Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

[PERSON] 21.05.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 23 червня 2007 року уклав із нею шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Старобешівського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 46 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 23.06.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Старобешівського районного управління юстиції Донецької області). Від шлюбу подружжя має одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Одруження виявилося невдалим. Шлюбні відносини між сторонами припинено з причини психологічної несумісності та різних поглядів на сімейне життя, спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна та місця проживання дитини не мають. Просив розірвати шлюб з відповідачкою. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив шлюб з відповідачкою розірвати та справу розглянути в його відсутність. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнала повністю, просила справу розглянути в її відсутність та після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Виходячи з наведеного, суд приймає рішення про задоволення позову, оскільки це не суперечить нічиїм правам та законним інтересам. Судом встановлено, що сім'я [PERSON] розпалась та сімейні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться, сторони мешкають окремо, майнового спору не мають. Подальше перебування у шлюбі суперечить особистим правам та законним інтересам позивачки. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідачки судових витрат. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved