Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися із позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м.Києву та Київській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - відділ державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції в Київській області, про припинення договору іпотеки та припинення дії заборони відчуження нерухомого майна. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилаються на те, що 03.03.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» був укладений кредитний договір № 1221 відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 137\~000.00 грн., а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 17 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надається терміном на 10 років. Зазначають також, що в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між Банком та [PERSON], [PERSON] (далі - Позивач 2), [PERSON] (далі - Позивач 3) був укладений іпотечний договір № 2317 від 03.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за за реєстровим № 1013. Предметом іпотеки є 3-х кімнатну квартира за № 2, яка має 50,5 кв.м загальної площі та 34,6 кв.м. житлової площі, що розташована за адресою: смт. Рокитне Київської області, вул. Кірова, у буд. № 14а. Відповідно до абзацу другого п. 1.2 іпотечного договору договірна вартість предмета іпотеки, визначена сторонами, становить 196 000,00 грн.. У звязку із припиненням позичальником виконання договірних зобовязань за кредитним договором з 2009 року та виникненням простроченої заборгованості за позовом банку рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 02.02.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки (квартиру) в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором в розмірі 212568.86 грн. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки банком від імені позивачів будь-яким способом іншим особам, включаючи реалізацію на прилюдних торгах з правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. З метою виконання рішення суду державним виконавцем було вжито заходів шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, які були призначені на 07.11.2012 року, 21.12.2012 року та 01.02.2013 року, проте не відбулися через відсутність покупців. У звязку з нереалізацією предмету іпотеки на третіх прилюдних торгах державний виконавець на виконання ч. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» письмово повідомив про це відповідача та запропонував йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. Відповідач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, а тому відповідно до ч. 7 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. Нереалізація відповідачем права задовольнити свої вимоги шляхом придбання предмету іпотеки за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, порушує права позивачів на вільне розпорядження належним їм майном - предметом іпотеки, гарантоване їм статтею 319 Цивільного кодексу України, обмежуючи їх право на розпорядження, необхідністю згоди відповідача на таке розпорядження, у відповідності до ст. 9 Закону України «Про іпотеку», а також зобов'язує позивачів утримувати майно, а також страхувати заставлене майно у відповідності до статті 8 Закону України «Про іпотеку» та є зловживанням правом. З метою відновлення таких їх порушених прав просять припинити іпотеку з підстав визначених статті 17 та частини третьої статті 49 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої, якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішення суду та застосувати наслідки припинення іпотеки, шляхом припинення дій заборони відчуження нерухомого майна. У судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали з викладених у позовній заяві підстав та просили його задовольнити. Також представник позивачів [PERSON] суду пояснив, що позичальник в особі [PERSON] до 2009 року належним чином виконував взяті на себе за кредитним договором зобовязання, однак у звязку із фінансовою кризою змушений був припинити сплату кредиту, що у свою чергу спричинило вимогу кредитора про дострокове повернення кредиту та звернення останнього до суду із позовом про звернення на предмет іпотеки відповідно до укладеного із позивачами договору іпотеки. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 02.02.2012 року у цивільній справі № 2-34/12 за позовом Банку до позивачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили 20.02.2012 року, позов задоволено повністю. На виконання вказаного судового рішення та з метою погашення простроченої заборгованості за рахунок предмету іпотеки державним виконавцем три рази, а саме 07.11.2012 року, 21.12.2012 року та 01.02.2013 року, організовувалися прилюдні торги. Однак останні жодного разу не відбулися. Зазначив, що у звязку з нереалізацією предмету іпотеки на третіх прилюдних торгах державний виконавець на виконання ч. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» письмово повідомив про це банк і запропонував останньому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. На разі, відповідач таким своїм правом не скористався і що підтверджується відміткою державного виконавця від 25.02.2013 року на повернутому стягувану виконавчому листі. Така поведінка відповідача порушує права позивачів як власників предмету іпотеки на вільне розпорядження належним їм майном, гарантоване їм статтею 319 Цивільного кодексу України, обмежуючи їх право на розпорядження, необхідністю згоди відповідача на таке розпорядження, у відповідності до ст. 9 Закону України «Про іпотеку», а також зобов'язує позивачів утримувати майно, а також страхувати заставлене майно у відповідності до статті 8 Закону України «Про іпотеку» та у сукупності вказує на зловживання збоку відповідача своїм правом. Вважає, що для відновлення права позивачів повноцінно розпоряджатися своїм майном необхідно припинити правовідношення іпотеки у відповідності до положень до ст.ст. 17, 49 Закону України «Про іпотеку» та ст. 16 Цивільного кодексу України. Представники відповідачів позов не визнали та просили у задоволенні позову відмовити. При цьому суду пояснили, що позовні вимоги являються безпідставними та необгрунтованими і не можуть заслуговувати на увагу суду та не підлягають задоволенню з таких підстав. Так, пунктом 9.1. іпотечного договору обумовлено його дію до повного виконання зобов'язань, забезпечених заставою за цим договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це всі забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Зазначають, що способи звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 2317 від 03.03.2008 року сторони визначили у п. 6.2, за яким іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6 цього договору. Відповідно до п. 6.5. іпотечного договору, в разі не реалізації предмета іпотеки або визнання публічних торгів такими, що не відбулися, іпотеко держатель має право залишити предмет іпотеки за собою, на що іпотекодавець цим надає свою згоду і надання додаткової згоди не потрібно. Разом з тим, вважають диспозитивними положенням ч.3 ст.49 Закону України «Про іпотеку», згідно яких у разі, якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду. У звязку із чим вважають, що припинення іпотеки є правом суду з урахуванням конкретних обстави справи і якщо основне зобовязання не припинено, боржником не виконуються умови кредитного договору і не вживаються ним заходи щодо погашення заборгованості за кредитом, і що має місце у даному випадку з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини спору, визнання судом іпотечного договору припиненим буде порушенням норм матеріального права та позбавить АТ «Ощадбанк» можливості задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням за рахунок іпотеки, та завдасть необгрунтовані збитки.. Заслухавши сторони спору та їх представників, представника третьої особи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи із наступного. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що [PERSON] були порушені зобов'язання перед банком за кредитним договором від 03.03.2008 року № 1221. Вказана обставина підтверджується рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 02.02.2012 року у цивільній справі № 2-34/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до позивачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнається і не оспорюється самим позичальником [PERSON], а тому додатковому доказуванню у відповідності до положень ст..61 ЦПК України не підлягає. Також судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений іпотечний договір № 2317 від 03.03.2008 року відповідно до умов якого ними було передано в іпотеку 3-х кімнатну квартиру за № 2, яка має 50,5 кв.м загальної площі та 34,6 кв.м. житлової площі, що розташована за адресою: смт. Рокитне Київської області, вул. Кірова, у буд. № 14а. У звязку з неналежним виконанням боржником [PERSON] умов кредитного договору рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 02.02.2012 року у цивільній справі № 2-34/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» було звернено стягнення на предмет іпотеки. Процедуру реалізації майна боржника було виконано відділом державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції в Київській області шляхом організації прилюдних торгів 07.11.2012 року, 21.12.2012 року та 01.02.2013 року. У звязку із тим, що торги предмету іпотеки не відбулися жодного разу, а іпотеко держатель відмовився залишити за собою нереалізоване майно, виконавчий документ було повернуто стягувачеві та що підтверджується відміткою державного виконавця на останньому від 25.02.2013 року. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) відбувається саме у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення на предмет іпотеки за рішенням суду є майновою відповідальністю позивачів внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором, допущених [PERSON]. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Згідно із ч. 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 49 Закону України «Про іпотеку» іпотека може бути припиненою за рішенням суду, якщо іпотекодержатель не скористався правом придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. На разі, такі положення ч.3 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» суд вважає диспозитивними і що узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-22688св14 та у справі № 6-18673св15. Окрім цього, системний аналіз положень ст. 599 ЦК України, ст.ст. 3, 17, 49 Закону України «Про іпотеку» дає підстави дійти висновку, що відмова іпотекодержателя від прийняття на баланс предмета іпотеки після того як треті прилюдні торги не відбулися не є обовязковою підставою для припинення іпотеки судом, оскільки суд повинен повно та всебічно зясувати обставини справи та застосувати до таких правовідносин відповідні норми матеріального права. Тобто, припинення іпотеки є правом суду з урахуванням конкретних обстави справи. У звязку з цим, якщо основне зобовязання не припинено, боржником не виконуються умови кредитного договору і не вживаються ним заходи щодо погашення заборгованості за кредитом, визнання судом іпотечного договору припиненим є порушенням норм матеріального права (правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-36105св14, № 6-40437св13, № 6-39660св12, № 6-41722св12). Як встановлено у судовому засіданні, банк не відмовляється від прав іпотекодержателя та намагався отримати задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна шляхом організації продажу предмету іпотеки на аукціоні і про що свідчить Акт проведення 08.10.2015 року аукціону, місцем проведення якого була Київська універсальна біржа та фотокопія оголошення з цього приводу у газеті «Експрес-обява», які суд визнає належним та достатніми доказами такої обставини. Право банку повторно звернутись до органів Державної виконавчої служби передбачено ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», за якою повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього ж Закону і на що він з огляду на зміст постанови державного виконавця про повернення виконачого документа від 02.06.2015 року має право до 02.06.2016 року. Отже, як вбачається з існуючих встановлених у судовому засіданні правовідносин та що визнається самими позивачами, з огляду на позовну заяву, позичальником не виконуються умови договору і не вживаються заходи щодо погашення заборгованості за кредитним договором, на даний час основне зобовязання не припинено, а тому продовжує дію й іпотека як забезпечення виконання цього зобов'язання, тому припинення іпотеки позбавить АТ «Ощадбанк» можливості задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням за рахунок іпотеки, та завдасть необгрунтовані збитки. Доводи сторони позивача у судовому засіданні в тім, що зі сторони відповідача не вживаються належні заходи для погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки і що вказує на зловживання правом зі сторони відповідача та що у звязку із цим на позивачах лежить тягар утримання предмету іпотеки, його страхування відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про іпотеку» до уваги судом не беруться, як такі, що спростовуються сукупністю отриманих у справі доказів. Так, обставина зловживання правом зі сторони відповідача спростовується постановою державного виконавця відділу ДВС Рокитнянського районного управління юстиції в Київській області про повернення виконавчого документа відповідачеві від 02.06.2015 року та Актом проведення 08.10.2015 року аукціону по продажу предмету іпотеки та що вцілому вказує на постійні намагання відповідача задовольнити свої вимоги до позичальника за рахунок цього майна. Разом з тим, доводи сторони позивача в тім, що ними постійно проводиться страхування предмету іпотеки відповідно до умов іпотечного договору, свого належного підтвердження у судовому засіданні не знайшли, навпаки встановлено і що підтвердив у судовому засіданні [PERSON], такий договір мав місце лише один раз безпосередньо під час укладення кредитного та іпотечного договорів. За викладеного в сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав для припинення договору іпотеки, укладеного між сторонами спору на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, а відтак, про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed