Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] 26.03.2015р. звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 26.02.2011р. він зареєстрував шлюб з відповідачем. Цей шлюб для сторін був першим. Від шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем і перебуває на його утриманні. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з 01.01.2015 року. Позивач вказав, що на протязі останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю . Відповідачка нехтувала сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери, недостатньо займалась вихованням дитини. На теперішній час шлюб носить формальний характер. Спору про ухвалення місця проживання дитини немає. Також спір з приводу поділу спільної сумісної власності подружжя відсутній. На теперішній час спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та збереження сім'ї вважає неможливим, наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності наполягав на задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, погодилась розірвати шлюб з позивачем. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторони, які не з'явилась до суду. Судом встановлено, що 26 лютого 2011 року сторони зареєстрували шлюб в Самарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис № 31 Вiдповiдно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зiбранi по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача,суд вважає, що шлюб мiж сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони з 01.01.2015 року припинили подружні стосунки, стали проживати окремо один від одного. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам їх дитини. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 235 Цивільного процесуального кодексу України позивачу залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - «[PERSON]».

Outcome: approved