Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить звільнити його від сплати періодичних платежів - аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються з нього на підставі судового наказу, виданого Зміївським районним судом Харківської області у справі №621/1311/18. В обґрунтування позову зазначено, що він та [PERSON] (далі - відповідач) перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний та син залишився проживати з відповідачем. Зміївським районним судом Харківської області 15.06.2018 виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття щомісячно, починаючи з 04.06.2018 до досягнення дитиною повноліття. Оскільки з 19.01.2019 син за своєю ініціативою постійно проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на його утриманні, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач та його представник - адвокат Браславська О.А. не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого позов визнає, проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні не заперечує, факт проживання сина [PERSON] з позивачем підтверджує. Судовий розгляд справи просить провести за її відсутності (а.с.24). Враховуючи подання учасниками справи вищезазначених заяв, суд доходить висновку про відсутність підстав, визначених ст.198 ЦПК України, для відкладення підготовчого засідання або перерви у підготовчому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випаду визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлені такі фактичні обставини. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 23.07.2012 розірваний (а.с.11); сторони мають спільного дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10). 15.06.2018 Зміївським районним судом Харківської області за заявою [PERSON] виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття, щомісячно, починаючи з 04.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12). Сторонами визнано, що син [PERSON] з січня 2019 року проживає з батьком - позивачем, що враховуючи приписи ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Суд зазначає, що відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За приписами ч.1 ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Наведені приписи узгоджується з процесуальними нормами ч.4 ст.273 ЦПК України, за якими, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, враховуючи положення ст.273 СК України, має на меті можливість скасування їх присудження за наявністю певних обставин. З огляду на викладене, враховуючи роз`яснення п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», з яким право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а також зважаючи на те, що син позивача та відповідача [PERSON] , аліменти на утримання якого рішенням суду від 23.07.2012 стягнуті з позивача на користь відповідача, змінив своє місця проживання та з січня 2019 року проживає з батьком - позивачем, проти чого відповідач не заперечує, суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, зокрема СК України та Конвенції про права дитини, та не порушує права та інтереси дитини, а тому підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні та позов підлягає задоволенню. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету; інші 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved