Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

[PERSON] 06.02.2018 року звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на її користь невиплачену заробітну плату за період з серпня по грудень 2017 року в розмірі 10655,00 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова, працює на 0,5 ставки посади лікаря стоматолога дитячого. Починаючи з серпня 2017 року, після призначення на посаду головного лікаря [PERSON] та по сьогодні заробітна плати працівникам не нераховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Ставка згідно штатного розкладу лікаря стоматолога терапевта становить - 4262 грн., а період заборгованості за період з серпня по грудень 2017 року складає п'ять місяців, тому заборгованість становить 10397,00 грн., які просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 26.02.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження про що повідомлено сторони. Визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з для вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивач не з'явився, при цьому через канцелярію суду подала заяву, в якій що позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання у судове засідання свого повноважного представника не направив, причин неявки такого суду не повідомив, відзиву не подав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.09.1994 року прийнятий на роботу у 3-тю стоматологічну поліклініку м. Львова, на посаду лікаря- стоматолога- інтерна, а в подальшому 01.09.1998 року переведена постійно на 0,5 посади лікаря-стоматолога дитячого прийому, 05.10.1999 року вважається працюючою на 0,5 ставки посади ікаря-стоматолога дитячого, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 9- 12). Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно штатного розпису на 2017 рік Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова вбачається, що ставка лікаря-стоматолога дитячого становить 4 262 грн., а саме: 51153,96 грн. (місячний фонд заробітної плати) /12 (кількість штатних посад). Як вбачається з розрахунку суми боргу, поданого позивачем у позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем за період з серпня по грудень 2017 року становить 10655,00 грн. (4262 грн. х 0,5 ставки х 5 місяців). Однак, з виписки Пенсійного фонду з індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] вбачається, що за період з жовтня 2017 року відсутнє нарахування та виплата заробітної плати позивачу, водночас у серпні 2017 року позивачу було нараховано та виплачено 1786,40 грн. (а.с. 4-8), а у вересні 2017 року - 138,30 грн., відтак стягненню підлягає заборгованість по заробітній платі в розмірі 8730,30 грн. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем, з серпня по грудень 2017 року йому не нараховано та не виплачено заробітну плату, при цьому, у серпні 2017 року виплачено 1786,40 грн., у вересні 2017 року - 138,30 грн., тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача 8730,30 грн. заборгованості. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial