Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Коляди Анни Станіславівни звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 6000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з часу звернення до суду з даним позовом і до повноліття дитини. В обґрунтування позову позивач зазначала, що протягом спільного проживання без укладання шлюбу з відповідачем, у них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Після народження дитини, відповідач покинув позивача з дитиною, змінив місце проживання, змінив номер телефону та на зв`язок з позивачем або дитиною не виходить. Відповідач не надавав та не надає позивачу грошову допомогу на спільну дитину, що змушує позивача звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, стан здоров`я відповідача задовільний, він працездатний, отримує неофіційний дохід, а тому позивач вважає, що він спроможний сплачувати аліменти у визначеній нею сумі. Ухвалою від 18.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Однак, ухвалою від 25.11.2021 призначення справи до розгляду в письмовому провадженні було визнано помилковим, постановлено здійснювати розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 17 грудня 2021 р. на 8:30 год. із повідомленням (викликом) учасників справи. В судове засідання представник позивача не з`явилася, разом з тим подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України причин неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних документів суду не скерував. Враховуючи те, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у місті Запоріжжя народився [PERSON] , про що 15.01.2019 зроблено відповідний актовий запис за № 16. Батьками [PERSON] є мати [PERSON] , а батьком [PERSON] , тобто сторони у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 15.01.2019, серія [NUMBER] . Відповідач [PERSON] належним чином своїх батьківських обов`язків не виконує. Матеріальної допомоги на утримання сина позивачу [PERSON] добровільно він не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. Згідно ч. 1 ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Спільна дитина позивача та відповідача [PERSON] є громадянином України та проживає в Україні, відповідно особистим законом дитини є українське законодавство, а отже суд дійшов висновку, що права та обов`язки його батьків також визначаються українським законодавством. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована Постановою ВР України N 789ХІІ (78912) від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з частиною третьою цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, та роз`яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Таким чином, враховую, що наразі відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується та не допомагає позивачу грошовими коштами утримувати спільну дитину, також відповідач є іноземним громадянином, який не виходить на будь-який зв`язок з позивачем, має мінливій та нерегулярний дохід, суд дійшов висновку, що наявні істотні обставини для визнання розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідна правова позиція викладена у Постанові КЦС ВС від 28.12.2020 у справі № 487/2001/19-ц. Враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку про можливість стягнення аліментів в розмірі 6000 гривень, адже заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Сімейного кодексу України. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. У зв`язку з наведеним, оскільки позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів 06.10.2021, необхідно стягувати аліменти починаючи стягнення з 06.10.2021 і до повноліття дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved