Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

[PERSON] 29 травня 2018 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів посилаючись на наступні обставини. Вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Вона та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Вона є пенсіонеркою та інвалідом третьої групи по загальному захворюванню, розмір її пенсії становить 3 117, 89 грн, яка є недостатньої для її утримання, проживання, оплати ліків та одягу. Вона часто хворіє, що тягне за собою відповідні витрати на ліки, а, отже, потребує сторонньої допомоги, яка надавалася її чоловіком, але, на сьогодні є неможливою, оскільки чоловік з березня 2018 року також хворіє. За таких обставин вона звернулася до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісяця, починаючи стягнення з дати звернення до суду і довічно. Ухвалою про відкриття провадження від 11 червня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1984 року (а.с. 5) та є батьками [PERSON], що підтверджується записом акту про народження № 2169, виданого 27 листопада 1984 року м/в Загс м. Нікополя (а.с. 4). Згідно довідки до акту огляду МСЕК Серії 10 ААБ № 006493 [PERSON] встановлена третя група інвалідності безстроково у зв'язку із загальним захворюванням (а.с. 8). Позивач [PERSON] є пенсіонеркою по віку, має ряд захворювань, згідно довідки рішення лікувально-консультативної комісії № 260 перебуває на диспансерному обліку невропатолога та хірурга з діагнозом: гіпертизивна енцефолопатія ІІ ст.. на фоні гіпертонічної хвороби ІІ ст., патології МАГ, стадія субкомпенсації. Стан після радикальної мастектомії 05.2007 року. (а.с. 7). Згідно довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квітень - Н» від 14.05.2018 року , [PERSON] проживає одна за адресою : [ADDRESS] (а.с. 6). [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Нікопольське об'єднане) та отримує пенсію за віком, розмір якої на травень 2018 року становить 3 117, 89 грн, про що свідчить довідка № 1430 від 15.05.2018 року (а.с. 9). Згідно із ст. 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»передбачено, що обов'язок, передбачений ч.1 ст.202 СК України, не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи (ст.75 СК України). Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій статті 75 СК України. Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов'язків утримувати непрацездатних батьків. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення, факт біопоходження); 2)непрацездатність матері, батька; 3) потреба батька, матері в матеріальній допомозі, Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Крім того, судом враховано, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановленні рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Нікопольське об'єднане) та отримує пенсію за віком, розмір якої на травень 2018 року становить 3 117, 89 грн, про що свідчить довідка № 1430 від 15.05.2018 року (а.с. 9). Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. А тому, враховуючи те, що прожитковий мінімум станом на січень 2018 рік встановлено Законом України «Про Державний бюджет України нa 2018 рік», і для осіб, які втратили працездатність був визначений у розмірі 1373 грн., на день звернення до суду із позовом, а, з 01.07.2018 року -1435,00 грн., суд приходить до висновку, що пенсія, яку отримує позивач, повинна покривати її видатки. Таким чином, оскільки пенсія позивача не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України та, відповідно, частини першої статті 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність позовних вимог. Отже, потреба позивача у додатковій матеріальній допомозі на прожиття від відповідача у зв'язку із недостатністю отримуваного доходу у суді не знайшла свого підтвердження. А відтак, підстав для застосування до спірних правовідносини норми ч.1ст.202 СК України та задоволення на цій підставі позовних вимог в суду відсутні, що відповідає правовій позиції ВССУ (ухвала від 08.11.2017 у справі №555/664/15-ц). Позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували ту обставину, що отримувана нею пенсія не забезпечує необхідних потреб. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Порядок подання доказів зазначені у ст.ст.81-84 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed