Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду із заявою у якій просить встановити факт смерті [PERSON], яка померла [INFO] року в м. Донецьку. Вимоги мотивує тим, що [INFO] року у м. Донецьку у зв'язку із хронічною судинно-мозковою недостатністю, церебральним атеросклерозом з гіпертензією померла його мати [PERSON]. 02 квітня 2019 року Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві листом № 379/17.6-73 було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], мотивуючи відмову тим, що документи подані для підтвердження факту смерті видані на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення даного факту необхідно для отримання свідоцтва про смерть та забезпечення реалізації прав та законних інтересів на території України. В судове засідання заявник, представник заявника та представник заінтересованої особи не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки представника заінтересованої особи суд повідомлено не було. У поданій заяві представник заявника просить провести розгляд справи у його відсутності та у відсутності заявника. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2019 року було відкрито провадження у справі (а.с. 20). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] заявник [PERSON], [INFO], являється сином [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. [INFO] року в м. Донецьку померла [PERSON], [INFO], на підтвердження чого надано копію лікарського свідоцтва про смерть № 92 від 10.04.2016 року видане амбулаторією № 5 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 11 м. Донецька, з якого убачається, що причиною смерті стали хронічна судинно-мозкова недостатність та церебральний атеросклероз з гіпертензією (а.с. 4-4 зв.). За нормою ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Надане заявником лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть видані закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. ст. 1; 4 ч.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. [PERSON] подавав документи про державну реєстрацію смерті [PERSON] до Дніпровського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, проте у реєстрації було відмовлено листом від 02.04.2019 року за № 379/17.6-73, оскільки надане заявником лікарське свідоцтво про смерть № 92 від 10.04.2016 року видане амбулаторією № 5 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 11 м. Донецька, тобто на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому підстави для здійснення реєстрації смерті відсутні (а.с. 15). Отже, з матеріалів справи убачається, що реєстрація смерті матері заявника у органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, можливості зареєструвати смерть матері на підставі вищезазначеного лікарського свідоцтва про смерть у заявника не має, так як воно не відповідає визначеній чинним законодавством формі для проведення державної реєстрації смерті. Встановлення факту смерті заявнику необхідне для проведення реєстрації смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] року у м. Донецьку, що є тимчасово окупованою територією України, та отримання свідоцтва про смерть. З урахуванням зазначеного суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved