Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] 20.04.2015р. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача [PERSON] із житла. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після смерті її матері залишилась спадщина - квартира [ADDRESS]. 30 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кушнір С.Є. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину, яке зареєстроване в реєстрі за №1437. Так як відповідач не є співвласником вказаного нерухомого майна і не є членом сім'ї позивача, а тому не має права користуватися спірною квартирою, однак проживає там та чинить їй перешкоди у користуванні її власністю. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та просили суд задовольнити його повністю. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, оскільки власником спірної квартири була їх матір, тому він має право на проживання у квартирі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, [INFO] померла матір сторін - [PERSON]. Після смерті матері залишилась спадщина - квартира [ADDRESS]. 30 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кушнір С.Є. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину, яке зареєстроване в реєстрі за № 1437. Право власності на зазначене нерухоме майно [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2013р. Відповідач, який є рідним братом позивача, спадщину не прийняв, проте, проживає у спірній квартирі, чим створює перешкоди позивачу та членам його сім'ї перешкоди в користуванні житлом, про що свідчать неодноразові звернення позивача до правоохоронних органів. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положенням ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач раніше періодично користувався спірною квартирою, так як був членом сім'ї (сином) попереднього власника - [PERSON]. За змістом статті 156 ЖК УРСР право користуватися жилим будинком (квартирою) належить членам сім'ї власника жилого будинку (квартири). До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 ЖК УРСР встановлено, що до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Судом встановлено, що відповідач в справі не є членом сім'ї позивача в розумінні ч.2 ст.64 ЖК УРСР, не є власником чи наймачем згаданого житла, а тому з моменту переходу права власності на спірну квартиру до позивача, її брат, як член сім'ї попереднього власника житла, втратив право на користування квартирою. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки власник квартири змінився, тому новий власник має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном та права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника. Підтвердженням правильності таких висновків є правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 05.11.2014р. № 6-158цс14, а саме, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Зазначена правова позиція, згідно вимог ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачем будь-яких угод щодо користування спірною квартирою не укладалося. Таким чином, відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України захист права позивача на безперешкодне володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] має бути реалізовано судом шляхом усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] із спірного житла.

Outcome: approved