Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

[PERSON] 01.03.2015 року звернулась до суду із скаргою в якій просила визнати дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Полонського районного управління юстиції (далі відділ ДВС) [PERSON] незаконними, скасувати постанову винесену названим державним виконавцем від 04.02.2015 року про відкриття виконавчого провадження. В обґрунтування скарги зазначала, що 19.02. 2015 року вона отримала поштою вказану постанову про відкриття виконавчого провадження, яка є незаконною із підстав, що державний виконавець при її винесенні порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон). Зокрема, порушено ст. 22, 23 Закону які встановлюють, що строк предявлення виконавчого документа, а саме виконавчого листа № 2213/1588 виданого 26.12.2013 року становить один рік, а тому державний виконавець не повинен був виносити постанову про відкриття по ньому провадження через пропуск стягувачем вказаного строку. Також в пункті 3 постанови державний виконавець зазначив, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку, що не відповідає вимогам Закону. Крім цього зміст, суми, види платежів, вказані державним виконавцем в резолютивній частині постанови, не відповідають змісту, сумам, виду платежів, вказаних в описовій частині постанови, та що в описовій і резолютивній частинах постанови зазначено про стягнення з двох фізичних осіб, однак боржником вказана одна фізична особа [PERSON] В судовому засіданні представник скаржниці [PERSON] заявлені вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити. Державний виконавець скаргу не визнав, пояснив, що оскаржувана постанова є законною. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази суд приходить до такого висновку. Встановлено, що відповідно до рішення Полонського районного суду від 25.10.2012 року, яке набрало законної сили 23.01.2013 року, цим же судом 26.12.2013 року було видано для стягувача ПАТ «Комерційний банк «Надра» (далі Банк) виконавчий лист № 2213/1588/2012, про стягнення солідарно з [PERSON], та [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 21\~412, 58 доларів США, а також 1734 грн. судового збору, де боржником вказано [PERSON]. 23 січня 2014 року Банк як стягувач подавши відповідну заяву предявив даний виконавчий лист у відділ ДВС і просив відкрити по ньому відносно [PERSON] виконавче провадження. 29 січня 2014 року державний виконавець Гапонюк А.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо скаржниці. Постановою цього ж державного виконавця від 16 грудня 2014 року повернуто стягувачу виконавчий документ на підставі п.5 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону, при цьому зазначено, що виконавчий документ може бути повторно предявлений до виконання в строк до 16.12.2015 року. В січні 2015 року Банк повторно предявив до відділу ДВС вказаний вище виконавчий лист, та 04.02.2015 року державний виконавець виніс постанову, якою відкрив по ньому виконавче провадження. Вирішуючи питання законності вимог скарги суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, що видаються судами. Згідно до ст. 19 названого Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. За приписами ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Статтею 22 Закону встановлено, що виконавчий документ виданий на виконання судового рішення може бути предявлено до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення. Відповідно до ст. 23 Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони. Отже, в даному випадку стягувачем не порушено строк повторного предявлення в січні 2015 року до виконання виконавчого листа, оскільки мало місце переривання цього строку, а саме 16 грудня 2014 року коли державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу для Банку, а тому доводи [PERSON] щодо предявлення виконавчого документа поза визначеним Законом строком не є прийнятними. Також, не заслуговують на увагу посилання скаржниці щодо незаконності постанови про відкриття виконавчого провадження із мотиву зазначення у ній одного боржника [PERSON], в той час як за рішенням суду борг на користь Банку стягнуто солідарно з двох осіб. В судовому засіданні встановлено, що у відділі ДВС перебуває на виконанні також аналогічний виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь Банку згаданої суми боргу. Такі дії узгоджуються з положеннями ст. 543 ЦК України щодо солідарного обовязку боржників перед кредитором. В пункті 3 оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат повязаних з провадженням виконавчих дій. Разом з тим ст. 25 Закону визначає, що у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує, зокрема про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Суд вважає, що невідповідність частини змісту пункту 3 постанови про відкриття виконавчого провадження зазначеним вимогам закону, не може являтись підставою для визнання цієї постанови незаконною. Як вбачається із змісту описової та резолютивної частин оскаржуваної постанови державний виконавець допустив описку у резолютивній частині, де не зазначив одну складову сум, які підлягають стягненню із [PERSON], а саме 2\~902,75 доларів США несплачені відсотки. Дана описка на думку суду, також не впливає на законність постанови, та може бути виправлена самим державним виконавцем.

Outcome: dismissed