Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 04.10.1999 між нею та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу дітей не мають. З листопада 2014 року позивач та відповідач перестали проживати як подружжя, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що сімя розпалась і зберегти її неможливо, в них різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. Підстави для встановлення строку для примирення відсутні. Просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не зявився в судове засідання ані 23.03.2018, ані 13.04.2018, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи приписи ст.223 ЦПК України у справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. Матеріалами справи підтверджено, що сторони з 04.10.1999 перебувають в зареєстрованому Ларинською селищною радою Будьоннівського району міста Донецька шлюбі, актовий запис №15; після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (дошлюбне прізвище Постемська). Позивач та відповідач спільних дітей не мають. За змістом позову шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались, з листопада 2014 року вони перестали проживати разом та вести спільне господарство, встановлювати термін для примирення недоцільно. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ; позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За приписами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя; с уд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, а також добровільний характер шлюбу, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що не суперечать закону і не порушують права інших осіб, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved