Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі - «Відповідачі») про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. В обґрунтування заявлених вимог посилається на наступні обставини. Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , належить квартира [ADDRESS] . Відповідачі не зареєстровані у вище зазначеній квартирі, не є членами родини Позивача, згоди на їх вселення і проживання у спірну квартиру Позивач не надавала. Відповідачі без погодження з покійним чоловіком Позивача [PERSON] , який на той час був співвласником квартири, заселилися до спірної квартири, хоча мають інше місце проживання. Через поганий стан здоров`я [PERSON] не мав можливості займатися виселенням Відповідачів, а [INFO] [PERSON] помер. Позивач зазначає, що здійснює оплату за житлово-комунальні послуги по даній квартирі, в зв`язку з несплатою Відповідачами житлово-комунальних послуг, утворилися борги по даній квартирі та виконавчою службою було відкрито виконавче провадження. Позивач була вимушена погасити усі борги які утворилися за даною квартирою. В грудні 2019 року Позивач надіслала Відповідачам письмову вимогу про їх виселення, але в добровільному порядку Відповідачі з квартиру не звільнили. Позивач зверталась неодноразово до Відповідачів з пропозицією добровільно виселитися з квартири в інше місце для проживання, але Відповідачі проігнорували всі її прохання та звернення, не вчинили жодних дій для вирішення даного спору. Оскільки, позивач є власником квартири, вона звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та просила усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом примусового виселення [PERSON] та [PERSON] . В судове засідання Позивач не з`явилась, представником Позивача адвокатом Тишко В. було подано заяву до суду про розгляд справи без присутності Позивача та її представника. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували, судові витрати просили залишити за Позивачем (а.с.69). 23.06.2020 року, як і в інші в судові засідання Відповідачі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи вважаються повідомленими належним чином, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило (а.с.37-38, 39-40, 47-48, 50-51, 52-53, 61-62, 65-66, 67-68). В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно з свідоцтвом про шлюб, Позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.09.2017 року, серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Храпачівської сільської ради Білоцерківського району, Київської області (а.с.24). Відповідно до свідоцтва про смерть від 21.11.2018 року, виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №1969, чоловік Позивача [PERSON] помер [INFO] (а.с.23). Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В., зареєстровано в реєстрі за №1-3121 (а.с.10). Згідно з даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.12.2019 року, за Позивачем зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.11). Як вбачається з довідки №8997 від 06.12.2019 року, виданої Управлінням Адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, в квартирі [ADDRESS] , жодна особа не зареєстрована (а.с.12) Відповідно до відмітки про реєстрацію в паспорті, Позивач зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 16.11.2018 року (а.с.9). 06.12.2019 року Позивачем було здійснено звернення до дільничного офіцера Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції Мельничука А.Ю., яким було надано висновок по результатах розгляду звернення [PERSON] та рекомендовано для вирішення спірних питань з [PERSON] , [PERSON] звернутися до суду в порядку приватного судочинства (а.с.13-14). 30.12.2019 року Позивачем було надіслано Відповідачам лист попередження про виселення (а.с.25, 26). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У той же час, за положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, відповідно до ст. 150, 156 діючого ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За аналогічними положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно із ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими чином, Позивачем у справі доведено що Відповідачі не є ані власниками, ані співвласниками цього нерухомого майна, не є вони і членами сім`ї власника. Тому враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Така правова позиція висловлена й у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі № 6-2931цс16. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved