Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] 27.02.2018 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» (далі Відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, вказавши, що він в період з 13.02.2013 року по 19.05.2017 рік працював на різних посадах у ПАТ «Азот». На день звільнення відповідачем не було виплачено йому в повному обсязі заробітну плату, а тому він звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку. Рішенням суду від 27.11.2017 року з урахуванням ухвали від 14.12.2017 року про виправлення описки, - з ПАТ «Азот» на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 25497,30 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 26.11.2017 року включно в розмірі 65167,26 гривень. Вказаним рішенням було встановлено, що його середньоденна заробітна плата, за два місяці які передували звільненню складає 497,46 гривень. 12.01.2018 року ПАТ «Азот» було виплачено йому заборгованість по заробітній платі в повному обсязі. Оскільки рішення суду від 27.11.2017 року було виконане відповідачем лише 12.01.2018 року, то вважає, що йому має бути сплачено середній заробіток за період з дня винесення рішення до дня проведення повного розрахунку. А тому просив стягнути з ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.11.2017 року по 12.01.2018 року в сумі 15421,26 гривень. Ухвалою суду від 02.03.2018 року провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. В судове засідання 29.03.2018 [PERSON] надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні та просив справу розглянути без його участі. Справу розглянуто за відсутності представника ПАТ «Азот», який був належним чином повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду невідомі. У відзиві від 29.03.2018 року ПАТ «Азот» позов [PERSON], не визнало повністю. При цьому посилалося на те, що невиплата належних позивачу сум при звільненні сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність об'єктивної можливості здійснити таку виплату. Зокрема у листопаді 2016 року внаслідок зміни коньюктури ринку відповідач вимушений був зупинити виробництво. Із 07.03.2017 до 17.06.2017 було перекрито постачання природного газу для потреб підприємства. Лише із червня 2017 ПАТ «Азот» поступово почало відновлювати виробництво в умовах гострої нестачі оборотних коштів. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.05.2017 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611 872475, 30 гривень. Постановами державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.08.2017 було накладено арешт на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611 872475, 30 гривень. Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 17.11.2017 накладено арешти на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 13890439,05 грн.. При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Отже відповідач вважав, що у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] відсутня вина ПАТ «Азот». Крім того у разі задоволення позовних вимог [PERSON], сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.11.2017 року у цивільній справі №711/7639/17 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, встановлено, що: -[PERSON] з 13.02.2013 по 19.05.2017 працював на ПАТ «Азот»; -Наказом від 17.05.2017р. №522-ВК позивача звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з останнім днем роботи 19.05.2017; -відповідач в порушення ст. 116 КЗпП не здійснив виплати належної позивачу заробітної плати в день його звільнення у зв'язку з чим на день ухвалення рішення мав заборгованість перед позивачем в розмірі 25490,30 грн., яка підлягає стягненню; -наявність арешту на рахунках відповідача не виправдовує затримку розрахунку при звільненні; -розмір середньоденної заробітної плати позивача, за квітень та березень 2017 року складає 497,46 грн.; Рішенням суду від 27.11.2017, з урахуванням ухвали від 14.12.2017 про виправлення описки, стягнуто із ПАТ «Азот» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 25490 гривень 30 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (з 22.05.2017 по 26.11.2017 включно) в розмірі 65167 гривні 26 копійок. Рішення суду від 27.11.2017 року набрало законної сили. Відповідно до виписки з банківського рахунку [PERSON] 12.01.2018 року ПАТ «Азот» на виконання виконавчого листа №711/7639/17 від 20.12.2017 року виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси перерахувало позивачу 90657,56 гривень (а.с. 13). Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. В ст. 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечувало наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] у період з 27.11.2017 по 12.01.2018. Наявність провини ПАТ «Азот» у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] встановлена рішенням суду від 27.11.2017 у справі №711/7639/17. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. За таких обставин стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2017 року по 12.01.2018 року. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2017 року по 12.01.2018 року суд виходить з наступного. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.11.2017 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 497,46 гривень. За період з 27.11.2017 по 12.01.2018 пройшло 32 робочих дня, а саме листопад 2017 року - 4 робочих дня; грудень 2017 -20 робочих днів; січень 2018 року - 8 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п'ятиденного робочого тижня [PERSON] та даних викладених у Листі Мінсоцполітики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік»та Роз'ясненні Мінсоцполітики України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 рік. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2017 року по 12.01.2018 року становить 15918,72 гривень (із розрахунку 497,46 грн. х 32 дні). В той же час [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з ПАТ «Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2017 року по 12.01.2018 рокув сумі 15421,26 гривень. Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 497,30 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов'язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2017 року по 12.01.2018 року в сумі 15421,26 гривень (в межах заявлених позовних вимог) на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов'язкових платежів передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 704,80 гривень, що підтверджується квитанцією від 26.02.2018 року (а.с. 1). А тому до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає 704,80 гривень понесених судових витрат. На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України,

Outcome: approved