Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі - «Відповідачі») про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . 05.06.2019 року для замовлення надгробного пам`ятника, позивач звернулась до організації з надання ритуальних послуг яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та оформила замовлення і уклала договір №104/9 з фізичною особою-підприємцем [PERSON] . В той же день позивач сплатила обумовлену договором суму в розмірі 38 963,00 грн., що підтверджується відміткою на рахунку-фактурі №104/9 від 05.06.2019 року. Позивачу пояснили, що пам`ятник буде виготовлений через два місяці після того, як буде зроблена заливка території навколо могили, саме тоді в договір буде вписаний конкретний термін виготовлення виробу. 21.08.2019 року пам`ятник не був готовий. Позивачу пояснили, що фізична особа-підприємець [PERSON] не працює, бізнес свій продав іншій людині - фізичній особі-підприємцю [PERSON] , яка замість [PERSON] виконуватиме замовлення позивача. [PERSON] запевнила позивача, що встигне до початку вересня виконати замовлення та запропонувала виготовити «отмостку на гарцовку», за, що позивачем ще додатково було сплачено 2 400,00 грн. Про доплату в розмірі 2 400,00 грн., [PERSON] власноруч було зроблено дописку у рахунку-фактурі №104/9 від 05.06.2019 року. Однак, до вересня [PERSON] замовлення не було виготовлено. [PERSON] в пункті 2.3. договору, зазначила термін виготовлення виробу - «до 17.10.2019 року» та зробила приписку наступного змісту: «У разі не виконання у зазначені терміни, зобов`язуюсь повернути компенсацію у розмірі 1 000,00 грн. за добу просрочки у здачі. У разі не виконання зобов`язання повернути всю суму» та скріпила зазначене своєю печаткою. Окрім цього, на рахунку-фактурі, [PERSON] написала: «Зобов`язуюсь виконати всі роботи у зазначені терміни» і також завірила своєю печаткою. Станом на 17.10.2019 року, замовлення позивача не було виконано, повертати гроші [PERSON] відмовилась. Пізніше позивач дізналась, що державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] було припинено 27.05.2019 року. Отже на день укладання позивачем договору від 05.06.2019 року [PERSON] вже втратив дієздатність як фізична особа-підприємець та не мав права укладати з позивачем договір №104/9. Відповідач [PERSON] не міг не знати, що він вже не є суб`єктом господарювання, однак все одно уклав з позивачем договір №104/9. Таким чином, відповідач [PERSON] безпідставно набув кошти, сплачені позивачем на виконання нікчемного договору №104/9 від 05.06.2019 року, який він уклав поза межами своїх повноважень. Вважає, що відповідач [PERSON] також безпідставно набула кошти в сумі 2 400,00 грн., сплаченгі позивачем на виконання «дозамовлення» до договору №104/9 від 05.06.2019 року. Оскільки, Відповідачі не виконують свого обов`язку за договором і не повертають гроші, Позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на її користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 38 963,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 2 400,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів 35 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати. 28.01.2021 року в судовому засіданні представник позивача адвокат Капустін В.В. підтримав заявлені вимоги, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю. 18.03.2021 року в судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, через канцелярію суду представником позивача - адвокатом Капустіним В.В. була подана заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача на підставі наявних у справі доказів. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували (а.с.87). В судові засідання Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи вважаються повідомленими належним чином, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило (а.с.83-86). В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачами відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п.3,4 ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про смерть від 09.04.2019 року, виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №621, помер чоловік позивача - [PERSON] (а.с.9). Між Позивачем та Відповідачем [PERSON] оформлено замовлення надгробного пам`ятника, на підставі чого було укладено договір №104/9 з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , загальна сума договору складає 38 963,00 грн., термін виготовлення виробу до 17.10.2019 рік (а.с.10-11). Як вбачається з копії рахунку-фактурі №104/9 від 05.06.2019 року, позивачем було сплачено обумовлену договором суму в розмірі 38 963,00 грн. (а.с.12). Позивачу було запропоновано виготовити «отмостку на гарцовку», позивачем ще додатково було сплачено 2 400,00 грн. Про доплату в розмірі 2 400,00 грн., відповідачем [PERSON] власноруч було зроблено дописку у рахунку-фактурі №104/9 від 05.06.2019 року та «Зобов`язуюсь виконати всі роботи у зазначені терміни» (а.с.12). Як вбачається з відомостей, які містяться в матеріалах справи, відповідачем [PERSON] 27.05.2019 року було припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] (зворот а.с.13). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема: договори та інші правочини. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.2 ст.228 ЦК України, правочин, який порушує публічний порядок є нікчемним. Згідно з ч. ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Тому безспірним є право позивача на відшкодування йому моральної шкоди, яка заподіяна винними діями водія разом з заподіянням матеріальної шкоди. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень ст.ст.16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. А тому доводи представника Відповідача про те, що відшкодування моральної шкоди не передбачено спеціальним законом, судом до уваги не приймаються. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав Позивач та враховуючи конкретні обставини справи, глибину та тривалість таких страждань, з урахуванням принципу розумності та справедливості і вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню - в розмірі 5000,00 грн. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з Відповідачів на користь Позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (60,71%), по 255,22 грн. з кожного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial