Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] 27 жовтня 2014 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 3-4). Позивач у позовній заяві та її представник у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог з урахуванням неодноразових уточнень посилались на те, що 29 серпня 2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], належного позивачу, та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої вказані автомобілі були пошкоджені. Винним у даній дорожньо-транспортній пригоді був визнаний [PERSON] Висновком авто товарознавчого дослідження розмір шкоди, заподіяного власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок ДТП був визначений у сумі 6\~ 813,30 грн., проте страховою компанією було виплачено позивачу в якості страхового відшкодування 5\~ 748,36 грн. 05 березня 2015 року позивачем був відремонтований пошкоджений у ДТП автомобіль та вартість такого ремонту склала 8\~ 700,00 грн. У звязку з значеним позивач просила суд стягнути з відповідача як з винуватця дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у сумі 2\~ 951,64 грн., витрати на складання авто товарознавчого дослідження у сумі 500,00 грн., витрати, повязані із викликом відповідача для участі в проведенні оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 85,58 грн., витрати на юридичні послуги у сумі 600,00 грн., моральну шкоду у сумі 3\~ 000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. (а. с. 56-57). У судовому засіданні від 23 січня 2015 року до участі в розгляді даної цивільної справи в якості третьої особи було залучено ПрАТ СК Уніка (а. с. 47). Представника позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення , посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позову. Третя особа у судове засідання для участі в даній цивільній справі свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти. Згідно з постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року [PERSON] 29 серпня 2014 року о 15 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом Тойота Лексус, д/н [NUMBER], під час руху заднім ходом по пр. Героїв, 13-Л в м. Дніпропетровську, не врахувавши дорожньої обстановки, скоїв зіткнення із автомобілем Тойота Камрі, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який знаходився позаду. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження вказаним транспортним засобам. Даною постановою [PERSON] було визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а. с. 6). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER], застрахована полісом ПрАТ СК Уніка № АС/9583255 від 04 березня 2014 року (а. с. 67). Також судом встановлено, що власником автомобіля марки Тойота Камрі, д/н [NUMBER] є [PERSON] (а. с. 5). Висновком від 21 жовтня 2014 року № 2210/14/14 експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненого власнику КТЗ розмір матеріальної шкоди, заподіяного власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок ДТП становить 6\~ 813,30 грн. (а. с. 7-17). Відповідно до пояснень, наданих представником позивача у судовому засіданні страховою компанією було виплачено потерпілій стороні страхове відшкодування у загальному розмірі 5\~ 748,36 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її внатурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ст.. 6 ЗУ Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 ЗУ Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно ст. 25 Закону України Про страхування здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Статтею 29 ЗУ Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з положеннями ст.. 9 ЗУ Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача стосовно відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням належного [PERSON] автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 29 серпня 2014 року в розмірі 2\~ 951,64 грн. суд приходить до висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог в цій частині та вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні. Роблячи такий висновок суд виходить з того, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] була застрахована, у звязку з чим матеріальна шкода власнику пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу повинна відшкодовуватись страховою компанією згідно з відповідним висновком автотоварознавця та в межах страхової суми (ліміту відповідальності), яка в даному випадку становить 50\~ 000,00 грн. З огляду на зазначене суд критично оцінює посилання сторони позивача на фактично понесені витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля у сумі 8\~ 700,00 грн. (а. с. 67). При цьому представник позивача не зміг пояснити суду у звязку з чим розмір страхового відшкодування фактично виплаченого страховою компанією менший за визначений у відповідному дослідженні розміру матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП; за отриманням пояснень з даного приводу сторона позивача не зверталась до страхової компанії. Крім того, у звязку з зазначеним також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення х відповідача витрат на проведення авто товарознавчого дослідження, витрат, повязаних із викликом відповідача для участі в проведенні оцінки пошкодженого КТЗ. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вирішуючи вимоги позивача до відповідача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що внаслідок ДТП, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою позивача, перебуванні у стані стресу, витраті часу та зусиль для відновлення попереднього стану здоровя, враховуючи ступінь душевних страждань позивача, суд вважає можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] як з винуватця дорожньо-транспортної пригоди на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 700, 00 грн. Враховуючи, що стороною позивача не було надано суду доказів фактичної сплати за юридичні послуги, тобто квитанції про сплату 600,00 грн., суд також вважає за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial