Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 05 березня 1997 року помер [PERSON], що мав на час смерті у власності земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ПЛ № 0134239. На випадок своєї смерті спадкодавець заповіту не склав. Однак позивач із ним проживав однією сімєю на час смерті і таким чином, спадщину прийняв. З огляду на викладене, позивач просить визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно та встановити факт постійного спільного проживання із [PERSON] однією сімєю. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, представник відповідача у судове засідання не зявився, подав заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Судом на підставі свідоцтва про смерть серії I-КЕ за № 048464 встановлено, що [PERSON] помер 05 березня 1997 року (а.с.7). Відповідно п. п. 4 та 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набранння ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набранння чинності ЦК України. Якщо спадщина відкрилася до 1 січня 2004 р., але не була ніким із спадкоємців прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем протягом принаймні п'яти років до часу відкриття спадщини, такі особи матимуть право на спадкування, незважаючи на те, що факти відкриття спадщини і проживання однією сім'єю мали місце під час дії ЦК УРСР. Як вбачається із відповіді на запит Гребінківської ДНК спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилась, свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON]. Згідно ст. 1264 ЦК України, спадкоємцями четвертої черги за законом є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Вказане підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які дали показання, що позивач із спадкодавцем проживали однією сімєю з 1982 року і до смерті [PERSON]. Як вбачається із копії сертифікату серії ПЛ № 0134239 від 27 грудня 1996 року відповідний сертифікат видано [PERSON] на підставі рішення Гребінківської райдержадміністрації від 24 грудня 1996 року за № 404, в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Фрунзе розміром 3,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно чинного на момент видачі сертифікату Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95 сертифікат посвідчував право особи на відповідний пай. Відповідно до частин 3 та 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року за № 1952-IV з наступними змінами та доповненнями права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. З огляду на викладене, судом встановлено, що право спадкодавця на спірне майно було дійсним. З огляду на викладене, позивач успадкувала вищевказану земельну частку (пай), яка належала на момент відкриття спадщини спадкодавцю, як спадкоємець четвертої черги за законом. Враховуючи, що заперечень проти позову не надійшло, визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачем в порядку спадкування за законом, а також встановлення факту постійного спільного проживання позивача і спадкодавця однією більше пяти років до часу відкриття спадщини відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, на підставі ч. 1 та 2 статті 1220, ст. 1264 ЦК України, ч.ч. 3 та 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року за № 1952-IV з наступними змінами та доповненнями, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95,

Outcome: approved