Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] 13 вересня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування посилаючись, що 09 січня 2010 року померла її мати [PERSON], якій належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Чечелеве вул. Молодіжна, буд. 6 Кременчуцького району Полтавської області. Вона є спадкоємцем її майна за заповітом та у встановлений законом строк звернулася до Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області з заявою про оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину, але 11 липня 2017 року отримала відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Чечелеве вул. Молодіжна, буд. 6 Кременчуцького району Полтавської області, який складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», ганку літ. «аг», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «б», сараю літ. «В», літнього душу літ. «Г», убиральні літ. «Д», колодязя літ. «К», колодязя літ. «К1», огорожі № 1. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у відсутність їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа Друга кременчуцька державна нотаріальна Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Третя особа Реєстраційна служба Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судового повідомлення. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 09 січня 2010 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 152643 виданим 11 січня 2010 року [PERSON] сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 06. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину до державного нотаріуса Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернулася [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 15 березня 2004 року секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та зареєстрований в реєстрі за № 59. Спадкова справа зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 49471012. 11 липня 2017 року державний нотаріус Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями, порушивши її законні права і інтереси, які необхідно поновити. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з довідки [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 27 січня 2014 року за № 18-13 [PERSON], [INFO] належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Чечелеве вул. Молодіжна, 6 Кременчуцького району Полтавської області на земельній ділянці площею 0,08 га. з фонду комунальної власності. Згідно технічного паспорта виданого 21 липня 2017 року Кременчуцьким відділенням Полтавської торгово-промислової палати, інвентаризаційна справа № 229, зазначений житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», ганку літ. «аг», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «б», сараю літ. «В», літнього душу літ. «Г», убиральні літ. «Д», колодязя літ. «К», колодязя літ. «К1», огорожі № 1, інвентарна вартість якого становить 75 859 грн. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена відповідно до довідки Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 11 вересня 2017 року № 61/3772. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в с. Чечелеве вул. Молодіжна, 6 Кременчуцького району Полтавської області належав померлій 09 січня 2010 року [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved