Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди позивачу при виконанні робіт для перенесення та реконструкції електрощитової житлового будинку по [ADDRESS], згідно з Робочим проектом на зовнішнє електропостачання електроустановок. У позовній заяві зазначено, що з 1992 року позивач працює двірником, спочатку в ЖЕО №1, а на сьогодні - «Комфорт-Сервіс». З 2003 року перебуває на квартирному обліку в списках загальної черги (№5783), а з 2007р. у списках позачергово (№2297), в зв'язку з чим питання отримання службового житла вирішувала за місцем праці. В 2013 році КР «ЄРЦ» розглянув заяву позивача та надав дозвіл на виніс електрощитової будинку з приміщення колясочної в інше приміщення за кошти [PERSON] з дотриманням ДБН та ПУЕ. На підставі ст..386 ЦК України та ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 18.10.2016р. до участі у справі залучено третьою особою яка не заявляє самостійних вимог КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (управитель багатоквартирного будинку). Позивач позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач позов не визнав, просив в задоволенні вимог відмовити, подавши письмове заперечення та надав пояснення по суті спору. Представник третьої особи щодо предмету спору просив розгляд справи провести за його відсутності. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив наступне. Позивач працює двірником, спочатку в ЖЕО №1, а на сьогодні - «Комфорт-Сервіс». В загальному 25 років. З 2003 року перебуває на квартирному обліку в списках загальної черги (№5783), а з 2007р. у списках позачергово (№2297), в зв'язку з чим питання отримання службового житла вирішувала, як вона стверджує, за своїм місцем праці (а.с.38,40). З пояснень позивача, керівник ЖЕО №1 усно надав їй дозвіл приблизно 12 років тому, вселитися в приміщення колясочної І під'їзду багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS]. Жодних дозволів на вселення в нежитлове приміщення позивач не надала суду, зазначивши що такі відсутні. Таке фактичне вселення позивача в нежитлове приміщення багатоквартирного житлового будинку («колясочну») підтвердив і відповідач, та свідки у справі. При цьому, відповідач, який є головою ОСББ «Будинковий комітет на [ADDRESS]» та мешканцем даного багатоквартирного будинку, зазначив суду те, що позивач не є ні власником жодної з квартир будинку, не є такою, що вселена в житлове приміщення (хоча спірне приміщення є нежитловим) за відповідним ордером, таке вселення її відбулося без дозволу ОСББ та управителя будинку - КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», при цьому позивач має незаконний намір перенести інженерну конструкцію цілого будинку - електропостачання з приміщення де вона вселилась у приміщення підвальне «сміттєпроводу», що не відповідає жодним нормам ДБН та є періодично залитим водою (а.с.120-126), і як наслідок таких дій позивач хоче позбавити всіх мешканців на використання приміщення «колясочної» за її призначенням та потребами мешканців. При цьому, з часу самовільного вселення, всі мешканці позбавлені права використовувати приміщення «колясочної», як і не має кожному мешканцю вільного доступу до самовільно зайнятого приміщення, яке закрите позивачем, тобто до загальної електрощитової при потребі. Як слідує з матеріалів цивільної справи, 23.09.2014 року [PERSON] звернулася до керівника філії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» «Івано-Франківський РЕМ» про погодження Робочого проекту на зовнішнє електропостачання електроустановок, а саме перенесення електрощитової житлового будинку по [ADDRESS], згідно Тех.умов від 28.07.2014р. До заяви долучався Робочий проект 2014 року на зовнішнє електропостачання електроустановок, а саме перенесення електрощитової житлового будинку по [ADDRESS], виготовлений на її замовлення ПП [PERSON] (а.с.4-33). В матеріалах даного Робочого проекту, є наявне Технічне завдання на проведення виносу і реконструкції електрощитової від 28.07.2014р., видане головним інженером філії «Івано-Франківський РЕМ», але не для громадянки [PERSON], а для КП «ЄРЦ», що вбачається з відповіді філії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» від 21.09.2016р. (а.с.6, 114). Технічне завдання викладено за умови виконання трьох обов'язкових пунктів, а саме: 1)винос електрощитової здійснити в підготовлене приміщення саме з дотриманням ДБН та ПУЕ, з установкою загальнобудинкового приладу обліку та перезаводом існуючих ЛЕП; 2)місце установки ВРП визначити з власником будинку та зацікавленими організаціями; 3)виготовити проектну документацію, провести експертизу проекту, погодити з усіма зацікавленими організаціями та особами та погодити її в РЕМ. Як вбачається з Робочого проекту на зовнішнє електропостачання електроустановок, а саме перенесення електрощитової житлового будинку по [ADDRESS], він був погоджений з РЕМ та КП «ЄРЦ» (балансоутримувач багатоквартирного житлового будинку) (а.с.15-16, 37). Заплановане нове приміщення - також у І під'їзді (з пояснень сторін у справі - це приміщення «сміттєпроводу»). Разом з тим, в матеріалах справи є лист КП «ЄРЦ» від 01.07.2015р. та попередження від 05.08.2015р., отримані відповідачем з його пояснень на вимогу для представлення в суд, які адресовані були [PERSON] про заперечення в переплануванні приміщення «колясочної» з нежитлового в житлове приміщення, та зобов'язано її звільнити візочне приміщення, яке є одночасно і приміщенням електрощитової (а.с.81-82). Натомість позивач усно суду заперечила про таке їх отримання в 2015 році. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач надала рахунок-фактуру понесених нею витрат в сумі 689.8 грн. філії «Івано-Франківський РЕМ» за допуск бригади (підрядної) на виконання робіт з електромережами (а.с.41-42) та закупівля нею товару для робіт щодо перенесення електрощитової (а.с.43), і як вона пояснила, натомість роботи підрядної бригади були заблоковані відповідачем, про що вона і звернулась у органи поліції 28.07.2016р. (а..44). Як слідує з матеріалів справи, 18.07.2015 року на загальні збори мешканців, а 22.07.2016р. на загальні збори членів ОСББ «Будинковий комітет на [ADDRESS]», було винесене питання перенесення електрощитової з допоміжного приміщення «колясочна» до іншого «сміттєкамера» громадянкою [PERSON], та категорично одноголосно не надано такий дозвіл останній співвласниками житлових приміщень (а.с.107-111). При цьому, обговорено питання неможливості допуску даною громадянкою, у випадку аварійних ситуацій, до приміщення колясочної через її самовільне вселення, а також те, що за весь час проживання [PERSON] використовує комунальні послуги надані організаціями-постачальниками послуг до будинку, натомість оплату цих використаних нею послуг несуть всі мешканці будинку пропорційно. Щодо цих подій про створення перешкод позивачу саме відповідачем, то судом з пояснень позивача та відповідачів встановлено, що з 20 по 29 липня 2016 року позивач замовила, а ПП «Іста» (чи ПП «Комфорт-Сервіс») прибула розпочати роботи по перенесенню електрощитової, а тому з цими подіями на відповідне звернення (реагування) голови ОСББ до КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (а.с.95-96), головним енергетиком КП 25.07.2016р. було припинено такі роботи і зобов'язано [PERSON] не здійснювати їх. Такі ж звернення ОСББ направлені і в Департамент житлової, комунальної політики та благоустрою міської ради (як в 2016 році, так і попередньо ще у 2015 році), а також самою позивач з даних питань до КП «ЄРЦ», міського голови міста, які надали відповіді щодо звернень (а.с.94, 99-107, 115-119). Заперечуючи позовні вимоги, відповідач зазначив, що позивач зареєстрована за іншою адресою, і вона має квартиру, на що позивач вказала, що дійсно зареєстрована по [ADDRESS], в квартирі її чоловіка (в шлюбі), але в ній зареєстровано 5 чоловік, тому вона не має змогу там проживати, а використовує приміщення колясочної наданої їй попереднім роботодавцем (усно). Такі заперечення позивача, на встановлений судом факт наявності в неї іншого житла, суд оцінює критично. Свідок зі сторони позивача Проців суду підтвердила факт проживання позивача у приміщенні «колясочна», щодо суті самого предмета спору (створення перешкод) пояснення свідок надати не змогла. Свідки зі сторони відповідача [PERSON], [PERSON] підтвердили факт неможливості використання загального приміщення «колясочна», та позицію їх як свідків та інших співвласників квартир на зборах щодо заперечення самовільного перенесення електрощитової в інше приміщення, як і факт відсутності несення витрат позивачем по утриманню будинку та сплати послуг. До даних правовідносин суд застосовує норми Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», що набрав чинності з 1 липня 2015 року. Так, за вимогами даного закону: (ч.1 ст.1) багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. За ч.2 ст.4, ч1 ст.5 цього ж закону, власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Отже, допоміжне нежитлове приміщення - «колясочна» не може використовуватись самовільно особою, яка не є співвласником житлових чи нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, тим паче без згоди останніх, а також під житло, і це наявне в неї право на проживання в даному приміщенні, як вважає позивач, не є набутим у встановленому законом порядку (ордер, зміна призначення, дозвіл співвласників тощо). Також за вимогами ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Як слідує зі ст..386 ЦК України власник, на яку саме і посилається позивач в обґрунтування вимог, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Однак, позивач не є власником чи законним користувачем такого нерухомого майна, а тому не вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, як і не вправі вимагати про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власника (якою вона не є), або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. При цьому, судом не встановлено створення таких перешкод саме відповідачем як фізичною особою, оскільки всі дії [PERSON] (подання звернень, винесення питання на збори тощо) вчинялися ним як керівником Будинкового комітету. А тому, вимоги позивача не є обґрунтованими та є безпідставні. Суд також з'ясовував в судовому засіданні у позивача щодо пред'явлення вимог до відповідача як фізичної особи чи як Голови будинкового комітету, однак вона зазначила, що такі вимоги пред'явлені тільки як до фізичної особи, щодо ОСББ позивач не бажала про залучення такого до участі у справі. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, порушене право на майно, а в даному випадку на нерухоме майно, у позивача має бути наявним для його захисту в судовому порядку, що не підтверджено в суді. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.ст. 386,391 ЦК України,

Outcome: dismissed