Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення. Позовна заява мотивована тим, що 25.01.2021 року Святошинським районним судом м. Києва було проголошено вирок відносно [PERSON] , яку визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення неповнолітня потерпіла [PERSON] зазнала тяжких тілесних ушкоджень. Враховуючи дані факти, позивачці була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 300 000,00 грн. Ухвалою судді від 09.02.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Цією ж ухвалою роз`яснено сторонам їх процесуальні права та обов`язки. У визначений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. 09.06.2021 ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи повторно в судове засідання не з`явився, причини не явки суду не відомі. Суд, враховуючи строки розгляду справи, відсутність доказів поважності неявки в судове засідання відповідача, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності 25 січня 2021р. вироком Святошинського районного суду м. Києва [PERSON] , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено їй покарання у виді 5 років обмеження волі. Зі змісту вироку вбачається, що 17.05.2019 року приблизно о 19 годині [PERSON] , знаходячись біля під`їзду №1 будинку [ADDRESS] , побачила неповнолітню [PERSON] , яка виходила з даного під`їзду, із якою у неї склалися тривалі неприязні відносини. В цей час [PERSON] , продовжуючи перебувати біля входу до під`їзду, вчинила з неповнолітньою [PERSON] словесний конфлікт, в ході якого відчуваючи до [PERSON] особисту неприязнь, знаходячись від останньої на відстані витягнутої руки, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень на ґрунті особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тримаючи у своїй правій руці гострий предмет, нанесла ним один удар в область лівого ока [PERSON] .. В результаті зазначених умисних протиправних дій [PERSON] , потерпілій [PERSON] спричинені наступні тілесні ушкодження: відкрита травма лівого ока у вигляді проникаючого поранення очного яблука з ушкодженням склеральної, судинної оболонок та сітківки, крововиливу в скловидне тіло. Вказане поранення очного яблука без надання своєчасної відповідної спеціалізованої медичної допомоги призвело б до втрати функції (зору) або самого органу (ока). Відкрита травма лівого ока у [PERSON] за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм стійкої втрати загальної працездатності не менш як на одну третину). Вирок суду вступив в законну силу 29.07.2021р. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. В момент вчинення злочину, позивачка перенесла сильний фізичний біль, окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно - небезпечними діями відповідачки також завдано потерпілій немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потерпілого: негативні переживання та спогади; важкість виконання повсякденних обов`язків, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, порушення сну тривалий час після травми через біль, почуття душевного неспокою, стресу. В результаті нанесених відповідачем тілесних ушкоджень позивач змушений проходити додаткове медичне обстеження, купувати медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення для лікування. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В результаті вчинення відповідачем кримінального правопорушення, позивачці була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість їх повноцінного продовження, що і є наслідком протиправної поведінки відповідача відносно позивача. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Отже, внаслідок суспільно-небезпечних дій відповідача, позивачу були заподіяні моральні страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань, характеру його немайнових втрат та наслідки спричинені протиправними діями відповідача суд оцінює в 300 000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 3083,70 грн. та підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 8370 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved