Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] 09.02.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зобов»язання відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] зазначала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.08.1989 року; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.04.2012 року шлюб було розірвано; з 11.06.1996 року вона зареєстрована та проживає в спірній квартирі; останнім часом відповідач всіляко перешкоджає їй проживати в спірній квартирі, яка належить йому на праві власності, змінює замки на вхідних дверях, виганяє з квартири, викидає її особисті речі тощо. Вважаючи, що вона (позивачка) як колишня дружина, має право користуватися квартирою, відповідно має право вимагати усунення перешкод в користуванні житлом з боку відповідача, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. 19.04.2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що [PERSON] проживала в квартирі з 1996 року до листопада 2011 року, окремого договору найму жилого приміщення з нею не укладалось; оскільки шлюб між сторонами було розірвано в судовому порядку 12.04.2012 року, вона ([PERSON]) повинна була знятися з реєстрації у добровільному або судовому порядку, що передбачено ст.72 ЖК України; ще до розлучення вона виїхала з належного [PERSON] помешкання (спірної квартири) до іншого чоловіка і з листопада 2011 року в спірній квартирі не проживає, вона не здійснює оплати житлово-комунальних послуг, забрала з квартири особисті речі; за домовленістю сторін позивач [PERSON] не перешкоджає спілкуванню [PERSON] зі спільними дітьми у зазначеній квартирі, відповідачка обіцяла у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку, але своєї обіцянки не виконала. Оскільки [PERSON] є власником двокімнатної квартири [ADDRESS], у зазначеній квартирі зареєстровані чотири особи (сторони та двоє повнолітніх дітей сторін), в спірній квартирі вона ([PERSON]) не проживає, час від часу вона з»являється у квартирі [ADDRESS] під приводом нібито допомоги дітям, при цьому намагається приходити в квартиру за відсутності позивача (власника квартири), псує та виносить належні йому речі, зазначені обставини обмежують законні права власника ([PERSON]), тому він (позивач по зустрічному позову) просить на підставі положень ст.71, 72 ЖК України, ст.15, 16, 317, 391 ЦК України постановити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та її представник [PERSON], [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали, заперечуючи відповідно проти зустрічних вимог; представник 3 особи - Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи 3 особа була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін та їх представників в судовому засіданні, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а вимоги первісного позову [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: [PERSON] і [PERSON] (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.08.1989 року, в шлюбі мають двох дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.04.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.31). Згідно довідки форми №3 від 26.01.2016 року Житлового кооперативу «Трикотажник-4» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані 4 особи - сторони та діти сторін, [PERSON] зареєстрована як дружина [PERSON] 11.06.1996 року (а.с.29). Згідно копії договору дарування квартири від 30.03.1996 року, посвідченого державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] 30.03.1996 року за реєстровим номером 3-798, [PERSON] отримав в дар від [PERSON] квартиру [ADDRESS]; право власності на зазначену квартиру на ім»я [PERSON] зареєстровано в БТІ м. Києва лише 23.05.2012 року - на підставі дублікату договору дарування квартири від 24.03.2012 року (а.с.19, 30). Квартира [ADDRESS] є двокімнатною, житловою площею 30,3 кв. м, загальною площею 52,8 кв. м (а.с.30). Як стверджує позивачка [PERSON], вона постійно проживає в спірній квартирі, де зберігаються її особисті речі та де проживають також повнолітні діти сторін, має ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS], іншої сім»ї вона не має, іншого житла вона також не має, але відповідач [PERSON] перешкоджає їй користуватися спірною квартирою. Відповідач [PERSON] (та як позивач по зустрічному позову) не заперечує про те, що між сторонами існують конфліктні відносини приблизно з 2011 року, в тому числі з приводу користування квартирою; [PERSON] періодично проживає в квартирі [ADDRESS] - за місцем реєстрації, має спальне місце тощо; має ключі від вхідних дверей квартири, іншого житла вона не має; раніше до суду він з аналогічними вимогами до колишньої дружини не звертався. Як вбачається з показань свідка [PERSON] (сина сторін), [PERSON] (батько) з вересня 2015 року не дозволяє [PERSON] (матері свідка) постійно проживати в квартирі [ADDRESS], тобто чинить їй перешкоди у користуванні квартирою. Ствердження [PERSON] про те, що вона не залишала спірну квартиру добровільно, оскільки іншого житла вона не має, також підтверджуються матеріалами перевірки за її зверненнями до органів внутрішніх справ (а.с.41-47). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.156 ЖК України члени сім»ї (колишні члени сім»ї) власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї (колишнього члена сім»ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з зустрічної позовної заяви та матеріалів справи, позивач [PERSON] обґрунтовує заявлені позовні вимоги - про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на положення ст.71, 72 ЖК України, ст.15, 16, 317, 391 ЦК України. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги зустрічного позову із зазначених позивачем підстав не підтверджені належними та достатніми доказами в судовому засіданні, у тому числі з урахуванням показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тому, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] та задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved