Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Конотопської міської ради (далі УЖКГ ВК Конотопської міської ради, управління, відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а саме автомобілями, у зв`язку з чим просить зобов`язати відповідача видалити три вишні і одну сливу та чагарники бузку, що ростуть по [ADDRESS] , на прилеглій до домогосподарства території загального користування; стягнути 57 000 грн\~ моральної шкоди та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у власності позивача перебувають три автомобілі: AUDI 80 [NUMBER] ; VOLKSWAGEN TRANSPORTER [NUMBER] ; VOLKSWAGEN TOUREG [NUMBER] , якими користується він, його дружина та син. Протягом останнього року позивач з родиною мешкає у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] . Навпроти їхнього будинку розташоване домогосподарство [ADDRESS] , мешканці якого декілька років тому висадили на дорозі фруктові дерева та кущі бузку, які заважають їм користуватися автомобілями, безпечно виїхати або заїхати на власне подвір`я. Позивач звернувся до органів місцевого самоврядування за захистом своїх прав та майна, однак, всі його звернення з вимогою видалити дерева та кущі з території загального користування, що прилягає до домогосподарства [ADDRESS] , не дали результату. Крім того, зазначає, що своєю бездіяльністю, несумлінним та безвідповідальним відношенням до покладених обов`язків УЖКГ ВК Конотопської міської ради завдало йому моральної та матеріальної шкоди, яку він оцінює у розмірі 57 000 грн. Через ці дерева та кущі він\~ постійно пошкоджую лако-фарбове покриття автомобілів, бо розмір його транспортних засобів не дозволяє безпечно здійснювати виїзд або заїзд на подвір`я. При цьому розмір авто не є великим. Для забезпечення його життєвих потреб та потреб моєї родини мені потрібен більший транспортний засіб. Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 35). У відзиві на позов від 16.10.2020 №667 відповідач його вимог не визнав, посилаючись на те, що управління діяло виключно в межах чинного законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити. 19.10.2020 позивач подав до суду відповідь, у якій підтвердив власну правову позицію, не погодившись із доводами протилежної сторони. Додатково вказує на те, що відповідач свідомо ігнорує норми законодавчих актів, які регулюють порядок висадження та утримання зелених насаджень на території населених пунктів України. Так, зокрема, пунктом 1 статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільчих пунктів та пристроїв. Зазначає про ймовірність обриву або пошкодження гілками дерев ліній електропередач, що може призвести до травмування або загибелі людей. Вказані дерева та чагарники створюють для позивача та інших учасників дорожнього руху аварійну небезпеку. Вони ростуть на відстані 0,5 метрів від краю проїжджої частини, на площі довжиною 2 м 80 см та шириною 1- 1,5 м, що є порушенням вимог до висадки та утримання деревних рослин. Крім того, позивач вказує, що статтею 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» заборонено самовільно створювати або самовільно висаджувати дерева, кущі. Однак, дерева та кущі на прилеглій до приватного домогосподарства по [ADDRESS] , території загального користування були висаджені без відповідного дозволу. Також, акт обстеження зелених насаджень №91 від 23.06.2020 [PERSON] вважає недійсним, оскільки, деякі члени комісії, які підписали цей акт не були присутні особисто при обстеженні, перелік зелених насаджень зазначених в акті є невірним, чагарники в акті не зазначені зовсім, при тому що вони також створюють аварійну небезпеку, розмір дерев вказаний невірно. З наведених підстав просить позов задовольнити повністю. Третя особа [PERSON] у поданих суду письмових поясненнях від 28.09.2020 позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 40). Ухвалою суду від 19.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 57). В судових засіданнях, які відбулися у даній справі, позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у заявах по суті справи, та просив його задовольнити. Представник відповідача в судових засіданнях позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, та просив відмовити у його задоволенні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судові засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Подав заяву про розгляд справи 12.11.2020 без його участі (а.с. 59). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з таких мотивів та підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля AUDI 80 [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та власником автомобіля VOLKSWAGEN TOUREG [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 19). Також, згідно із довіреністю від 07.12.2016, посвідченою приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі за №2760, [PERSON] уповноважений розпоряджатися належним [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER [NUMBER] (а.с. 21). Позивач з родиною мешкає у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить у рівних частках його синам [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.09.2019, посвідченим державним нотаріусом Конотопської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №2-1870 (а.с. 42). 01.06.2020 позивач звернувся до органів місцевого самоврядування з проханням видалення зелених насаджень біля будинку [ADDRESS] (а.с. 24). Листом від 08.06.2020 №01-26/П-0243 позивача повідомлено, що його звернення буде розглянуто комісією, з виїздом на місце, за участю представника Державної екологічної інспекції у Сумській області, який визначений для участі у роботі комісій для прийняття рішень щодо видалення дерев в місті Конотоп та Конотопському районі (а.с. 25). 24.06.2020 позивач повторно звернувся з питанням видалення зелених насаджень біля будинку [ADDRESS] (а.с. 26). Виконавчий комітет Конотопської міської ради на його звернення листом від 23.07.2020 №01-26/П-0312 повідомив наступне. Дане звернення було розглянуто комісією, з виїздом на місце, за участю представника Державної екологічної інспекції у Сумській області, який визначений для участі у роботі комісій для прийняття рішень щодо видалення дерев в місті Конотоп та Конотопському районі. В ході розгляду звернення встановлено, що 4 дерева (3 вишні та 1 слива) знаходяться в хорошому стані, молоді (відсутні сухі гілки та немає пошкодження стовбуру, крона добре розвинена), видаленню не підлягають (а.с. 27). За результатами розгляду звернення складено акт обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню №91 від 23.06.2020 (а.с. 54). 23.07.2020 позивач втретє звернувся до органів місцевого самоврядування та просив видалити дерева, які знаходяться на території загального користування по [ADDRESS] (а.с. 29). Листом від 14.08.2020 №01-26/П-0386 виконавчий комітет Конотопської міської ради повідомив, що за результатами розгляду звернення складено відповідний акт обстеження зелених насаджень, погоджений державним інспектором Державної екологічної інспекції у Сумській області (а.с. 30). Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом видалення дерев та кущів з території загального користування, що прилягає до домогосподарства [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із статтею 317 ЦК України право власності складається з трьох складових: права володіння, права користування і права розпорядження майном. Частиною першою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як визначено статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачем не наведено в чому саме полягає перешкода у розпорядженні майном (він позбавлений можливості відчужити його, тощо), так само, як і користування (він не може використовувати автомобілі за призначенням, тощо). Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів врегульовані Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-IV. Відповідно до статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зелені насадження це деревна, чагарникова, квіткова та трав`яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту. Статтею 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначені норми охорони та утримання зелених насаджень. Так, частиною першою четвертою статті 28 вказаного Закону визначено, що охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв. Охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку. Видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб. Порядок оформлення дозволу на видалення зелених насаджень у межах населених пунктів регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 №1045 (далі Порядок №1045). Відповідно до пункту 2 Порядку №1045 видалення зелених насаджень здійснюється у разі: виконання підготовчих і будівельних робіт на об`єктах відповідно до статей 35-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев, а також самосійних і порослевих дерев з діаметром кореневої шийки не більш як 5 сантиметрів; ліквідації аварійної ситуації на інженерних мережах населеного пункту; відновлення світлового режиму в житловому приміщенні, що затіняється деревами; проведення ремонтних та експлуатаційних робіт в охоронній зоні повітряних ліній електропередачі, на трансформаторній підстанції і розподільному пункті системи енергопостачання, мережі водо-, теплопостачання та водовідведення, телекомунікаційній і кабельній електромережі; досягнення деревом вікової межі; провадження господарської діяльності на території розсадників з вирощування декоративних дерев та кущів; ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації. Пунктом 3 Порядку №1045 передбачено, що видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється: за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - компетентний орган) на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7-10 цього Порядку); на підставі документів, визначених статями 35-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Підставою для прийняття рішення компетентним органом є заява про видалення зелених насаджень, подана юридичною чи фізичною особою (далі - заявник). Після надходження заяви компетентний орган утворює комісію з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості (далі - комісія), до складу якої входять представники заявника, власника земельної ділянки (користувача), компетентного органу, територіального органу Держекоінспекції, а у разі потреби - балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень. Комісія у п`ятиденний строк після її затвердження визначає стан зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, і їх відновну вартість та складає акт обстеження тих насаджень, що підлягають видаленню (далі - акт), за формою, затвердженою Мінрегіоном (пункт 4 Порядку №1045). Як вбачається з матеріалів справи на звернення [PERSON] від 01.06.2020 УЖКГ ВК Конотопської міської ради була створена комісія з питань визначення стану зелених насаджень, розташованих за адресою [ADDRESS] , за результатами роботи якої було складено акт №91 від 23.06.2020, в якому зазначено висновок, згідно із яким дерева (три вишні та слива) знаходяться в хорошому стані і видаленню не підлягають. Зважаючи на отриманий висновок комісії, УЖКГ ВК Конотопської міської ради не мало підстав для видачі ордеру на видалення зелених насаджень за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням наведеного, суд вважає, що під час розгляду звернення [PERSON] УЖКГ ВК Конотопської міської ради діяло виключно в межах чинного законодавства України. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені в позові доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а також не спростовують висновків суду. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). З урахуванням наведеного, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed