Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 23 серпня 2019 року звернулася з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] фактично про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом визнання особи втратившою право користування житлом і зняття з реєстрації з місця мешкання, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що відповідно ордера № 763, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, позивачу на його сім`ю в передбаченому законом порядку надана для мешкання трикімнатна квартира [ADDRESS] , позивач з сім`єю заселилися у вказане житло і були там зареєстровані; відповідачі є дочкою і онуком (повнолітній) позивача, вони зареєстровані в цьому житлі, на законних підставах вселилися в свій час в цю квартиру, мешкали там дочка до серпня 2005 року, онук до січня 2013 року і там зареєстровані. З вказаного часу відповідачі виїхали з вказаного житла позивача і мешкають в іншому місці, з того часу відповідачі в квартирі позивача не мешкають, там немає їх речей, але в квартирі, будинку залишилися зареєстрованими, відповідачі виїхали з цього будинку фактично в невідомому для позивача напрямку і з того часу в ньому не проживають, де вони зараз конкретно оселилися позивачу невідомо. Позивачу зараз важко сплачувати комунальні послуги. Відповідачі тривалий час не мешкають в цьому будинку і мало мешкали з часу реєстрації, забрали свої речі і виїхали з вказаного житла в інше місце, зараз вони там (в спірному житлі) не мешкають, але залишилися зареєстрованими в спірному житлі, відповідачі у вказаному житлі в м. Дніпро не мешкають без поважних причин більше п`яти років, фактично звільнили спірне житло, давно виїхали на інше місце мешкання, зареєстрованими ж залишилися у вказаній квартирі, не мешкають понад рік і мешкати не мають намірів, за комунальні послуги не сплачуть, але їх реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися наданим йому житлом. По решті мешканців і їх реєстрації в цьому житлі у позивача питання відсутні, по ним спору немає. Факт тривалого не проживання відповідачів у вказаному житлі підтверджують надані позивачем документи. В зв`язку з відсутністю вказаних відповідачів у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просив усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] з боку відповідачів, усунути перешкоди позивачу шляхом визнання відповідачів втратившим право користування цим житлом, задовольнивши позов в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] і [PERSON] та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином з дотриманням вимог ст. 130 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомили. Вказаним і матеріалами справи, на думку суду, заявою на адресу суду, відповідачі позов фактично визнали повністю, просили справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаних відповідачів згідно ст. 223 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Представники третіх осіб Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради і ОСББ «Переможець» в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином з дотриманням вимог ст. 130 ЦПК України, з позовом згодні, просили справу розглянути без їх участі та рішення винести згідно матеріалів справи на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представників вказаних третіх осіб згідно ст. 223 ЦПК України. \~ \~ \~ \~З`ясувавши думку сторін, третіх осіб, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні з`ясовано, що дійсно відповідно ордера № 763, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, позивачу на його сім`ю в передбаченому законом порядку надана для мешкання трикімнатна квартира [ADDRESS] , позивач з сім`єю заселилися у вказане житло і були там зареєстровані; відповідачі є дочкою і онуком (повнолітній) позивача, вони зареєстровані в цьому житлі, на законних підставах вселилися в свій час в цю квартиру, мешкали там дочка до серпня 2005 року, онук до січня 2013 року і там зареєстровані. З вказаного часу відповідачі виїхали з вказаного житла позивача і мешкають в іншому місці, з того часу відповідачі в квартирі позивача не мешкають, там немає їх речей, але в квартирі, будинку залишилися зареєстрованими. Позивачу зараз важко сплачувати комунальні послуги. Відповідачі тривалий час не мешкають в цьому житлі без поважних причин: більше п`яти років, фактично звільнили спірне житло, давно виїхали на інше місце мешкання, зареєстрованими ж залишилися у вказаній квартирі, мешкати там не мають намірів, за комунальні послуги не сплачуть, але їх реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися наданим йому житлом. По решті мешканців і їх реєстрації в цьому житлі у позивача питання відсутні, по ним спору немає. Факт тривалого не проживання відповідачів у вказаному житлі підтверджують надані позивачем документи. В зв`язку з відсутністю вказаних відповідачів у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просив усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] з боку відповідачів, усунути перешкоди позивачу шляхом визнання відповідачів втратившим право користування цим житлом, оскільки в добровільному порядку спір не вирішено, позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». \~ \~ \~ \~Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що дійсно відповідачі зареєстровані у вказаному житлі, в цьому житлі, будинку не мешкають тривалий час, відповідачі фактично звільнили це житло, інші члени сім`ї попередників чи особисто відповідачі у вказаному житлі не мешкали тривалий час і не мешкають, за комунальні послуги не сплачують, в цій квартирі не має їх речей, але реєстрація відповідачів в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. \~ \~ \~ \~ Крім того, факт тривалої відсутності відповідачів по місцю знаходження спірного житла підтверджується, крім вищенаведеного, також довідкою та актами житлової комунальної обслуговуючої організації: на підставі письмових пояснень сусідів спірного житла, затверджені житловою організацією за місцем знаходження житла. Об`єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72\~ЖК України визначено,\~що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном користувач, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання втратившим право користування житлом, усунення перешкод у користуванні ним. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин суд вважає, що відповідачі тривалий час (понад один рік: близько п`яти років) без поважних причин не мешкають за адресою спірного житла, в цьому житлі відсутні їх речі, комунальні та інші послуги не сплачують, зустрічні вимоги не заявлені, доказів на спростування позову суду не надано. Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Не може суд прийняти до уваги можливе заперечення відповідачів проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим об`єктивно не підтверджується, перешкод позивач відповідачам не чинив і не чинить, звернення останніх до правоохоронних органів з приводу вселення чи житлового питання не було, зустрічної позовної заяви не заявлено. Відповідачі повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв цими відповідачами до суду не надано. Позивач, як законний користувач і наймач спірного житла, не порушує прав інших фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся в передбаченому законом порядку до суду, відповідачі з позовом фактично погодилися. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомими майном шляхом визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо усунути для позивача перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] з боку [PERSON] і [PERSON] , визнавши [PERSON] і [PERSON] втратившими право користування цим житлом: квартирою [ADDRESS] , а також стягнути з [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] сплачений при подачі позову судовий збір з кожного окремо по 352 грн. 40 коп., а всього 704 грн. 80 коп.. Таким чином суд вважає доведеними обставини позовних вимог, позов обгрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved