Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати частково недійсним рішення виконкому Красноармійської міської ради від 20.06.2001 №346 в частині передачі позивачеві у власність земельної ділянки площею 0,0588 га за адресою: місто Красноармійськ вулиця Колонтай, 19; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії І-ДН № 115356 від 23.07.2001, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 04223, виданий на імя [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст.16 ЦК України, ст.ст.116, 118, 152, 155 ЗК України, а також постанову Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 та зазначає, що вона є власником житлового будинку №19 по вулиці Колонтай (нині Хутірська) міста Покровська Донецької області на підставі рішення Красноармійського міського суду Донецької області від 18.02.1982, а також земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,0588 га, призначеної для обслуговування жилого будинку та господарських споруд на підставі Державного акту на право приватної власності серії І-ДН від 23.07.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №04223, який видано на підставі рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 20.06.2001 № 346. 06.04.2018 позивач звернулась до державного кадастрового реєстратора відділу у Покровському районі міськрайонного управління у Покровському районі та м.Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про належну їй земельну ділянку, долучивши технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Рішенням реєстратора від 10.04.2018 № РВ-1400297342018 позивачу відмовлено у внесені відомостей до Державного земельного кадастру, у звязку з тим, що інформація, що міститься в електронному документі та у технічній документації із землеустрою, не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю, а саме, за актом приймання-передачі межових знаків фактично земельна ділянка має площу 0,0519 га, коли як згідно державного акту 0,0588 га та має іншу конфігурацію та межу. Отже, для подальшої реєстрації свого права на зазначену земельну ділянку позивач вважає за необхідне визнати спірне рішення виконавчого комітету Покровської міської ради та акт недійсними. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Покровська міська рада Донецької області (до 2016 року - Красноармійська міська рада Донецької області, далі відповідач), будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судове засідання, правом участі в судовому засіданні не скористалась, свого уповноваженого представника до суду не направила, у визначений судом строк відзив на позов не надала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, надані позивачем, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. Рішенням Красноармійського міського суду Донецької області від 18.02.1982 за позивачем (яка до укладення шлюбу мала прізвище Тахтарова (а.с.6) визнано право власності на житловий будинок №19 по вулиці Колонтай (нині Хутірська) міста Красноармійська (нині Покровська) Донецької області, зареєстроване Красноармійським бюро технічної інвентаризації за №9744 від 25.11.1987 (а.с.4). Рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 20.06.2001 №346 громадянам, зокрема позивачу, вирішено передати у приватну власність земельну ділянку за адресою вул.Колонтай, 19, площею 0,0588 га, для будівництва житлового будинку та господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства на підставі документів, які підтверджують право власності на будинок (а.с.10-12). На підставі вказаного рішення відповідача позивачем отриманий державний акт на право приватної власності на зазначену землю площею 0,0588 га, серія І-ДН № 115356 від 23.07.2001, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 04223 (а.с.7). 06.04.2018 позивач звернулася до державного кадастрового реєстратора відділу у Покровському районі Міськрайонного управління у Покровському районі та м.Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про належну її земельну ділянку. Рішенням державного кадастрового реєстратора від 10.04.2018 №РВ-1400297342018 позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у звязку з тим, що інформація, яка міститься в електронному документі та у технічній документації із землеустрою, не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю (а.с.9). За даними акту приймання - передачі межових знаків від 16.02.2018 площа згаданої земельної ділянки фактично дорівнює 0,0519 га (а.с.8). Розвязуючи спір, суд зважає на такі норми права. Відповідно до ст.17 ЗК України від 18.12.1990 (чинного на час прийняття спірного рішення) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для, зокрема, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Положеннями п.2\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~«Про державний\~земельний кадастр»\~земельні ділянки,\~право власності\~(користування)\~на які\~виникло до\~2004\~року,\~вважаються сформованими\~незалежно від\~присвоєння їм\~кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. За змістом ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин; для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Згідно з ч.6 згаданого Закону підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: -\~розташування земельної\~ділянки на\~території дії\~повноважень іншого\~Державного кадастрового\~реєстратора;\~- подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; - невідповідність поданих документів вимогам законодавства; - знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. З рішення державного кадастрового реєстратора від 10.04.2018 №РВ-1400297342018 вбачається, що підставою для відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру визначено невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме, інформація, яка міститься в електронному документі та у технічній документації із землеустрою, не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю. Оскільки актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 16.02.2018 підтверджується, що земельна ділянка за адресою: м.Покровськ, вул.Хутірська,19 (колишня Колонтай), має площу 0,0519 га, наявність спірних рішення та державного акту, за якими площа такої землі дорівнює 0,0588 га, унеможливлює реалізацію позивачем свого права на здійснення державної реєстрації такої земельної ділянки відповідно до вимог Закону України «Про державний земельний кадастр». Згідно з ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. При цьому суд враховує: - Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп, відповідно до п.5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів; - а також те, що Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затверджена Наказом Державного комітету України поземельних ресурсів від 15.04.1993 №28, та Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджена Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 №43, положення яких передбачали можливість внесення змін до державного акту у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки, втратили чинність 04.06.1999 та 23.08.2013 відповідно. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приписами ст.21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підставі викладеного суд доходить висновку, що рішення відповідача від 20.06.2001 №346 в оскаржуваній частині та виданий на його підставі спірний державний акт є такими, що суперечать чинному законодавству та порушують права та інтереси позивача, а тому підлягають визнанню недійсними. Відтак, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved