Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON], від імені та в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням усних уточнень, просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження його майном шляхом визнання [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Клинці, вул. Садова, б.40. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу належить на праві приватної власності вищезазначений житловий будинок. [PERSON], [INFO], є онуком позивача, який зареєстрований в цьому житловому будинку, але з 2000 року не проживав і не проживає по теперішній час, місце його проживання не відоме. Реєстрація відповідача у житловому будинку, який належить позивачу, порушує його права щодо володіння, користування та розпорядження належним житлом, та призводить до того, що він змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, тощо.\~У звязку з викладеним [PERSON] вирішив звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в призначене судове засідання зявились, надали пояснення по суті справи. Уточнили позовні вимоги, а саме просили суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Клинці, вул. Садова, б.40. Просили позов з урахуванням уточнень задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме: за останнім відомим місцем проживання та реєстрації і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Клинцівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, 06.02.2019 надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, щодо задоволення позову не заперечують. На підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Клинці, вул. Садова, б.40, належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок (домоволодіння) від 20.12.1988 (а.с.6). Відповідач [PERSON], [INFO], який є онуком позивача, в вищезазначеному будинку зареєстрований, але з 2000 року не проживає, що підтверджується довідкою №111, яка видана виконавчим комітетом Клинцівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 17.01.2019 (а.с.8). З акту опитування свідків від 21.01.2019, який складено секретарем виконавчого комітету Клинцівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області [PERSON], слідує, що під час опитування свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останні повідомили, що [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає за вказаною адресою останні двадцять років. Місцезнаходження [PERSON] сільській раді та свідкам невідоме (а.с.7). В силу вимог ст. ст. 12, 13, 89 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підставою звернення до суду є захист прав власника щодо безперешкодного володіння та користування належним йому майном, усунення обмежень його прав, які повязані з фактом реєстрації місця проживання відповідачів за адресою будинку, що належить позивачу. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 3 ст.47 Конституції України гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном, частина 1 статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. В ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України). Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] не користується житловим будинком, що розташований за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Клинці, вул. Садова, б.40, та належить на праві приватної власності позивачу, більше року, а його реєстрація у вказаному житловому будинку створює\~\~позивачу перешкоди в реалізації права вільно здійснювати права власника, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Як випливає з п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, тобто звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав стягнення судового збору в сумі 768 грн. 40 к. з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду узгоджується також із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі ст.150 ЖК Української РСР, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391, 405, ЦК України,

Outcome: approved