Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - відповідач). Шлюб зареєстровано 04 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 27. Від даного шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивачки з відповідачем не склалося через відсутність поваги один до одного, через взаємні непорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Подружні відносини між ними припинені з червня 2014 року. З того часу спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу позивачка вважає неможливим. Позивачка просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], після розірвання шлюбу просить прізвище залишити їй «[PERSON]». Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що сторони не підтримують подружні стосунки і не бажають миритися, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 27, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частини другої статі 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя /стаття 110 СК України/. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною другою статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Зазначені обставини у їх системному зв'язку свідчать, що є всі підстави для розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved