про що засвідчують сусіди (а.с.32). Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 січня 2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн. (а.с.7). Згідно вказаної постанови [PERSON] по [ADDRESS] , в під`їзді вказаного будинку вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї сестри [PERSON] , а саме виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КпАП України. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 червня 2016 року закрито провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КпАП України, в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до зазначеної постанови [PERSON] 11 січня 2016 року, знаходячись за місцем своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS] , вчинив словесний конфлікт зі своїми сестрами, [PERSON] та [PERSON] , в ході якого голосно кричав та виражався в їхню сторону нецензурною лайкою, чим своїми діями вчинив насильство в сім`ї (а.с.9). Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 лютого 2021р. звільнено [PERSON] від адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КпАП України і винесено йому усне зауваження (а.с.31). Як вбачається з відповіді Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області від 03.02.2021 р. №Аз-7/123/39/04-2021 [PERSON] та її сестра [PERSON] неодноразово зверталися з заявами до працівників поліції з приводу вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КпАП України (а.с.8). Судом з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (а.с.12-17). Відповідно до правил ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких рідні брати і сестри. Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п.14 ч.1 ст.1 цього Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно ч.4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Таким чином, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання застосування заходів тимчасового обмеження прав особи щодо заборони перебувати у місці проживання - перебування заявника, а також щодо заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання заявника, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 квітня 2020 року по справі №754/11171/19. Також Верховний Суд в зазначеній постанові зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом №2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. А неможливість задоволення вимог постраждалої щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав особи щодо прав на квартиру є помилковим, оскільки позбавляє заявника гарантій на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом № 2229-VIII. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності психологічного насильства, яке систематично чинить [PERSON] щодо сестри [PERSON] , існування між сторонами неприязних відносин, а також наявності фактів неодноразового притягнення [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що існує реальна ймовірність повторного вчинення домашнього насильства кривдником, а тому заявник, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Окрім того, враховуючи встановлені судом обставини, що [PERSON] за місцем реєстрації в [ADDRESS] , фактично не проживає, але приходить за вказаною адресою до сестри [PERSON] та вчиняє домашнє насильство, суд вважає, що тимчасове обмеження його права перебувати у зазначеній квартирі є легітимним заходом втручання у права та свободи [PERSON] , оскільки є гарантією заявника на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та забезпечить безпеку постраждалій особі. Разом з тим, суд вважає, що достатнім буде встановлення обмежувального припису строком на 3 місяці, оскільки заявником не доведено існування високого рівня вірогідності повторного вчинення домашнього насильства та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, які б свідчили про необхідність встановлення максимального строку обмежувального припису - 6 місяців. Окрім того, відповідно до вимог ст.350-7 ЦПК України та ч.5 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду.. Відповідно до вимог ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок держави. Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial