Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовною заявою до Підволочиської об`єднаної територіальної громади с. Хмелиська Підволочиського району Тернопільської області про визнання права власності за: [PERSON] право власності на 2/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (1/3 в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та 1/3, - як за членом колгоспного двору); [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] як за членом колгоспного двору). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивачі покликалися на те, що відповідно до довідки, виданої архівним відділом Підволочиської РДА, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є членами колгоспного двору - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] ., залишив заповіт на ім`я [PERSON] , у якому заповів все належне майно. Спадкоємець за заповітом [PERSON] у встановлений законом строк спадщини не прийняла. Після звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. З огляду на вказане Позивачі змушені звернутися до суду для захисту своїх невизнаних прав. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник Позивач 1, Позивач 2, подав заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача подав заяву в якій позов визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову представником відповідача, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позовні вимоги з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 січня 1992 року виконкомом Хмелиськівської сільської ради народних депутатів, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з 3-х членів, головою якого є [PERSON] .. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Хмелиськівської Ради народних депутатів 1992 року. Відповідно до реєстрового напису, даний житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 3-х членів, записаний року в реєстрову книгу №1 стор. №55 за реєстром №28. До складу даного колгоспного двору станом на 1991 року входили: [PERSON] , 1946 р.н. - голова двору; [PERSON] , - 1948 р.н. - дружина, [PERSON] , - 1974 р.н., - дочка; [PERSON] , - 1971 р.н., - син, який вибув в господарство №112; що підтверджується довідкою №461 Архівного відділу Підволочиської районної державної адміністрації від 25 червня 2019 року (справа №3, арк. 12, Фонд №51). Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі - ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (свідоцтво про шлюб № [NUMBER] , видане 05 травня 1993 р. с. Хмелиська Підволочиського району) належало по 1/3 частині будинковолодіння (кожному) по [ADDRESS] , як членам колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору свої частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України пункту 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності» - Судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 18 червня 2012 року секретарем виконкому Хмелиськівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області посвідчено заповіт [PERSON] , жителя с. Хмелиська Підволочиського району Тернопільської області, відповідно до якого останній на випадок своєї смерті зробив наступне заповітне розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, включаючи усі грошові заощадження заповів в користь [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , про що Хмелиськівською сільською радою Підволочиського району 20 липня 2012 року складено запис №5 (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 20 липня 2012 року). Спадкоємець [PERSON] у встановлений законом строк спадщини не прийняла, на день смерті [PERSON] не була зареєстрована разом із спадкодавцем в житловому будинку, що підтверджується довідкою, виданою Хмелиськівською сільською радою від 05.02.2014 р., із заявою про прийняття спадщини за заповітом не зверталася, а тому вважається такою, що спадщину не прийняла. Крім неї інших спадкоємців за заповітом немає. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, - 1/3 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. На день смерті [PERSON] , який померла [INFO] , разом з ним станом на 2012 р. проживали: [PERSON] - дружина, 1948 р.н.; [PERSON] - внук, 1994 р.н.; що вбачається із архівної довідки №267 від 08 квітня 2019 року, виданої Архівним відділом Підволочиської РДА. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка спадщину прийняла відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Згідно з вимогами ч.1 ст.1258 УК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Позивач [PERSON] , - дружина [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про одруження № [NUMBER] , виданого 06 лютого 1971 року Хмелиськівським відділенням Підволочиського рай бюро ЗАГС Тернопільської області. Таким чином, Позивач 1 є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , яка спадщину прийняла відповідно. Таким чином, з врахуванням норм чинного законодавства, позивачу [PERSON] належить 2/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (1/3 в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та 1/3, - як за членом колгоспного двору); [PERSON] 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] - як за членом колгоспного двору. Однак, 04 червня 2019 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори - в.о. завідувача Підволочиської державної нотаріальної контори Позивачу 1 роз`яснено, що вчинення нотаріальної дії, - видача свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] неможливе по причині відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, і роз`яснено право на звернення до суду. З огляду на вказане Позивачі через відсутність правовстановлюючого документа не можуть оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення їх прав, які підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене,

Outcome: approved