Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

[PERSON] , від імені якої дії представник [PERSON], в квітні 2015 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] , який уточнила заявою від 21 квітня 2016 року( а.с. 127 т.1), органи опіки та піклування Краматорської міської ради, Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області , про визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], з нею в [ADDRESS] та стягнення аліментів на його утримання в розмірі ? частини усіх видів доходу. . Зазначивши, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2012 року , і у них народився син [PERSON]. В результаті відносин, що склались між ними, сумісне життя стало неможливим , і вони його припинили 15 червня 2014 року , а рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 2 грудня 2014 року шлюб розірваний. Вона залишилась в у м. Харцизьк, відповідач знаходився в м. Донецьк. 22 серпня 2014 року , коли відбувались на вказаних територіях бойові події , відповідач запропонував для забезпечення безпеки вивезти сина в м. Краматорськ до своєї мами , на що вона погодилась. Сама вона виїхала в м. Маріуполь ,там зареєструвалась як переміщена особа, звернулась до відповідача повернути дитину , але він відмовився , не дає їй спілкуватись з дитиною, переховує, не впускає до себе додому, де проживає з сином, не дає побачитись, а 20 листопада 2014 року біля відділення міліції в м.Краматорськ застосував до неї фізичне насильство. Вважає що відповідач через свої моральні якості не може дати синові належне виховання , тоді як вона має постійне місце роботи, працює лікарем, з відповідальністю становиться до виховання сина. У зустрічному позові , з яким [PERSON] звернувся 3 червня 2015 року , він просить визнати місце проживання дитини [PERSON] з ним, посилаючись на те, що за сумісним рішенням , так як почались бойові дії, дитина з 21 серпня 2014 року проживає з ним в м. Краматорськ . [PERSON] висловлювала бажання забрати дитину і відвезти в м. Харцизьк до своєї матері, бо сама вона проживає в м. Донецьк і працює в ОЦМЛ ім.. Гусака в неврологічному відділенні , але він не погоджується , оскільки територія захоплена військовими формуваннями , там відбуваються бойові дії. Він проживає і працює в м. Краматорськ в квартирі з мамою, має належні умови для виховання сина. [PERSON] на протязі всього часу життям та здоров»ям дитини не цікавилась , ніякої участі у вихованні сина не приймала .Лише одного разу 20 листопада 2014 року по приїзду в м. Краматорськ намагалась силою забрати дитину , упустила , і дитина отримала травму голови. Вважає, що в зоні проведення АТО [PERSON] не зможе забезпечити синові безпеку життю і належний та достатній рівень виховання. В результаті повторного автоматизованого розподілу судової справи через відставку судді згідно протоколу від 4 жовтня 2016 року, розгляд справи по суті почався знову з 11 січня 2017 року.. В судовому розгляді [PERSON] участі не приймала, незважаючи на те, що 22 лютого 2017 року суд визнав обов»язковою її явку для дачі особистих пояснень. [PERSON] звернулась до суду з заявою від 27 червня 2017 року з проханням розглянути справу за її відсутності за участю представника, свої позовні вимоги підтримує. Представники [PERSON] спочатку [PERSON] , потім [PERSON] підтримали позовні вимоги довірителя , посилаючись на зазначені в позовні заяві підстави, заперечували проти зустрічного позову. [PERSON] позов [PERSON] не визнав, підтримав свій позов про визнання місця проживання сина з ним в [ADDRESS] і пояснив суду,що дійсно з 20 червня 2014 року з [PERSON] припинили сумісне життя по причині зради дружини. Тоді вони жили в м. Донецьк , винаймали житло, дружина працювала у лікарні і приступила до роботи, коли сину виповнилось півроку , у них була нянька. Коли розпочались бойові дії, дружина з матір»ю і сином поїхали у Крим . В серпні 2014 року він сам прямував до Криму , але в дорозі [PERSON] повідомила, що вони повертаються в м. Харцизьк.По приїзду його в м. Харцизьк, де було вкрай небезпечно, з дружиною домовились переїхати заради дитини в м. Краматорськ. Але по приїзду туди [PERSON] повідомила, що їй по роботі потрібно в м. Донецьк, але більше не повернулась, хоча він її чекав. Коли вони побачились в вересні 2014 року , [PERSON] вимагала повернути дитину, але він відмовився , бо вважав , що для життя дитини небезпечно його знаходження ні в м. Донецьк, ні в м. Харцизьк. До теперішнього часу [PERSON] з сином не зустрічається , не турбується про нього, не надає ніякої підтримки. Дитину виховує він , хлопчинок відвідує дитячий садок , проходить дошкільну підготовку з англійської мови , добре розвивається, він оточений люблячими його людьми , і є всі умови для його належного виховання і розвитку. Він ніколи не був проти того,щоб син спілкувався з мамою , але вона цього не прагне. Вважає, що [PERSON] приховує своє справжнє місце проживання в м. Донецьк , а також місце роботи там же, бо в матеріалах вказані різні адреси в м. Маріуполь , там [PERSON] не встановлено . Крім того, на своїй сторінці в соціальних мережах [PERSON] вказує на роботу в м. Донецьк, ніякої турботи про сина не висловлює , і не зв»язується по інтернету через скайп , бо це може викрити її справжнє місце знаходження. Він категорично проти того, щоб дитина знаходилась на території, де органи влади не здійснюють свої повноваження , що унеможливлює здійснення контролю з боку держави за долею дітей. Також зазначив, що він не приховує від сина його маму , розповідає про неї і бажав би, щоб [PERSON] приймала участь у вихованні сина , але передати сина матері , він вважає, суперечило б інтересам дитини . Представники органів опіки та піклування Краматорської міської ради, Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області в розгляді справи участі не приймали, направили письмові клопотання про проведення судового розгляду за їх відсутності. Вислухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Як встановлено згідно свідоцтва про народження , виданого 17 квітня 2013 року відділом ДРАЦС по м.Харцизьк Донецької області, сторони у справі є батьками дитини [PERSON], народженого [INFO] року. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 2 грудня 2014 року , ухваленим заочно у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , шлюб між ними розірваний. Дитина [PERSON] з 21 серпня 2014 року до теперішнього моменту проживає з батьком в [ADDRESS], а між батьками дитини є спір щодо місця проживання малолітньої дитини. Статтею 161 ч. 1 СК України передбачено, якщо мати та батько , які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина , спір між ними може вирішуватися судом . При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків , особисту прихильність дитини до кожного з них , вік дитини , стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Розглянувши позови [PERSON] і [PERSON], дослідивши обставини та перевіривши їх наданими доказами, суд приймає рішення по визначення місця проживання сина сторін [PERSON] з батьком [PERSON], виходячи з наступного. Із позовної заяви [PERSON] , пояснень [PERSON] слідує, що в серпні 2014 року у зв»язку з бойовими діями, які відбувались в м. Донецьк, де сторони проживали , та в м. Харцизьк , вони прийняли рішення про перевезення їх сина на безпечну територію в м. Краматорськ , де постійно проживає мама [PERSON]- [PERSON] [PERSON] також знаходилась в м. Краматорськ , про що свідчить її заява до УПСЗН м. Краматорськ про переведення виплат допомоги при народженні дитини по причині переїзду із м. Харцизьк в м. Краматорськ на постійне проживання ( т.1, арк. 217), що підтверджує пояснення [PERSON] про домовленість жити разом і виховувати сина. Але [PERSON] залишає чоловіка і сина , в жовтні 2014 року звертається в суд з позовом про розірвання шлюбу , а 1 грудня 2014 року згідно довідки про взяття на облік зареєстрована як особа переміщена в [ADDRESS] ( т 1, арк. 13) . За інформацією УПСЗН м. Краматорськ від 15 вересня 2016 оку особова справа [PERSON] з виплати допомоги при народженні дитини,за якою звернулась 28 серпня 2014 року, знята в архів , так як при обстеженні 15 грудня 2014 року [PERSON].в м. Краматорськ не виявлена , інших звернень від неї не надходило ( т. 2, арк.. 41). Тобто, дитина [PERSON] з 1,5 річного віку проживає з батьком [PERSON], який з 15 жовтня 2014 року зареєстрований в [ADDRESS] ( арк. 29). Із акту обстеження житлово- побутових умов сім»ї [PERSON].в [ADDRESS] видно, що житло складається із двох кімнат, упорядковане , належить на праві власності [PERSON] і сестрі [PERSON] у рівних частинах, в одній із кімнат створені умови для проживання дитини , в наявності для того предмети побуту ,відпочинку , занять , розвитку дитини ( арк. 76). Бабуся [PERSON] ,[INFO] , не працює з 28 лютого 2015 року ( матер. зустр. позову арк..11), і , як зазначив [PERSON], вона звільнилась, щоб допомагати йому у догляді за дитиною Згідно довідки № 7 від 16 березня 2017 року , виданої департаментом з питань цивільного захисту , мобілізаційної та оборонної роботи, [PERSON] працює в департаменті на посаді завідуючого сектором правового забезпечення з 29 квітня 2016 року в режимі повного робочого дня (т.2, арк.. 42) . Його доходи за період з вересня 2016 року до лютий 2017 року підтверджені довідкою і сумарно становлять після відрахування доходів 133 тис. грн.., що в середньому на місяць становить біля 22 тис. грн.. ( т. 2, арк.. 43). У 2015 року , як зазначив [PERSON], він перебував у відпустці по догляду за дитиною. Довідкою № 5 від 9 червня 2016 року , виданою КДНЗ ( ясла -садок ) № 67 « Сонячний» загального типу підтверджується , що дитина [PERSON] відвідує цей заклад з 12 жовтня 2015 року . Як відображено у довідці , мама дитини [PERSON] не приймала участі у вихованні дитини , всі питання вирішувались з батьком [PERSON] ( т. 1, арк.. 216 ). Згідно психолого - педагогічній характеристики дитини від 21 квітня 2017 року , виданій цим закладом, вихованням хлопчика займається батько і бабуся , середовище зростання є здоровим та сприятливим , матеріально - економічне становище сім»ї високе ( т. 2,арк.. 60). Як видно із фотознімків, наданих в матеріали справи [PERSON] ( т.1, арк.. 218-220) щодо перебування хлопчика [PERSON] в дитячому садку, дитина доглянута, має гарний вигляд , настрій, що суд впевнює в тому, він прекрасно себе відчуває у створених умовах життя та розвитку. Згідно довідки від 23 березня 2017 року , виданої керівником загальноосвітнього центру « Мастер класс», [PERSON] відвідує даний центр з дошкільної підготовки і англійської мови з вересня 2016 року , куди приводить батько ( т. 2 арк. 61). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] створені належні умови для життя та розвитку сина, яким він займається і надто відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов»язків. У своєму висновку № 0130/0596 від 11 лютого 2016 року орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає доцільним не змінювати умови та спосіб проживання дитини [PERSON] і визначити місце проживання дитини з батьком [PERSON].( т.1, арк.. 117). В той же час [PERSON] не довела суду, що вона приймала участь у вихованні свого сина , відвідувала його , спілкувалась , цікавилась його життям і намагалась виконувати свої батьківські обов»язки. Її посилання в позовній заяві на те, що [PERSON] ховає дитину, не дає їй спілкуватись, є голослівними . Ніяких доказів на обґрунтування своїх тверджень [PERSON] не надано. Крім того, у суду викликають сумніви щодо фактичного місця проживання [PERSON] та її роботи. [PERSON] вказує місцем свого проживання [ADDRESS] там, де вона зареєстрована як особа , переміщена із м. Харцизьк. Однак при обстеженні житлово- побутових умов за даною адресою представниками служби у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради згідно акту від 24 грудня 2015 року ( т. 1, арк.. 100) [PERSON] присутньою не була, відображений лише зовнішній вигляд квартири і невідомо, чи є ознаки проживання [PERSON] в цій квартирі. Згідно довідки - характеристики [PERSON] ( т.1 , арк.. 87), виданої інспектором поліції Жовтневого ВП м. Маріуполь, адреса проживання [ADDRESS]. На неодноразові виклики [PERSON] в суд за адресою в [ADDRESS], судові повістки повертались з відміткою про невручення ( т.2, арк.. 14,33). Згідно повідомлення УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради від 17 березня 2017 року № 01/11вх. 1050 на запит суду щодо проживання [PERSON] зазначено, що при обстеженні згідну акту від 3 березня 2017 року її вдома не була , залишене повідомлення про звернення до управління , але такого не відбулось. ( т.2, арк.. 55). На даний час даних про те , де працює [PERSON] та який має дохід на пропозицію суду вона не надала .Проте, довідка ( ксерокопія) про роботу в ПП «Медичні системи» датована 24 вересня 2015 року ( т. 2, арк.. 86). Із інформаційного повідомлення ГУДФС у Донецькій області від 8 вересня 2016 року згідно банку даних про платників податків станом на 25 серпня 2016 року ПП «Медичні системи» перебуває на обліку в Східно- Донецькому відділенні Маріупольскої ОДПІ, ПП сплачені податки, і згідно розрахунку встановленої форми за 11 кв. 2016 року відсутня інформація про нарахування доходів [PERSON] ( т. 1, арк..233-234). Заслуговують на увагу заперечення [PERSON] проти визначення місця проживання дитини з мамою з тієї підстави, що дитина буде вивезена на територію, де органи держави не здійснюють свої повноваження, оскільки [PERSON] умовчує своє знаходження в м. Донецьк , її мама [PERSON] за станом здоров»я потребує постійного стороннього догляду, проживає в м. Харцизьк, де залишається небезпечна ситуація , а тому з боку держави виключається можливість забезпечити інтереси та права дітей. Статтею 150 ч. 2 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а у відповідності до ст. 155 ч.1,2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 2 за яким дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Лише там , де органи державної влади здійснюють свої повноваження , можливе забезпечення інтересів та прав дитини та здійснення контролю держави за дотриманням та забезпеченням прав дітей. Таким чином, приймаючи до уваги, що дитина сторін вже значний час проживає в умовах, які створені для нього батьком , вони є здоровими, сприятливими , [PERSON] надто відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов»яків , у хлопчика склався спосіб життя, оточення , до якого він звик, прихильність до батька , то при повній відсутності спілкування з мамою , передача хлопчика для проживання з нею в інше середовище не буде відповідати інтересам дитини. Тому суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] про визначння місця проживання сина з нею та стягнення аліментів На підставі ст.. 161 СК України,

Outcome: approved