Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] 04 січня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності посилаючись, що 21 квітня 2000 року помер її чоловік [PERSON], якому належала земельна частка (пай) розміром 4,32 га під № 152 на полі 9 на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Вона є спадкоємцем його майна за законом, але 13 грудня 2016 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори відмовив в видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) № 152 на полі № 9 площею 4,32 га, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Кірова», яка розташована на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району в порядку спадкування за законом після померлого 21 квітня 2000 року [PERSON]. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа Відділ Держгеокадастру у Кременчуцькому районі Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Оскільки заперечень до позову не надійшло, він визнаний відповідачем і це не суперечить закону і не порушує прав чи інтересів сторін та інших осіб, то в відповідності до ч.4 ст.130 ЦПК України суд ухвалює рішення в попередньому судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 21 квітня 2000 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 150383, виданим 24 квітня 2000 року [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис про смерть № 8. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до державного нотаріуса Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернулася [PERSON]. 13 грудня 2016 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 819456 виданого 10 червня 2002 року [PERSON] на підставі розпорядження Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області від 27 квітня 2001 року за № 217 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Кірова розміром 4,32 га Державна реєстрація зазначеної земельної частки (пай) проведена не була. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1,2 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При таких обставинах суд приходить до висновку, що земельна частка (пай) площею 4,32 га розташована на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області належала [PERSON], то і спадкоємець [PERSON] набуває на неї право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved