Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до Сєвєродонецької міської громади про визнання права власності за набувальною давністю. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з моменту народження мешкала разом зі своєю матір`ю [PERSON] у домоволодінні з надвірними будівлями та спорудами розташованому за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Вищезазначений житловий будинок був побудований у 1950 році, а прибудови у 1980 році, проте у встановленому законом порядку зареєстрований не був. За вказаною адресою позивач мешкає з моменту народження та до теперішнього часу. Увесь цей час позивач відкрито користувалась вказаним нерухомим майном, робила поточні ремонти, сплачувала комунальні послуги. У 2009 році приватизувала земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4423187100:09:014:0003. 14 лютого 2020 року, звернувшись до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В. М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, позивач отримала письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що відповідно до довідки-характеристики на об`єкт нерухомого майна, наданої Новоайдарським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації від 13.08.2019 року № 221, права власності на домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами розташовані за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване. Проте, згідно з наданою довідкою Смолянинівської сільської ради Новоайдарського району №183 від 21.02.2020 року в вищезазначеному будинку, по господарській книзі, мешкала мати позивача [PERSON] та позивач. Також факт постійного мешкання в цьому житловому будинку позивача та її матері підтверджує довідка з господарської книги №546 від 19.05.2020 року Смолянинівської сільської ради Новоайдарського району. Таким чином просить суд визнати за [PERSON] , право власності на домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що складається з житлового одноповерхового будинку (житловий будинок літера А1Ж), прибудови (літера а), прибудови (літери а1), ганок (літера а2), загальною площею 58,0м2 (у тому числі житлова площа 31,5м2), з комунікаціями, господарськими будівлями та спорудами: гараж (літера Д), сарай (літера С), сарай (літера В), сарай (літера Г), літня кухня (літера Б), ворота №1, огорожа №2, зливна яма, розташовані за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). \~ \~ \~ \~Відповідно до копії рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 10.09.2020 року справа № 419/1126/20 заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа приватний нотаріус Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М. задоволено. Встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] є рідною дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 11-12). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Смолянинівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області згідно по господарської книги Смолянинівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті мешкала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї на день смерті дочка [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до копії довідки довідки-виписки виконавчого комітету Смолянинівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, згідно даних по господарських книг [PERSON] є головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] з 1983 року по теперішній час (а.с. 18-19). Згідно з копії довдки-характеристики на об`єкт нерухомого майна з матеріалів інвентаризаційної справи Новоайдарського РКПТІ від 13.08.2019 року № 221, тип майна житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 20). Відповідно до копії рішення Новоайдарського районного суду Луганської області справа №419/2183/20 від 11.01.2021 року в задоволенні позовної заяви [PERSON] до Смолянинівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, третя особа приватний нотаріус Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М. відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили (а.с.21-22). Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] від 13.08.2019 року замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с 13). Згідно з копій державних актів на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2060 га, яка, розташована [ADDRESS] цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4423187100:09:014:0004 та земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована [ADDRESS] , цільове призначення для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 4423187100:09:014:0003 (а.с. 23-24). Відповідно до копії звіту про оцінку майна від 13.05.2021 року вартість житлового одноповерхового будинку (житловий будинок літера А1Ж), прибудови (літера а), прибудови (літери а1), ганок (літера а2), загальною площею 58,0м2 (у тому числі житлова площа 31,5м2), з комунікаціями, господарськими будівлями та спорудами: гараж (літера Д), сарай (літера С), сарай (літера В), сарай (літера Г), літня кухня (літера Б), ворота №1, огорожа №2, зливна яма, розташовані за адресою: [ADDRESS] складає 43350,00 грн. (а.с. 56). Відповідно до опису об`єкта оцінки власник не визначений, правовстановлюючі документи не надані замовником (а.с 59). Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальнадавність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно зі статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності. Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності за володіння майном яку мови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. У постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 924/925/17 та від 22 травня 2018 року в справі № 922/1574/17 зазначено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його вол і щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 714/432/18 провадження № 61-11384св19 Верховний Суд зауважив, що суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною давністю, строк володіння, характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне), обставини, за яких виникло володіння спірним майном, та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння, а також юридичний статус спірного майна. Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18)Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Отже позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна, тобто майна яке є об`єктом нерухомості, прийнято в експлуатацію і має власника. Як вбачається із матеріалів справи, право власності на будинок розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано, матеріали справи не містять відомостей про власника спірного майна. Право власності на спірний будинок ні за ким не зареєстровано. Відсутні відомості і про прийняття даного будинку в експлуатацію. \~ \~ \~ \~Представником позивача,\~не надано\~належних,\~достатніх та\~допустимих доказів,\~а саме:\~про прийняття\~будинку за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію, та здійснення державної реєстрації права власності, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є процесуальним обов`язком, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. За правилами частини першої статті 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Положеннями частини другої статті 335 ЦК України передбачено, що безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. \~ \~ \~ \~Зазначені вище обставини свідчать про те, що право власності на спірний будинок ні за ким не зареєстровано і будинок не постановлено на облік як безхазяйне майно, то будинок не може бути об`єктом набувальної давності у розумінні статті 344 ЦК України, оскільки не мається його реєстрації як об`єкта приватної власності. Таким чином, умова про законність об`єкту визнання права власності за набувальною давністю представником позивача не доведена, тому позивач не може вважатися такою, що набула у власність спірний будинок за набувальною давністю. Враховуючи викладене оскільки представником позивача не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем спірного будинку, а відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed