Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON], в інтересах [PERSON], звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про визнання права власності на рухоме майно. Посилався на те, що на виконанні у Садгірському відділі державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження з приводу стягнення з [PERSON] в дохід місцевого бюджету податкового боргу у розмірі 165 770 грн. 33 коп. В рамках вказаного провадження 14 жовтня 2013 року відбувся аукціон з реалізації арештованого майна, а саме збірно-розбірного металевого складу зеленого кольору, загальною площею 1954,20 кв.м., розташованого по [ADDRESS] в м.Чернівці, який належав [PERSON] На підставі акту державного виконавця про проведений аукціон від 23 жовтня 2013 року, його довірителька [PERSON] стала переможцем торгів, оскільки внесла за металевий склад найвищу ціну. За таких обставин [PERSON] стала власником вказаного рухомого майна. Разом з тим, право власності його довірительки на збірно-розбірний металевий склад не визнається та постійно оспорюється відповідачкою [PERSON] З урахуванням вказаних вище обставин, просив визнати за [PERSON] право власності на збірно-розбірний металевий склад зеленого кольору, загальною площею 1954,20 кв.м., який розташований на двох земельних ділянках по [ADDRESS] та [ADDRESS] в м.Чернівці. Справа слухалась у відсутність позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON], які в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили задовольнити його в повному обсязі. Окрім цього, [PERSON] зазначила, що обставини невизнання відповідачкою [PERSON] права власності [PERSON] на збірно-розбірний металевий склад підтверджується ще й тим фактом, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди спірного ангару. У зв'язку із цим, її довірителька не може потрапити на територію, де розміщено ангар. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Винту С.Ю. в судове засідання не з'явились, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомили. Згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представники позивача не заперечували проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Так, судом встановлено, що на виконанні у Садгірському відділі державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа №2а/2470/3183/12 від 18.02.2013 року, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом щодо стягнення з [PERSON] в дохід місцевого бюджету податкового боргу у розмірі 165 770 грн. 33 коп. В ході проведення виконавчих дій 14 жовтня 2013 року ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» Чернівецька філія проведено аукціон з реалізації арештованого майна - збірно-розбірного металевого складу зеленого кольору, загальною площею 1954,20 кв.м., який розташований по [ADDRESS] в м.Чернівці. Відповідно до протоколу проведення аукціону з реалізації арештованого майна ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» Чернівецька філія від 14.10.2013 року №18/191/13/а-1, переможцем торгів є [PERSON], так як вона сплатила за придбане майно найвищу ціну в розмірі 297 300 грн. (а.с.44). 23 жовтня 2013 року начальником Садгірського відділу ДВС Чернівецького МУЮ затверджено акт державного виконавця про проведений аукціон, згідно якого власником збірно-розбірного металевого складу стала позивачка [PERSON] (а.с.43). Відповідно до вимог Тимчасового положення та Порядку реалізації арештованого майна прилюдні торги (аукціон) - це продаж майна, за результатами якого власником майна, на яке згідно із законодавством звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації, стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (відповідно пункти 1.1, 2.2 і пункти 2.1, 2.3). Отже, прилюдні торги є процедурою (дією), яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, а саме припинення в однієї особи права власності на певне майно та, відповідно, виникнення такого права в іншої особи. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За таких обставин, [PERSON] є власником рухомого майна - збірно-розбірного металевого складу. Відповідно до вимог ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Статтею 3 ЦПК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Варто зазначити, що відповідачкою [PERSON] неодноразово оспорювалося право власності [PERSON] на спірне рухоме майно, в тому числі, й шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсними прилюдних торгів, однак за рішенням суду у задоволенні позову відмовлено (а.с.45-64). Крім того, до матеріалів справи позивачкою додано копію договору оренди нежитлового приміщення (спірного ангару) від 01 липня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], що також свідчить про факт невизнання відповідачкою [PERSON] права власності [PERSON] на збірно-розбірний ангар. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК). Крім речових, існують також зобов'язальні способи захисту права власності. Вони випливають із договорів та інших видів зобов'язань і мають конкретний характер. До речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння, позови про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, і позови про визнання права власності. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року роз'яснив, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч.1 ст.387 ЦК України). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи вказану норму закону, слід зазначити, що позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з?єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв?язаних з позбавленням володіння. Позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником (чи титульним власником) свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про те, що право власності позивачки [PERSON] на збірно-розбірний металевий склад не визнається та постійно оспорюється відповідачкою [PERSON], то є достатньо підстав для визнання за [PERSON] права власності на вказане вище спірне майно. Крім того, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved