Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] 15.09.2015 року звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15.02.1950 року одружилися її батьки - [PERSON] та [PERSON]. За час шлюбу у них народилося двоє дітей - вона та її сестра - [PERSON]. [INFO], вона зареєструвала шлюб із [PERSON], змінивши своє прізвище із [PERSON] на [PERSON]. В 1960 році її батьки побудували будинок в с. Солянуватка на вул. Центральній, №153, Старосамбірського району Львівської області, в якому вони разом проживали та вели спільне господарство. Вказаний житловий будинок вважається колгоспним двором. Згідно рішення виконкому Старосамбірської районної ради Львівської області № 167 від 16.06.1988 року її батька - [PERSON], визнано головою колгоспного двору. Її мати - [PERSON], 09.03.1993 року склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їй, [PERSON]. 10.03.1993 року мати померла, батько помер раніше - 27.09.1989 року. 08.05.1993 року також померла її тітка, рідна сестра її матері - [PERSON], яка була одинокою, в шлюбі не перебувала і дітей в неї не було. Після смерті матері вона, як спадкоємець, хотіла оформити свої спадкові права на житловий будинок, проте, через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Її рідна сестра - [PERSON], яка має право на спадщину за законом після смерті матері, написала заяву про те, що вона відмовляється від частки у спадковому майні в її користь. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння №153 по вул. Центральній в с.Солянуватка Старосамбірського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері. В подальшому, в порядку ст.31 ЦПК України позивачкою внесено уточнення до позовної заяви, а саме: просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Центральній, №153, в с.Солянуватка Страосамбірського рйону Львівської області після смерті матері [PERSON], яка померла 10.03.1993 року, та в якому посилається на те, що до дня смерті її батько проживав в будинку по вул. Центральна №153 в с. Солянуватка, заповіту не складав. Згідно довідки виконкому Солянуватської сільської ради № 77 від 14.12.2015 року за період 1986-1993 року в господарстві проживали і були прописані: її батько - [PERSON], [INFO]; мати - [PERSON],[INFO]; тітка, сестра матері. - [PERSON], [INFO]. Тобто, частка її батьків і тітки [PERSON] в майні колгоспного двору становила 1/3 частину на кожного, а після смерті батька частка мами і тітки [PERSON]С.в майні колгоспного двору станом на 15.04.1991р. становила 1/2 частина на кожного. 09.03.1993 року її мама, [PERSON], склала на її ім»я заповіт, а 10.03.1993 року померла. Спадковим майном після смерті мами була 1/2 частина будинку з господарськими будівлями по вул. Центральна М 153 в с.Солянуватка Старосамбірського району. Через два місяці після смерті мами, 08.05.1993 року померла матері сестра, тобто тітка - [PERSON], заповіту вона також не складала. Будучи спадкоємцем майна за заповітом після смерті мами вона, [PERSON], прийняла спадщину і має право в порядку спадкування за заповітом на набуття у власність належного матері права власності. Однак, згідно листа нотаріуса від 12 грудня 2013 р. за № 01-16/720 їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на житловий будинок по вул. Центральна , №153 в с. Солянуватка. Проте, вона не може представити в нотаріальну контору оригінал свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок по вул. Центральна №153 в с. Солянуватка Старосамбірського району на ім»я [PERSON], як голови колгоспного двору, від 23.06.1988 року, зареєстрованого за №152 в Самбірському МБТІ на підставі рішення Старосамбірського райвиконкому від 16.06.1988 р. за Іїі- '167, оскільки цей документ втрачений. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та дала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та в доповненні та в уточненні до неї. Представник відповідача - [PERSON], сільський голова Солянуватської сільської ради Страосамбірського району Львівської області, позовні вимоги визнав повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. 29.01.2016 року до суду подала заяву про те, що розгляд справи проводити у її відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно заповіту від 09 березня 1993 року, посвідченого секретарем виконкому Солянуватської сільської ради, [PERSON], жителька с. Солянуватка, заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого не складалося і, взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті, і на що згідно із закону буде мати право, своїй дочці [PERSON] (а.с.12). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с.6) відомо, що батьки позивачки - [PERSON] та [PERSON] одружилися 15.02.1950 року, зареєструвавши шлюб у виконавчому комітеті Солянуватської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, їх прізвище після реєстрації одруження [PERSON], актовий запис №11 /а.с.4/. Із свідоцтв про народження ЯВ №557743, виданого 25.07.1951 року та Серії ЯС №648836 відомо, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є доньками [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯК №0191137, виданого 10.01.1969 року міським бюро ЗАГС м.Дрогобич Львівської області, [PERSON] одружився з [PERSON]. Після реєстрації одруження прізвища чоловіка та жінки [PERSON] (а.с.8). Із свідоцтва про смерть серії ІІІ-СГ №400235 вбачається, що [PERSON] померла 10.03.1993 року у віці 82 роки, місце смерті с. Солянуватка Старосамбірського району Львівської області (а.с. 10). Раніше, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ №296577, помер її чоловік [PERSON], 27.09.1989 року у віці 78 років, місце смерті с. Солянуватка Старосамбірського району Львівської області (а.с.9). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відомо, що у Спадковому реєстрі за параметрами запиту щодо заведеності спадкової справи за спадкодавцем [PERSON], який помер 27.09.1989 року, інформація відсутня (а.с.94-95). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №33821523 відомо, що 19.04.2013 року до реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи за спадкодавцем [PERSON], яка померла 10.03.1993 року (а.с.79). У відповідності до роз»яснень, наведених у інформаційному листі Вищого спціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 , при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. У відповідності з п.1 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року спадкові відносини регулюються\~ЦК України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв\~Цивільний Кодекс УРСР\~(в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їй майна. Відповідно до ч.1 ст.\~524 ЦК УРСР\~спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР\~визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. У відповідності до норм\~ст. 549 ЦК України 1963 року, що діяла на час смерті [PERSON], тобто на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.03.2013 року [PERSON] встановлено додатковий строк у два місяці для подання заяви в Страосамбірську державну нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], яка померла 10.03.1993 року, проживаючої на момент смерті в с.Солянуватка Старосамбірського району Львівської області (а.с.78). З копії спадкової справи(а.с.68-83) відомо, що позивачка звернулася в нотаріальну контору із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері позивачки [PERSON]. Проте, завідуючою Старосамбірської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено [PERSON] в отриманні Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері позивачки [PERSON], оскільки нею як спадкоємцем не представлено свідоцтва про право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Солянуватка Старосамбірського району Львівської області та рекомендовано звернутися в суд (а.с.19). Так, у відповідності до роз»яснень, наведених у другому та третьому абзацах пункту 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку , установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач не може подати в Старосамбірську державну нотаріальну контору свідоцтва про право власності на житловий будинок оскільки цей документ було втрачено, що також підтверджується оголошенням в газеті «Прикарпатська Ватра» від 15.08.2015 року, згідно якого «загублене свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, виданий на підставі рішення №167 Страосамбірським райвиконкомом від 16.06.1988 року на прізвище [PERSON] вважати недійсним» (а.с.66). Згідно технічного паспорта на житловий будинок № 153, який знаходиться по вулиці Центральній в с. Солянуватка, будинок був збудований в 1939 році (а.с. 14-17). З витягу з рішення виконкому Старосамбірської районної ради народних депутатів від 16.06.1988 року №167 відомо, що виконкомом райради було вирішено на підставі рішення виконкому Солянуватської сільської ради народних депутатів від 15.06.1988 року №28 оформити право власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , на цілий житловий будинок в с.Солянуватка по вул.Центральній, будинок №153 та видати свідоцтво про право власності, МБТІ провести реєстрацію документів про право власності на цей будинок(а.с.18). Згідно довідки Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації № 353 від 17.04.2013 року житловий будинок № 153 по вулиці Центральна у селі Солянуватка Старосамбірського району зареєстрований на праві особистої власності в цілому за [PERSON], як головою колгоспного двору на підставі Свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення Старосамбірського райвиконкому від 16.06.1988 року за № 167 (а.с.13). В силу\~ст.120 ЦК УРСР\~( в ред.1963 року), яка діяла до 16 грудня 1993 року, двір може мати статус колгоспного за умови, якщо члени двору працюють у колгоспі. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року далі ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст.112 цього Кодексу). Відповідно\~до\~положень\~ч.\~2\~ст.\~123\~ЦК\~УРСР\~розмір\~частки\~члена\~колгоспного двору\~встановлюється,\~виходячи\~з рівності\~часток\~усіх\~членів\~двору, включаючи\~ неповнолітніх та непрацездатних осіб. Як\~роз'яснив Пленум\~Верховного\~Суду\~України\~в\~п.\~6\~ постанови\~ від\~\~ 22\~ грудня 1995 \~року\~ №\~20\~ «Про \~судову \~практику\~ у\~справах\~за\~позовами про\~ захист \~права\~ приватної\~власності», до\~правовідносин,\~що\~виникли до\~прийняття\~ 15\~ квітня\~ 1991 \~року\~ Закону України\~ «Про\~власність», \~застосовується\~ чинне\~на\~той\~ час\~ законодавство, зокрема,\~ спори\~щодо\~майна\~колгоспного\~двору,\~яке\~було\~придбане до \~вказаної\~ дати, \~мають вирішуватися \~за\~нормами,\~ що\~регулювали\~ власність\~ цього\~двору,\~ а\~саме:\~ право\~власності на майно,\~яке\~належало\~колгоспному\~двору \~і\~ збереглося після\~припинення\~його\~існування, мають ті члени\~двору, \~які\~до\~15\~ квітня\~ 1991\~року\~не\~втратили\~права\~на\~частку\~в\~його майні. Згідно підпунктів «а» і «б» пункту 6 цієї ж постанови право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. В п.п. «г» п.6 цієї ж постанови зазначено, що згідно із ст.4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо часток члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Відповідно до довідок, виданих виконавчим комітетом Солянуватської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, свідоцтва про смерть, за період 1986-1993 року в даному господарстві, яке знаходилося за адресою с.Солянуватка, вул.Центральна, будинок №153, Старосамбірського району Львівської області, були зареєстровані та проживали однією сімєю та вели спільне господарство до дня смерті: голова господарства - [PERSON], [INFO], - який помер 27.09.1989 року; його дружина [PERSON], [INFO], яка померла 10.03.1993 року; сестра дружини [PERSON], [INFO], яка померла 08.05.1993 року, була одинокою, в шлюбі ніколи не перебувала, дітей у неї ніколи не було і немає; площа земельної ділянки, закріпленої за даним господарством 0,54 га (а.с.64, 65, 106-108, 111, 113). Враховуючи вимоги ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), станом на введення в дію Закону України «Про власність», частки члена колгоспного двору [PERSON] та [PERSON], станом на 15.04.1991 року становили ? частки на кожного. Згідно заяви, зареєстрованої 29.07.2015 року в с.Солянуватка Старосамбірського району Львівської області за №40, [PERSON] відмовилася від частки в спадковому майні за законом, яка залишилася після смерті матері [PERSON], на користь [PERSON], тобто позивача (а.с.20). Частиною 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч.1 ст. 1297 ЦК Україниспадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що і було зроблено позивачем 18.04.2013 року (а.с.69). Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, зареєстрований на праві особистої власності в цілому за [PERSON], як головою колгоспного двору на підставі Свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення Старосамбірського райвиконкому, оригінал якого загублений, дане будиноволодіння є колгоспним двором, яким спільно володіли багато років, інші особи, крім позивачки, на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог, та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, дійшов висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Центральній, №153, в с.Солянуватка Страосамбірського рйону Львівської області в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 10.03.1993 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved