Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 серпня 2008 року між ним, [PERSON], та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено договір позики. У відповідності до умов такого договору, відповідач отримав в борг грошові кошти у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів та зобов'язався повернути отримані в позику кошти двома частинами: першу частину 25 000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США 00 центів зобов'язався повернути до 02.09.2011 року, другу частину 25 000(двадцять п'ять тисяч) доларів США 00 центів зобов'язався повернути до 02.09.2012 року, по діючому на момент повернення курсу НБУ. Оскільки відповідач не виконав таке договірне зобов'язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою та просити суд стягнути з [PERSON] на його, [PERSON], користь суму боргу у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, 3% річних у розмірі 34 200 (тридцять чотири тисячі двісті) грн. 00 коп., а також судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп. До початку розгляду справи по суті позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме: просив суд стягнути з [PERSON] на його, [PERSON], користь суму боргу у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, що за офіційним курсом долару США - 15 грн. 79 коп. за 1 долар США станом на 23.01.2015 року дорівнює 789 500 789 500 (сімсот вісімдесят дев'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп., а також судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином. До суду надійшла письмова заява представника такої сторони, в якій означена особа, що бере участь у справі, просить суд здійснити розгляд справи без участі сторони позивача за наявними у справі доказами, а позов задовольнити, висловлює свою згоду на розгляд даної цивільної справи у заочному порядку (а.с.29). Відповідач у судове засідання також не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 20, 25), поштове відправлення підприємства поштового зв'язку, що було надіслане судом за місцем реєстрації такої сторони (м. Дніпропетровськ, ж/м Коммунар 3-в, кв. 212, перевірено згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Дніпропетровській області від 16.01.2015 року (а.с. 22), та яке повернулось до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 24), про причини неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду також не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене. Так, судом встановлені такі обставини справи та визначені виниклі відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між сторонами по даній цивільній справі було укладеного договір позики, на підтвердження чого відповідач власноруч склав відповідну розписку. Згідно умов такого договору [PERSON] отримав на умовах повернення та строковості 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, які зобов'язався повернути позивачу [PERSON] двома частинами: першу частину 25 000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США 00 центів зобов'язався повернути до 02.09.2011 року, другу частину 25 000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США 00 центів зобов'язався повернути до 02.09.2012 року, по діючому на момент повернення курсу НБУ (а.с.30). За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов'язувалася прийняти позику, та повернути позику у визначений договором строк. Доказів повернення вказаної грошової суми позивачеві матеріали справи не містять. Таким чином в даному випадку підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного цивільного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням термінів його виконання. За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі у строк та в порядку, встановленому договором. У відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Також згідно норм ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, з огляду на вказані вимоги матеріального закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає, що порушене цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку, у зв'язку з чим необхідно задовольнити позовні вимоги, та стягнути за договором позики від 21 серпня 2008 року із відповідача на користь позивача суму боргу яка дорівнює 789 500 (сімсот вісімдесят дев'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. (за офіційним курсом долару США - 15 грн. 79 коп. за 1 долар США станом на 23.01.2015 року). Суд зауважує, що відповідач мав можливість реалізувати своє процесуальне право на подання доказів та надання пояснень по суті справи, однак відповідач у судове засідання не з'явився, без поважних причин, заперечення на позов не надав, тому суд вважає за можливе у даному випадку розглядати справу з урахуванням доказів та в межах позовних вимог, що були подані та заявлені позивачем відповідно. Також, на підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, присуджує з другої сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved