Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

27 квітня 2016 року Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» звернулося до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову банк зазначає, що 24.11.2006 року ПАТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір № 565/17-ПК36/06, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 60000,00 гривень із строком погашення 23.11.2016 року, відсоткова ставка за користування кредитом 18% річних, яка відповідно до додаткової угоди № 1 від 11.01.2011 року становить 23,95% річних, а відповідач зобовязувався повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, а відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором станом на 11.12.2015 року в загальній сумі 179289,05 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача та покласти на нього судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав суду клопотання про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримує, у випадку неявки відповідачів проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 82). Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав, заперечень на позов не надав, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у справі повідомленням, підписаним відповідачем (а.с. 46). Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов\~підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2006 року між ПАТ «УКРСОЦБАНК» (правонаступник Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК») та [PERSON] було укладено договір кредиту № 565/17-ПК36/06 (надалі кредитний договір) (а.с. 6-10). Згідно до п. 1 кредитного договору банк (позивач по справі) надає позичальнику (відповідач по справі) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 60000,00 гривень зі сплатою 18% річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає перегляду, згідно з умовами п. 2.6. цього договору та наступним порядком погашення заборгованості: щомісячно, до 24 числа місяця, починаючи з грудня місяця 2006 року, заборгованість по кредиту погашається в сумі не менше 500,00 гривень до повного погашення боргу з кінцевим терміном погашення до 23.11.2016 року. Кредит надано позичальнику на поточні потреби. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобовязань кредитор укладає з позичальником іпотечний договір. Згідно п.п. 2.6 кредитного договору розмір процентної ставки переглядається сторонами один раз на рік не пізніше 24 числа листопада місяця кожного року користування кредитом, про що укладається відповідна додаткова угода між кредитором та позичальником. Згідно п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредиторові пеню у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, що діє у цей період. Факт надання кредиту підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 24.11.2006 року, згідно з якою [PERSON] видано кредит згідно кредитного договору № 565/17-ПК36/06 від 24.11.2006 року 60000,00 гривень (а.с. 4). Банк свої зобовязання за договором кредиту виконав належним чином в обумовлений кредитним договором строк. 11.01.2011 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої сторони підтвердили залишок заборгованості за кредитом у сумі 45613,77 гривень, залишок заборгованості за нарахованими процентами 10981,88 гривень та прийшли згоди про внесення змін до кредитного договору (а.с. 11-12). Згідно п. 2.1, 2.2 додаткової угоди сторони встановили нову процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 23,95% річних та кінцевий строк повернення кредиту до 23.11.2016 року. Згідно п. 2.3 сторони встановили графік погашення залишку кредитної заборгованості починаючи з липня 2012 року по листопад 2016 року по 860,64 гривень щомісячно. Згідно п. 6 додаткової угоди сторони домовилися, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник зобовязується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Належне виконання зобов'язання передбачає виконання зобов'язання в належний строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] не повністю виконав зобовязання за кредитним договором по своєчасному та повному поверненню кредиту та процентів за користування ним. Згідно розрахунку позовних вимог, заборгованість за кредитним договором станом на 11.12.2015 року становить в загальній сумі 179289,05 гривень, яка складається з: -45613,77 гривень заборгованість за кредитом; -65118,59 гривень заборгованість за відсотками; -15514,40 гривень розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; -21960,35 гривень розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків; -12351,65 гривень - розмір інфляційних втрат за кредитом; -18730,29 гривень розмір інфляційних втрат за відсотками. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема, сплатити гроші) або утриматися певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Отже, зобовязання за своїм значенням поділяються на: основні зобовязання які можуть існувати самостійно, та додаткові (акцесорні) зобовязання які забезпечують належне виконання основних зобовязань і виникають та існують виключно за умови існування основного зобовязання. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, основним зобовязанням позичальника [PERSON] за кредитним договором є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобовязанням є сплата неустойки (штрафа, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня\~\~2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористичная операція, в якому міститься місто Рубіжне Луганської області, в якому зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 30). З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано відповідачу 15514,40 гривень пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10.12.2014 року по 10.12.2015 року та 21960,35 гривень пені за несвоєчасне повернення відсотків за період з 10.12.2014 року по 10.12.2015 року (а.с. 13-14). За таких обставин, суд вважає, що в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у загальній сумі 37474,75 гривень необхідне відмовити в її стягненні, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» встановлена заборона її нарахування з 14.04.2014 року. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у звязку з невиконанням відповідачем грошових зобовязань за кредитним договором, позивач має право вимагати від відповідача сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Позивачем надано розрахунок інфляційних у розмірі 31081,94 гривень за період з грудня 2014 року по листопад 2015 року, з яким суд погоджується (а.с. 14 зворот). Оскільки судом встановлено, що [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором в частині повернення кредитних коштів та щомісячної сплати процентів за користування ними належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, тому суд вважає, що є підстави для дострокового стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 141814,30 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 45613,77 гривень, заборгованості за процентами у сумі 65118,59 гривень, інфляційні втрати за кредитом у сумі 12351,65 гривень та інфляційні втрати за відсотками 18730,29 гривень, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню інших прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Жодних доказів виконання умов кредитного договору та погашення заборгованості повністю відповідачем до суду не надано, також не надано доказів, які спростовують обставини, на які посилається представник позивача у позовній заяві. Відповідачем не подано до суду заперечень проти позову відповідно до ст. 128 ЦПК України, контрозрахунку позовних вимог. Підсумовуючи наведене вище, суд задовольняє позов банку частково та стягує з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 141814,30 гривень, в частині стягнення пені в розмірі 37474,75 гривень відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 2127,27 гривень, в решті судовий збір покладається на позивача (вимоги задоволені на 79,1%, судовий збір 2689,34 х 79,1% = 2127,27).

Outcome: partial