Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

[PERSON] в березні 2016 року заявила позов до колишнього чоловіка [PERSON], за яким з урахуванням наступних уточнень та доповнень просила постановити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] та повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, по 2225 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми 23 років, а також призначити суму пені за прострочення виплат по аліментам в розмірі 1% від суми боргу в день, послуги банку з переказу аліментів покласти на відповідача. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві, на запропоновану відповідачем мирову угоду не погодилась. [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення до позову, за якими з посиланням на фінансовий стан, сімейні обставини, та інші обставини, просив в задоволенні позову відмовити. Cудом встановлено таке. Сторони, як це вбачається з матеріалів справи, перебували в шлюбі з грудня 1994р. по листопад 2012р. (а.с. 2, 6), в шлюбі у них народились діти: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с. 3-5), після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір'ю (а.с.9). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2005 року були визначені аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], в розмірі 50% від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Дані аліментні зобов'язання відповідач виконав, і в наступному по квітень поточного року добровільно сплачував позивачу певну частку від свого заробітку на утримання дітей, що не заперечується позивачем і знаходить своє підтвердження довідками з місця роботи відповідача. Аліменти на утримання неповнолітньої дочки сторін [PERSON] в судовому порядку не встановлювались. Старші діти, після здобуття середньої освіти, продовжують навчання у ВНЗ, зокрема [PERSON] є студентом 2-го курсу Державного закладу «Київський коледж зв'язку». Даних про те, що діти мають самостійні або інші джерела доходів в судовому засіданні не здобуто. Статтями 180, 181 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття та визначені способи утримання дітей, в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань. Аліменти на дитину, відповідно до ст.191 ч.1 СК України, присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову і підлягають до виплати, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, як це встановлено ст.199 СК України, батьки зобов'язані утримувати їх до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дітьми двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, визначення аліментів в твердій грошовій сумі, відповідно до ст.ст.184, 200 СК України, може мати місце щодо повнолітньої дитини, і у разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач працює в державній установі, а тому має стабільний заробіток. За таких фактів та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати встановлення аліментів на утримання неповнолітньої дочки в частці від заробітку відповідача, а на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі, при цьому аліменти на дочку підлягають стягненню з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а аліменти на сина - з дня подання позову і до закінчення ним навчання в ВНЗ, але не пізніше досягнення 23-річного віку. Одночасно, суд відхиляє посилання відповідача на обставини звільнення від аліментних зобов'язань, оскільки такі обставини не знайшли свого достатнього підтвердження доказами. Даних, про те, що з часу як відповідач перестав надавати допомогу на утримання дітей, його майновий, фінансовий, сімейний стан, тощо, змінився таким чином, що це позбавляє його можливості сплачувати аліменти, матеріали справи не містять. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини та доводи на які посилались сторони, а також розмір попередніх аліментних зобов'язань, і з аналізу цих обставин в сукупності приходить до висновку, що для врегулювання спору по суті буде необхідним і достатнім встановити аліменти: на утримання дочки сторін в розмірі в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а на повнолітнього сина в сумі 2000 грн. на місяць. Що стосується інших вимог позову, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, як таким, що не ґрунтуються на законі. Витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial