Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

[PERSON] 20 жовтня 2020 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білозерська селищна рада Білозерського району Херсонської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . Ще 1/2 частина цього будинку належала його батькові [PERSON] , який помер [INFO] В зазначеному житловому будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] - відповідачка по справі, яка з 21 червня 2017 року за місцем реєстрації не проживає. Просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді від 28 жовтня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку позовного провадження. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не прибув, однак спрямував до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив від відповідачки не надходив. Представник третої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Білозерська селищна рада Білозерського району Херсонської області в судове засідання не прибув, однак від секретаря ради надійшла заява, в якій просила справу розглянути за відсутності представника третьої особи, не заперечувала щодо задоволення позову. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 15 липня 2010 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27423536 від 23 вересня 2010 року, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності (частка складає 1/2) належить житловий будинок [ADDRESS] . Інша Ѕ частка належить [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). Згідно довідки виданої Білозерської селищної ради Херсонської області № 545 від 20 жовтня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , яка фактично не проживає за зазначеною вище адресою з 21 червня 2017 року. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 13 жовтня 2020 року, який був складений уповноваженою на те комісією, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з червня 2017 року за вказаною адресою фактично не проживає. Відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23 січня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, та як вбачається із зазначеного рішення, відповідачка разом з позивачем не проживає з січня 2011 року. Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно статтей 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічні правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду викладені в постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, 25.07.2018 року у справі №638/13030/13-ц та 14.08.2019 року у справі №702/101/18, які відповідно до статті 417 ЦПК України є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно частини 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки як встановлено судом відповідачка, більше як один рік відсутня за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачкою житлового приміщення, передбачених статтею 71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідачки у житловому будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном.

Outcome: approved