Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[INFO] року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку розміром 1,9986 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дану земельну ділянку [PERSON] отримала у спадок після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року. Спадкоємцями померлої за заповітом є [PERSON] та [PERSON], інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом немає. За заповітом, складеним 20.06.2012 року, спадкодавиця заповіла позивачці сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданий 18.05.1999 року. Однак, за життя [PERSON] отримала Державний акт на вищевказану земельну ділянку взамін сертифікату на підставі розпорядження Бершадської РДА №145 від 25.08.2011 року. У зв'язку з тим, що у заповіті вказано не Державний акт, а сертифікат, позивачка не може оформити спадкове майно. З урахуванням викладеного, позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON],про тлумачення заповіту. Позивач [PERSON], до початку розгляду справи по суті, надала на адресу суду письмову заяву в якій заявлені вимоги підтримала повністю, просить слухати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] також надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнала, просить слухати справу у її відсутність. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами, до яких належить і заповіт. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 213 ЦК України передбачає, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до ч.4 ст. 1236 ЦК України, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому можуть належати у майбутньому. Приписами частини 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. В судовому засіданні встановлено, що правочином, зміст якого просить розтлумачити позивач є заповіт [PERSON], яка померла [INFO] року, який укладено в письмовій формі 20.06.2012 року та посвідчено секретарем виконавчого комітету Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області, зареєстровано в реєстрі за №22, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. На час розгляду справи заповіт не визнано недійсним. Підстав для встановлення нікчемності або визнання заповіту недійсним не встановлено, спору між сторонами не встановлено. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачається із заповіту, [PERSON] заповіла позивачці майновий сертифікат та сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий 18.05.1999 року розміром 1,94 га. Даний сертифікат [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2011 року. 26.11.2012 року [PERSON] взамін вищевказаного сертифікату на підставі розпорядження Бершадської РДА від 25.08.2011 року №415, отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], за яким за нею було визнано право власності на земельну ділянку розміром 1,9986 га, розташовану на території Чернятської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Аналогічні відомості вбачаються з довідки відділу Держгеокадастру у Бершадському районі від 20.06.2017 року. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON]. Позивачці приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв'язку з тим, що в поданому заповіті зазначено сертифікат на право на земельну частку (пай) , а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що заповідач призначив своїм спадкоємцем [PERSON] заповівши належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], що не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Правочин вчинено у передбаченій законом формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На час відкриття спадщини спадкодавець взамін сертифіката на право на земельну частку(пай) отримала правовстановлюючий документ, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], але змін до заповіту не внесла, а тому беручи до уваги встановлені обставини, загальний зміст правочину, намір спадкодавця, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 16, 25, 202, 203, 213, 1216, 1218, 1220, 1223, ч.1 ст. 1225, 1236 ЦК України,

Outcome: approved