Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму за заявою № SAMDN01000714431959 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою % в сумі 10 000,00 доларів США від 28.02.2011 року за період з 28.05.2011 року по 28.08.2019 року з урахуванням відсотків, що в загальній сумі становить 16 399,59 доларів США; суму за заявою № SAMDN01000714430275 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою % в сумі 10 000,00 доларів США від 28.02.2011 року за період з 28.05.2011 року по 28.08.2019 року з урахуванням відсотків, шо в загальній сумі становить 16 399,59 доларів США; суму за заявою № SAMDN01000714431847 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою % в сумі 10 000,00 доларів США від 28.02.2011 за період з 28.05.2011 року по 28.08.2019 року з урахуванням відсотків, що в загальній сумі становить 16 399,59 доларів США; суму за заявою № SAMDN01000722253780 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою % в сумі 10 000,00 доларів США від 19.12.2011 року за період з 19.03.2011 по 28.08.2019 року з урахуванням відсотків, що в загальній сумі становить 15 914,52 доларів США; суму за заявою № SAMDN01000722423306 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою % в сумі 10 000,00 доларів США від 26.12.2011 року за період з 26.03.2011 року по 28.08.2019 року з урахуванням відсотків, шо в загальній сумі становить 15 901,10 доларів США; суму за заявою № SAMDN01000722552132 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою % в сумі 9 600,00 доларів США від 30.12.2011 року за період з 30.03.2011 року по 28.08.2019 року з урахуванням відсотків, що в загальній сумі становить 15 657,59 США доларів, що в загальній сумі становить 96 671,98 доларів США; 3 % річних у загальному розмірі 5 568,89 доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 2011 році між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк» були укладені депозитні договори № № SAMDN01000714431959, SAMDN01000714430275, SAMDN01000714431847 SAMDN01000722253780, SAMDN01000722423306, за умовами яких він передав відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі по 10 000,00 доларів США за кожним договором, а за договором № SAMDN01000722552132 - 9 600,00 доларів США під 7,75 % річних, а три останні договори - під 7 % річних, на строк мінімум 3 місяці з правом автоматичної пролонгації. 05.08.2019 року позивач надіслав банку заяви про розірвання депозитних договорів, які відповідач отримав 08.08.2019 року, однак, станом на 02.09.2019 року банк відповіді не надав, кошти не виплатив. У зв`язку цим позивач просив позов задовольнити. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2019 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2019 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів та призначено підготовче засідання у справі на 06.02.2020 року. 19.11.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву, у якому останнє просило відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відокремлений підрозділ АТ «КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя, доступ до первинних документів (у тому числі оригіналів договорів та касових документів) клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» є обмеженим. На даний час Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» Російської Федерації взяла на себе зобов`язання здійснювати компенсаційні виплати, в тому числі клієнтам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому договори банківського вкладу укладались сторонами. Також зазначило, що позивач не надав доказів укладення договорів та внесення грошових коштів на депозитні рахунки. Позивачем неправильно нараховані відсотки та 3 % річних. Крім того просило застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення 3 % річних. У разі задоволення позовних вимог зазначити в резолютивній частині рішення, що суми коштів, які підлягають стягненню з банку, зазначені без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. 06.02.2020 року справу було знято зі складу, у зв`язку з перебуванням судді Григоренко І.В. на засіданні Вищої ради правосуддя, підготовче засідання призначено на 02.06.2020 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.06.2020 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 08.10.2020 року. 17.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові пояснення, в яких воно зазначило, що внаслідок укладення між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» договору переведення боргу від 17.11.2014 року та переведення боргу за зобов`язаннями банку щодо виплати коштів за договорами банківського вкладу, які є предметом спору в цій справі, банк не несе зобов`язань за такими договорами. Також 17.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки останнє на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 року замість АТ КБ «ПриватБанк» стало боржником за депозитними договорами, укладеними між сторонами. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено ТОВ «ФК «Фінілон» Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2020 року, у зв`язку із залученням третьої особи, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 21.01.2021 року. 21.01.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла відповідь на письмові пояснення відповідача, в якій зазначено, що позивач не надавав згоди на переведення банком третій особі переведення боргу за депозитними вкладами. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2021 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів закрито та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 14.04.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.04.2021 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання третьої особи, щодо якої відсутні відомості про належне повідомлення про час та місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 19.08.2021 року. В судове засідання 19.08.2021 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві та поясненнях підстав та просиву позові відмовити. Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що 28.02.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було оформлено заяву № SAMDN01000714431959 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою %. На депозитний рахунок позивач вніс 10 000,00 доларів США під 7,75 % річних, строком мінімум 3 місяці з правом автоматичної пролонгації. Внесення коштів підтверджується квитанцією від 28.02.2011 року # 30. 28.02.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було оформлено заяву № SAMDN01000714430275 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою %. На депозитний рахунок позивач вніс 10 000,00 доларів США під 7,75 % річних, строком мінімум 3 місяці з правом автоматичної пролонгації. Внесення коштів підтверджується квитанцією від 28.02.2011 року # 26. 28.02.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було оформлено заяву № SAMDN01000714431847 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою %. На депозитний рахунок позивач вніс 10 000,00 доларів США під 7,75 % річних, строком мінімум 3 місяці з правом автоматичної пролонгації. Внесення коштів підтверджується квитанцією від 28.02.2011 року # 29. 19.12. 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було оформлено заяву № SAMDN01000722253780 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою %. На депозитний рахунок позивач вніс 10 000,00 доларів США під 7 % річних, строком мінімум 3 місяці з правом автоматичної пролонгації. Внесення коштів підтверджується квитанцією від 19.12.2011 року # 5. 26.12.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було оформлено заяву № SAMDN01000722423306 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою %. На депозитний рахунок позивач вніс 10 000,00 доларів США під 7 % річних, строком мінімум 3 місяці з правом автоматичної пролонгації. Внесення коштів підтверджується квитанцією від 26.12.2011 року # 5. 30.12.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було оформлено заяву № SAMDN01000722552132 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою %. На депозитний рахунок позивач вніс 9 600,00 доларів США під 7 % річних, строком мінімум 3 місяці з правом автоматичної пролонгації. Внесення коштів підтверджується квитанцією від 30.12.2011 року # 2. Внесення коштів підтверджується також довідкою банку від 10.05.2014 року № 16553911 про наявність у позивача відповідних рахунків в ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 10.05.2014 року. 05.08.2019 року позивач надіслав банку заяви про розірвання договорів банківського вкладу, які відповідач отримав 08.08.2019 року, однак станом на 02.09.2019 року банк відповіді не надав, кошти не виплатив. Ці обставини сторони не заперечували, а тому вони не потребують доведенню. Також суд встановив, що 17.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «ФК «Фінілон» був укладений договір про переведення боргу за депозитними договорами (з урахуванням додаткової угоди від 18.11.2014 року та електронного додатка 1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування). Оцінюючі спірні правовідносини суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516 (у редакції, чинній на момент укладення договорів банківського вкладу), залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174; у редакції, чинній на момент укладення договорів банківського вкладу), банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. У пункті 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (у редакції, чинній на момент укладення договорів банківського вкладу), передбачено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10). Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174). Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 і від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14). Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (див. також висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16). Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516). Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174). Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Як відомо з матеріалів справи, між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» були укладені договори банківського вкладу № № SAMDN01000714431959, SAMDN01000714430275, SAMDN01000714431847 SAMDN01000722253780, SAMDN01000722423306, за умовами яких позивач передав відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі по 10 000,00 доларів США за кожним договором, а за договором SAMDN01000722552132 - 9 600,00 доларів США під 7,75 % річних, а за трьома останніми договорами - під 7 % річних, на строк мінімум 3 місяці з правом автоматичної пролонгації (а.с. 14, 16, 18, 20, 22, 24). Внесення грошових коштів відповідно до наведених договорів підтверджуються квитанціями (а.с. 15, 17, 19, 21, 23, 25), а також довідкою від 10.05.2014 року № 16553911 про наявність у позивача відповідних рахунків в ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 10.05.2014 (а.с. 26) та довідками АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 74-81). Отже, укладення договорів банківського вкладу та внесення коштів на рахунки банку за цими договорами підтверджується договорами банківського вкладу, квитанціями про внесення коштів, у яких містяться необхідні умови таких договорів, як то визначені відсоткова ставка, зазначено строк договору та інші умови та довідками АТ КБ «Приватбанк» щодо внесення та наявності коштів на рахунках позивача. На підставі п. 3 договорів строк дії вкладів був неодноразово пролонгований. 05.08.2019 року позивач подав до відповідача заяву про розірвання депозитних договорів та виплату належних йому сум банківських вкладів, однак, зазначена заява відповідачем задоволена не була, а кошти, які знаходяться на рахунках, не повернуті. Заперечуючи щодо позову, відповідач посилався на те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем, що спірні депозитні кошти вносились у банківському відділенні на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договорів. Однак, суд вказані доводи банку відхиляє, оскільки договори банківського вкладу про розміщення грошових коштів на депозитному рахунку за програмою «Стандарт зі щомісячної виплатою %» були укладені з ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Оскільки стороною укладених з позивачем договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «Приватбанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов`язання за договорами має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків по укладених і дійсних договорах. Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно зі ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном. Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачем. Позивачем укладено договори до припинення діяльності філії «Кримське регіональне управління» ПАТ «Приватбанк», проте відповідач не надав будь-яких пояснень щодо неможливості надання доказів щодо внесення чи невнесення коштів позивачем на рахунки банку на період, які зазначені в довідках ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Оскільки [PERSON] не надавав згоди на переведення боргу від ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами депозитних вкладів відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладений між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Таким чином саме АТ «КБ «Приватбанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у цій справі. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження повернення суми вкладів за заявою позивача. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення сум вкладів за договорами банківського вкладу у розмірі 59 600,00 доларів США, оскільки між сторонами були укладені договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанціями, довідками ПАТ КБ «Приватбанк» про наявність коштів на рахунках, позивач звертався до відповідача з вимогою розірвати договори і повернути вклади, проте ці вимоги виконані не були. Щодо позовних вимог про стягнення процентів, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України). Отже, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові. Статтею 1070 ЦК України передбачено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. За умовами договорів банківського вкладу передбачена можливість їх пролонгації без укладення додаткових договорів (п. 3 договорів) на той самий строк. Оскільки позивач протягом тривалого часу не вимагав повернення суми вкладів, то договори банківського вкладу постійно продовжувались. Так, як встановив суд, 05.08.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів у повному обсязі (розірвання договорів), яка за письмовими поясненнями відповідача, зазначеними у відзиві на позовну заяву, була одержана банком 08.08.2019 року. За умовами договорів банківського вкладу та, відповідно до ст. 651 ЦК України, вкладник має право на розірвання договору, повідомивши про це банк за два банківські дні до розірвання договору. Отже, з урахуванням наведених положень договори банківського вкладу є розірваними з 11.08.2019 року. Таким чином, позивач має право на отримання процентів, передбачених умовами договорів банківських вкладів в періоди з дати їх укладення до дати їх розірвання. В укладених між сторонами договорах банківського вкладу не передбачено сплату банком на користь споживача процентів за користування коштами, відтак, в силу частини другої статті 1070 ЦК України такі повинні сплачуватися банком за ставкою, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже після розірвання договорів, тобто з 11.08.2019 року і до 28.08.2019 року (межі заявлених вимог) позивач має право на отримання процентів за ставкою, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, тобто 0,01 % річних. Враховуючи наведене позивач має право на стягнення процентів, а саме: за заявою № SAMDN01000714431959 за період з 28.05.2011 по 10.08.2019 року в розмірі 6 363,49 доларів США (10 000,00 доларів США : 100 х 7,75 % річних х 2997 днів : 365 днів), а за період з 11.08.2019 року по 28.08.2019 року у розмірі 04 цента (10 000,00 доларів США : 100 х 0.01 % річних х 18 днів : 365 днів); за заявою № SAMDN01000714430275 за період з 28.05.2011 по 10.08.2019 року в розмірі 6 363,49 доларів США (10 000,00 доларів США : 100 х 7,75 % річних х 2997 днів : 365 днів), а за період з 11.08.2019 року по 28.08.2019 року у розмірі 04 цента (10 000,00 доларів США : 100 х 0.01 % річних х 18 днів : 365 днів); за заявою № SAMDN01000714431847 за період з 28.05.2011 по 10.08.2019 року в розмірі 6 363,49 доларів США (10 000,00 доларів США : 100 х 7,75 % річних х 2997 днів : 365 днів), а за період з 11.08.2019 року по 28.08.2019 року у розмірі 04 цента (10 000,00 доларів США : 100 х 0.01 % річних х 18 днів : 365 днів); за заявою № SAMDN01000722253780 за період з 19.03.2012 по 10.08.2019 року в розмірі 5 180,00 доларів США (10 000,00 доларів США : 100 х 7,00 % річних х 2701 днів : 365 днів), а за період з 11.08.2019 року по 28.08.2019 року у розмірі 04 цента (10 000,00 доларів США : 100 х 0.01 % річних х 18 днів : 365 днів); за заявою № SAMDN01000722423306 за період з 26.03.2012 по 10.08.2019 року в розмірі 5 166,58 доларів США (10 000,00 доларів США : 100 х 7,00 % річних х 2694 днів : 365 днів), а за період з 11.08.2019 року по 28.08.2019 року у розмірі 04 цента (10 000,00 доларів США : 100 х 0.01 % річних х 18 днів : 365 днів); за заявою № SAMDN01000722552132 за період з 30.03.2012 по 10.08.2019 року в розмірі 4 952,55 доларів США (9 600,00 доларів США : 100 х 7,00 % річних х 2690 днів : 365 днів), а за період з 11.08.2019 року по 28.08.2019 року у розмірі 04 цента (9 600,00 доларів США : 100 х 0.01 % річних х 18 днів : 365 днів). При цьому, суд відхиляє доводи відповідача, що проценти повинні нараховуватись за період з 15.05.2014 року, з часу припинення діяльності відокремлених підрозділів банку - Філії «Кримське Регіональне Управління «ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки по вказаний період проценти нараховувались на рахунок/картку для зарахування процентів за вкладом по закінченню кожного цілого місяця, який минув з часу укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, оскільки банк не надав відповідні докази щодо нарахування процентів та їх виплату позивачу. Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». У пункті 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження 14-68цс18) міститься висновок про те, що «за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, відповідно до якого як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування трьох відсотків річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Так, позивач просить стягнути 3 % річних, які розраховані ним, виходячи із суми вкладів за кожним договором банківського вкладу з урахуванням процентів, які на них нараховуються за період 28.08.2015 року до 28.08.2019 року, тобто в межах позовної давності. Водночас, оскільки договори банківського вкладу вважаються розірваними з 11.08.2019 року, тому лише з цієї дати у позивача виникає право на отримання 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України щодо не виплати основних сум вкладів за договорами, оскільки прострочення виконання зобов`язань за договорами банківського вкладу почалось з дати розірвання договорів. Отже позивач має право на стягнення 3 % річних, а саме за заявами № № SAMDN01000714431959, SAMDN01000714430275, SAMDN01000714431847, SAMDN01000722253780, SAMDN01000722423306 за період з 12.08.2019 року по 28.08.2019 року у розмірі по 13,97 доларів США (10 000,00 доларів США : 100 х 3 % річних х 17 днів : 365 днів) за кожним договором, а за заявою № SAMDN01000722552132 за період з 12.08.2019 року по 28.08.2019 року 13,41 доларів США (9 600,00 доларів США : 100 х 3 % річних х 17 днів : 365 днів). Разом з цим не заслуговують на увагу доводи відповідача про пропуск позовної давності за вимогами про стягнення 3 %, оскільки вони є обґрунтованими в межах позовної давності. При цьому суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку, виходячи з такого. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено статтею 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України. Відповідно до абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial