Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON], [INFO], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі -продажу квартири [ADDRESS] Ухвалою суду від 15.09.2015 року у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору залучено приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Шулік Альону Олександрівну (а.с.133). В судовому засіданні позивач та її представники заявлені вимоги підтримали. Суду позивач пояснила, що вона є одинокою пенсіонеркою, її син та чоловік померли, близьких родичів немає, проживаю в [ADDRESS] розташованій на четвертому поверсі. У 2015 році їх будинок було відключено від теплопостачання і власникам квартир запропоновано самостійно провести опалення. Відсутність коштів для цих потреб і стали підставою того, що вона погодилася укласти договір, за яким відповідач мав провести їй опалення у квартирі, доглянути її, а вона передасть йому право власності на квартиру. Всі перемовини з цього приводу велися з матір*ю відповідача [PERSON], яка проживає в будинку, розташованого поряд з її будинком. Знайомство між ними було недовгим - з серпня 2015 року, коли та виясняла у неї чи вона не знає стареньку, яку можна було б доглянути. Вона пожалілася їй, що треба купити котел, робити опалення, оскільки будинок без опалення. [PERSON] декілька разів принесла їй їжу, бо їй важко з четвертого поверху сходити та підніматися, і під час зустрічей розповіла, що її син в [PERSON] в Херсоні винаймає житло, і за квартиру син створить для неї зручні умови проживання, оскільки грошей на опалення, вартість якого становила понад 20 тисяч гривень, в неї не було. Також говорила, що син догляне її. Мати відповідача , та й відповідач запропонували укласти договір в м. Херсоні, це її здивувало, при цьому вона не передавала останньому документів, не бачила експерта, який проводив оцінку житла, тому допускає, що відповідач скористався її ключами, і поки вона була в лікарні, підготовив всі документи. І хоча вона має певну освіту, в юридичних питаннях не грамотна. За заповіт мови між ними не було. [PERSON] сказав їй, що буде договір довічного утримання. Вона взяла з собою документи на квартиру, довідку, що вона одинока, яку підготувала раніше для довічного утримання, і свій паспорт. На прийомі нотаріус зазначила, що вона буде проживати в квартирі, основне було наголошено саме на цьому моменті, ніхто не вів мови про опалення, купівлю - продаж мови не було, ціну ніхто не визначав, тому вона була впевнена, що підписує і укладає договір довічного утримання. Вона тільки запропонувала їй поставити підпис у договорі як у паспорті та надала для підпису два аркуші білого паперу. Договору не читала, бо погано бачить, а окуляри забула. При оформлені договору відповідач не відмовлявся від того, що зробить опалення і буде її утримувати. Договір було укладено і посвідчено 04 вересня 2014 року. Вона продовжувала проживати у квартирі за постійним місцем проживання, але після цього і відповідач, і його мати, втратили до неї інтерес, ніякої допомоги вона не отримала і питання про опалення вже не піднімали. Приблизно через місяць вона стала виясняти у [PERSON] чому той не робить опалення, оскільки роботи тривалі, а вже осінь , на що не отримала ніякої відповіді, відповідач і його мати стали уникати. До неї двічі на тиждень приходить соціальний працівник [PERSON], а також приїздить провідувати подруга з села, де вона проживала раніше, яка працювала секретарем сільської ради, і якій вона показала договір. Тоді та й повідомила її, що фактично було укладено і посвідчено не договір довічного утримання, а договір купівлі-продажу її квартири,і що вона ніби-то отримала гроші, і що їй залишено право проживати у цій квартири до смерті, як квартиранта. Вона була у шоковому стані, після чого поїхала до нотаріуса Шулік А.О., запитала, чому вона нічого не сказала їй за купівлю-продаж і за гроші , а та відповіла, що вона думала ніби між ними повна домовленість. Вона зверталася і до відповідача, який їй періодично телефонує та запевняє, що вона має право проживати у квартирі. Вона проживає у квартирі, платить житлово-комунальні послуги, відповідач не зробив їй ніякого опалення, не надає ніякої допомоги, ошукав її з допомогою нотаріуса. Вона не мала ніякого наміру продавати йому квартиру, оскільки у неї немає іншого житла, вона не отримувала ніяких грошей за квартиру, оскільки навіть здавала до ломбарду свої старі ювелірні вироби щоб мати гроші на прожиття та ліки. Основна домовленість йшла про те, що відповідач зробить їй опалення і буде її утримувати. Вона просить визнати договір купівлі-продажу недійсним. Представники позивача надали аналогічні пояснення на підтримання позову із зазначивши у ньому підстав, вказавши, що волевиявлення особи не відповідає зазначеному у оспорюваному договорі, остання не мала наміру продавати житло, ніяких коштів остання не отримувала. Відповідач скористався похилим віком позивача, її довірливістю, а також Вона продовжує проживати у спірній квартирі і несе всі витрати по її утриманню. Позов просили задовольнити. Відповідач в судове засідання жодного разу не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - рекомендованими судовими повістками, за отриманням яких не зверталася до поштового відділення, після чого - публікацією оголошення в газеті(а.с.с45), тому відповідно до положень ст. 74 ЦПК України суд вважає відповідача повідомленим належним чином і розглядає справу за його відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до положень ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, яка є повідомленою належним чином і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності або якщо повідомлені нею причини неявки визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа Шулік А. О суду пояснила, що вона працює приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу. дати посвідчення оспорюваного договору не пам*ятає. Покупець проживає в м. Херсоні, тому вона мала право посвідчувати договір. [PERSON] читала договір, по ходу читання задавала їй питання з приводу права проживання у квартирі, вона виясняла чи провели розрахунок за квартиру, що вони підтвердили і заявили , що претензій один до одного не мають. Було при укладенні договору три особи: [PERSON] і відповідач з матір*ю . Продавець не вимагала утримання, було лише питання про проживання, не пам*ятає чи піднімалося питання про встановлення опалення, за оплату комунальних послуг теж не йшлося. Про це говорила [PERSON], коли до неї приїздила зі скаргами, що [PERSON] не хоче їй встановити опалення. Сумнівів у дієздатності продавця в неї не виникало, а обов*язку перевіряти як проведено розрахунок на неї не покладено. Звіт про оцінку квартири їй надала [PERSON] [PERSON] приїздив за декілька днів до посвідчення угоди з питанням про те, які документи необхідно підготувати. Представник третьої особи адвокат [PERSON] суду надав пояснення, що перед посвідченням нотаріус Шулік А.О. впевнилася, що сторони мають намір укласти договір купівлю-продажі. Позивач сама прочитала договір і задавала питання, якщо щось не розуміла. Нотаріус запитувала її про кошти і та підтвердила, що кошти отримала. Питання про встановлення опалення під час укладання договору не виникало. Йому відомо, що після укладення договору позивач через деякий час приїздила до нотаріуса з претензіями, що [PERSON] не зробив їй опалення. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є головою житлово-будівельного кооперативу «Волна», в якому розташована квартира [PERSON] Остання на початку вересня 2014 року зверталася до неї за довідкою про склад сім*ї, і вони вели розмову за індивідуальне опалення в будинку. [PERSON] сказала їй, що є люди , які зроблять їй опалення і будуть за нею доглядати. Вона бачила, що до неї ходить жінка і допомагає . Потім через деякий час вони зустрілися, і вона запитала у [PERSON] чи роблять опалення, бо вже жовтень, і та відповіла, що не роблять. За купівлю-продаж мови не було, а потім дізналася від бабусі, що її ошукали. Крім соцпрацівника до [PERSON] вже ніхто не приходить. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює в Цюрупинському територіальному районному центрі соцобслуговування, надає допомогу одиноким пенсіонерам. Двічі на тиждень вона приходила до [PERSON], купувала для неї продукти харчування, ліки за необхідності. Будинок , в якому проживає [PERSON], під*єднали від опалення , і бабуся дуже бідкалася цим, оскільки грошей на індивідуальне опалення не мала. 01.09.2014 року вона вийшла з відпустки і в черговий раз провідала [PERSON], і та їй повідомила, що знайшлися люди, які її доглянуть і зроблять опалення. Вона ще порадила бабусі бути пильною, бо та дуже довірлива за характером, щоб не втрапити в халепу. Але та її запевнила, що все буде добре. А через деякий час [PERSON] показала їй документи. Вона їх не читала, але побачила, що це договір купівлі-продажу і запитала бабусю чи та продала квартиру. Та заперечила і сказала, що чоловік буде її доглядати разом з матір*ю . В подальшому ні відповідача , ні його матері [PERSON] вона жодного разу не бачила у [PERSON] Останній раз вона бачила як [PERSON] спілкувалася з [PERSON] в серпні 2015 року , це було до укладення договору. Опалення в квартирі не зробили, бабуся обігрівається електрокаміном та сама платить за всі послуги, а оформленням субсидії вона займалася для бабусі особисто. Свідок [PERSON] суду показала, що з 1975 по 1985 рр. працювала секретарем виконкому і посвідчувала нотаріально договори відчуження. [PERSON] раніше жила в одному з нею селі В.Копані і дружили сім*ями. Восени 2015 року вона приїхала до [PERSON] додому і з наданих їй документів дізналася, що було укладено договір купівлі-продажу квартири. [PERSON] розповіла їй про знайомство з [PERSON] та її сином [PERSON] , потім почала плакати, оскільки думала про договір довічного утримання, сказала, що ніяких грошей за квартиру не брала, а нотаріус її про це не запитувала. Вона жодного разу не чула від [PERSON], що та хоче продати квартиру, їй нікуди було йти, тут у неї похоронені син і чоловік, тому вона тут і залишалася жити. Зате вона підшукувала людину, яка могла б її доглянути, тому вважає, що її просто обманули. [PERSON] впевнена, що підписала договір довічного утримання, бо їй пообіцяли лікувати, доглядати і зробити опалення. На даний час все залишилося без змін, ніякого опалення вона не має, користується електрообігрівачем, і відповідач їй нічим не допомає. Допитана за клопотанням її представника [PERSON] у якості свідка [PERSON] суду показала, що ніякого наміру на продаж квартири не мала, домовленості з відповідачем про це не було, домовлялася лише про її утримання , а саме головне про те, щоб останній зробив їй опалення, оскільки в неї не було грошей на це, а їх будинок від*єднали від опалення. Також показала, що ніяких грошей за квартиру від відповідача вона не отримувала, нотаріус їй не роз*яснила суті договору, пояснила лише про те, що вона буде проживати у своїй квартирі до кінця свого життя, тому вона сприймала укладення цього договору як довічне утримання. Намір продавати квартиру до смерті вона не мала, і про це ніякої домовленості з відповідачем не вела. Домовлялися лише про догляд за нею, а натомість вона б залишила йому квартиру. Договір вона не читала, бо в неї поганий зір, а підписала його там, де нотаріус провела риску на папері. Нотаріус не виясняла нічого про розрахунок і не говорила про купівлю-продаж, оскільки вона в такому випадку ніколи не підписала би такий договір. А коли у жовтні 2014 року вона поїхала до нотаріуса і сказала, що [PERSON] не робить їй опалення, то та їй роз*яснила, що він нічого не має їй робити, вона лише живе у квартирі як квартирант. Тоді вона вже точно зрозуміла, що її ошукали. Вона дійсно продовжує проживати у спірній квартирі, повністю оплачує житлово-комунальні послуги, відповідач ніякої допомоги не надає, обіцянки зробити опалення не виконав, він лише періодично дзвонить їй по телефону і запевняє, що вона має право проживати в квартирі. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, амбулаторну картку позивача та матеріали кримінальних проваджень №12014230240003089 та №120152302540000848 за ч.1 ст. 190 КК України, Цюрупинського ВП Новокаховського ВП ГУНП у Херсонській області суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO], зареєстрована і проживає в [ADDRESS] з 26.05.2007 р. Позивач являлася власником вказаної квартири відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2009 року, реєстр №1-378 (а.с.76,78). 04.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шулік А.О. за реєстром №1617 посвідчено договір купівлі-продажу даної квартири із встановленням сервітуту відчуження з зазначенням особистого права проживання в квартирі продавця [PERSON] безоплатно та безстроково; ціна купівлі-продажу вказана в сумі 146584,00гривень, які відповідно до п.3 договору продавець отримала до підписання договору, того ж дня державним реєстратором в особі приватного нотаріуса відомості про набувача [PERSON]. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6885552 від 04.09.2014 року(а.с.10-12). Відповідно до довідки голови ЖБК «Волна» від 03.09.2014 року на ім*я [PERSON] видано довідку про склад сім*ї, з якої встановлено, що власник квартири [ADDRESS], [PERSON], [INFO], в квартирі проживає та зареєстрована одна(а.с.80). 22.10.2014 року та 31.10.2014 року [PERSON] укладала договори про надання фінансового кредиту під заставу майна ( ювелірних виробів) з компанією « Ломбард Капітал»( а.с.49-52). Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із вимогами ч. 1- ч.5 ст. 203 ЦК України, Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодер\-жання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п'ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України. З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується переда\-ти майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір купівлі-продажу встановлює обов'язок продавця передати майно у власність іншій особі, і обов*язок покупця прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, тобто, правовою метою його є передача власником свого майна у власність іншої особи з отриманням плати за це майно (товар). Так , уході розгляду справи судом не встановлено наявності наміру у позивача здійснити відчуження належного їй житла - квартири на умовах договору купівлі- продажу. Такий висновок судом зроблено виходячи із пояснень позивача, які підтверджені її показаннями у якості свідка про обставини укладення угоди з відповідачем, і також цей висновок ґрунтується на показаннях всіх допитаних свідків. Так свідок [PERSON] підтвердила, що видавала позивачу довідку про склад сім*ї , і та пояснювала, що знайшла людей, які будуть здійснювати за нею догляд. Такі ж показання надала свідок [PERSON]- соціальний працівник, яка двічі на тиждень надавала соціальну допомогу позивачці, і з якою у неї склалися довірливі стосунки . Показаннями свідка [PERSON] підтверджено, що лише після її роз*яснення, яке мало місце через певний проміжок часу після укладення договору, [PERSON] зрозуміла, що фактично було укладено договір купівлі-продажу квартири. Крім цього, судом встановлено, що позивач є одинокою жінкою, яка похоронила чоловіка і сина, на момент цих подій їй виповнився 81 рік, вона хворіє, що підтверджено епікризами, а крім того, спірна квартира була її єдиним житлом. І підставою, яка спонукала її шукати сторонню людину для надання їй допомоги у вирішенні проблем з опаленням та постійним доглядом за нею є зазначені вище обставини, та те, що її житло було відключено від системи централізованого опалення, що підтверджено не тільки показаннями свідків, а й офіційним попередженням теплопостачального підприємства на адресу [PERSON] від 04.07.2014 року (а.с.54). Тобто, позивач на меті мала не продаж свого житл , а саме укладення договору довічного утримання, оскільки відшукувала можливість отримати допомогу для встановлення опалення у квартирі, та отримати постійний догляд. Ці обставини, підтверджені доказами, на які суд послався вище , свідчать про те, що намір і волевиявлення позивача були направлені саме на укладення такого правочину, за яким вона отримала би таку допомогу від особи, якій передасть своє житло. Відповідно до показань позивача у якості свідка відповідач сам запропонував їй укласти договір довічного утримання. Підстав сумніватися в його намірах у позивача не було, мати відповідача жила по сусідству з нею, деякий час вже допомагала їй. Крім того, оспорюваний договір укладено із сервітутом, позивач залишалася проживати у квартирі, і ця обставина, яка обговорювалася при оформлені договору , сприяла неправильному сприйняттю позивачем наслідків укладеного договору. При цьому позивач вказала, що лише підписала, але не читала договір, основний акцент нотаріусом було спрямовано саме на право її проживання у квартирі і нічого не роз*яснила їй про купівлю-продаж чи про розрахунок . З пояснень третьої особи вбачається, що за консультацією до неї звертався лише відповідач, позивача з приводу укладення договорів довічного утримання, купівлі-продажу вона не консультувала. Ці обставини є додатковим доказом неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину при його укеладені, що вплинуло на її волевиявлення. Крім того, судом встановлено, що позивач не тільки проживає у спірній квартирі, але несе повністю витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідач жодного разу не з*явився до суду. Разом з тим він був опитаний в рамках кримінального провадження, яке досліджено судом. Відповідно до пояснень [PERSON] від 26.12.2014 року останній зазначив , що «[PERSON] спочатку мала намір скласти заповіт , оскільки його мати доглядала за [PERSON], а потім він усно домовлявся із [PERSON], що він купує в неї квартиру за 8 тисяч доларів США, організовує її похорони та доглядає за могилками її чоловіка і сина. А 04.09.2014 року після того, як нотаріус оформляла оригінал договору, він на вулиці передав [PERSON] 8 тисяч доларів США, після чого він вручив їй копію договору, і вона автобусом поїхала додому». З цих пояснень вбачається, що між сторонами обговорювалися питання щодо заповіту, організацію похорон та догляд за могилками, які віднесено до умов, що визначаються сторонами при укладені договору довічного утримання. В цій частині письмові пояснення відповідача співпадають з поясненнями позивача в суді, і є доказом їх правдивості і того, що цю мету і мала на увазі позивач при укладенні договору. При цьому встановлена невідповідність у поясненнях відповідача в частині проведення розрахунку за квартиру. У договорі купівлі-продажу вказано, що розрахунок проведений до підписання договору, а відповідно до пояснень відповідача - після того, як нотаріус його остаточно оформляла. Також не є відповідною і ціна договору, на яку посилається відповідач. Виходячи із курсу валют станом на 04.09.2014 року 8 тисяч доларів США становило 100248,25 гривень, тоді як продаж відповідно до договору здійснено за 146584,00 гривень. Позивач категорично заперечила факт купівлі-продажу і отримання грошей за квартиру. Крім цього, з наданих позивачем письмових доказів остання не мала грошей на оплату комунальних послуг та зверталася до ломбарду, де здавала у заклад ювелірні вироби, і саме основне: опалення у квартирі через відсутність у неї коштів не встановлено, і вона протягом двох останніх років користується лише електрообігрівачем, що підтверджено показаннями свідків. Зокрема свідок [PERSON] показала суду, що матеріальний стан позивача не на належному рівні . Вказані обставини суд приймає як доказ того, що ніякого розрахунку між сторонами не відбулося, оцінює письмові пояснення відповідача критично і не приймає їх до уваги. Також суд не приймає до уваги пояснення третьої особи Шулік А.О. та її представника, як такі, що спростовані іншими доказами у справі. Так нотаріус пояснила, що [PERSON] сама читала договір і задавала питання по ходу ознайомлення, ці пояснення суд оцінює критично, оскільки [PERSON] пояснила, що не могла прочитати договір через те, що забула окуляри і довіряла нотаріусу, що також могло вплинути на її сприяння фактичних обставин договору. Крім того, у ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] дає послідовні пояснення про фактичні обставини справи, які відповідають її показанням у якості свідка, які суд сприймає до уваги як належний і допустимий доказ, і з яких встановлено, що нотаріус роз*яснила їй про право на проживання у квартирі, що людиною похилого віку було сприйнято як те, що цією угодою її не буде позбавлено житла і відповідач виконуватиме взяте на себе зобов*язання щодо утримання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилила\-ся щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Таким чином волевиявлення позивача не було направлене на укладення договору купівлі- продажу, а з урахуванням того, що вона є одинокою людиною похилого віку, її стану здоров*я, потреба у зв'язку із цим у догляді і сторонній допомозі; ситуації, що склалася з необхідністю встановлення опалення і відсутність коштів для цього, наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором відповідачу та залишення позивачу права проживання у спірній квартирі після укладення договору, призвели до того, що остання неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору купівлі- продажу замість договору довічного утримання. При цьому в діях відповідача суд вбачає замовчування фактичних домовленостей з позивачем при оформленні договору, що також вплинуло на волевиявлення позивача і на фактичне сприйняття всіх обставин укладеної угоди. Однак доказів на підтвердження наявності умисного обману в діях відповідача судом не встановлено. Тому ці підстави визнання правочину недійсним суд до уваги не приймає, як такі , що не знайшли свого підтвердження. Судом у справі було призначено судово-психологічну експертизу №016-2016 від 21.03.2016 року, відповідно до якої у [PERSON] на момент підписання договору 04.09.2014 року виявлені легко виражені порушення по органічному типу, які не супроводжувалися вираженим зниженням інтелектуально-мністичних функцій, вираженими змінами психічного стану особистості вираженим и порушеннями психічного стану, в момент підписання договору вона могла правильно сприймати як фактичну, так і змістову сторону досліджуваних подій , могла розуміти фактичний характер своїх дій та керувати ним і передбачати наслідки(а.с.173-174). З досліджувальної частини висновку вбачається, що освідувана [PERSON] надала пояснення, що умови договору обговорювалися, зокрема про допомогу з опаленням, взяття на довічне утримання, поховання, і її це влаштовувало. При цьому зазначено, що договір не читала, а нотаріус пояснила, що у квартирі буде проживати»(а.с.173-174). Вказаний висновок експерта через невідповідність висновку поясненням освідуваної особи, суд приймає до уваги лише в частині того, що [PERSON] надавала послідовні пояснення про фактичні обставини укладення договору і які свідчать про те, що остання мала намір і переслідувала мету саме укладення договору довічного утримання. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і договір купівлі-продажу купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] і [PERSON], і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Шулік А. О. 04 вересня 2014 року за реєстром №1647, належить визнати недійсним, як такий , що вчинений позивачем під впливом помилки . За правилами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Така правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України у справі № 6-93цс16 від 16.03.2016 року. З врахуванням того, що укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] є недійсним, спірна квартира [ADDRESS] повертається у власність позивачу, шляхом скасування державної реєстрації права власності за відповідачем. Виходячи з того, що [PERSON] кошти за договором купівлі-продажу позивачу не передавав, реституція щодо нього не застосовується. Витрати у справі, понесені позивачем на сплату судового збору, віднести на відповідача в сумі 487,40 гривень.

Outcome: approved