Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом про стягення заборгованості по орендній платі та визнання права власності на гаражі № 11, № 12, № 13, № 14, що знаходяться за адресою: м. Дніпро, вул. Гулі Корольової, 14К, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач не сплачує їм орендну плату за користування вищевказаними обєктами нерухомості та ставить під сумнів належність останнім на праві власності даного майна. Позивачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі у відповідності до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе позовні вимоги позивачів задовольнити повністю. Відповідно до статті 114 Цивільного процесуального кодексу України: „Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. З матеріалів справи вбачається, що нерухоме майно - гаражі № 11, № 12, № 13, № 14 по вул. Гулі Корольової, 14К в м. Дніпро, знаходяться в Індустральному районі м. Дніпропетровська. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна сторона має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2017 року між позивачами та відповідачем були укладені договори оренди нерухомого майна гаражів, що знаходяться по вул. Гулі Корольової, 14К в м. Дніпро. Дані договори укладені наступним чином: 1)Договір оренди № 12/91 від 01.02.2017року гаражу № 13, укладений з Шереметьєвим - [PERSON]; 2)Договір оренди № 13/91 від 01.02.2017року гаражу № 14, укладений з Шереметьєвою - [PERSON]; 3)Договір оренди № 14/91 від 01.02.2017року гаражу № 12, укладений з [PERSON]; 4)Договір оренди № 15/91 від 01.02.2017року гаражу № 11, укладений з [PERSON]. На умовах, встановлених цими договорами, позивачі та відповідач погодили, що вони укладені строком на 2 роки, орендна плата складає 500 грн. на місяць за кожен обєкт нерухомості, з корегуванням на індекс інфляції. Незважаючи на погодження сторонами всіх істотних умов договорів оренди, [PERSON] не сплачує орендну плату за користування даним майном, у звязку із тим, що позивачами не було підтверджено свого права власності на дану нерухомість. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, у тому числі є договори та інші правочини. Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У той же час, ст. 615 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Однак, [PERSON] безпідставно ставить під сумнів належність позивачам на праві власності зазначених у договорі оренди гаражів по вул. Гулі Корольової, 14К в м. Дніпро. Позивачі за власні кошти, в 1991 році здійснили будівництво гаражів, тобто фактично створили нові речі. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до абз. 1 «Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт», затвердженого Наказом [PERSON] регіонального\~розвитку, будівництва\~та житлово-комунального\~господарства України\~ 24.04.2015 року\~ № 79, зареєстрованого в [PERSON]\~юстиції України\~15 травня 2015 року\~за № 547/26992: господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо та прибудови до них. Відносини, повязані з державною реєстрацією права власності на збудовані обєкти нерухомого майна, нерозривно повязані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», від 17.02.2011року\~№\~3038-VI. Відповідно до норм вказаного Закону, обовязковою умовою створення обєкта містобудування, як обєкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого обєкта в експлуатацію. Вказане безумовно направлено на реалізацію положень статті 331 Цивільного кодексу України. [PERSON] України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011, пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких обєктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування обєкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий обєкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Наведена правова позиція знайшла своє відображення у [PERSON] юстиції від 23.02.2016 року за №8.4-35//18/ адресованим Начальникам Головних територіальних управлінь юстиції в областях та місті Києві «Щодо державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майно, збудованих до 5 серпня 1992 року». Регулювання відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямування на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, закріплюється нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від\~01.07.2004 року\~№\~1952-IV з подальшими змінами (надалі за текстом - [PERSON]). Так, спрощена процедура проведення державної реєстрації прав на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року нормативно відображена у статті 31 даного Закону. Окрім того, частина 2 ст. 31 Закону закріплює положення, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Проведення державної реєстрації прав на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, регламентовано «Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України\~від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України\~від 23 серпня 2016 року № 553). Згідно технічних паспортів від 12.05.2017 року, виготовлених ФОП [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 003858) вбачаєттся, що гаражі, що знаходяться по вул. Гулі Корольової, 14К в м. Дніпро побудовані у 1991 році та мають наступні технічні характеристики: -гараж № 11 (одинадцять), загальною площею 21,5 м2; -гараж № 12 (дванадцять), загальною площею 22,0 м2; -гараж № 13 (тринадцять), загальною площею 22,0 м2; -гараж № 14 (чотирнадцять), загальною площею 31,1 м2 Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] заборгованість по орендній платі по договорам оренди гаражів, що знаходяться по вул. Гулі Корольової, 14К в м. Дніпро та визнати за позивачами право власності на дані обєкти нерухомості. Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 р. № 1127, рішення судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на таке майно. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved