Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

27.02.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, згідно якого просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 7-к/к від 20.01.2020 року «Про призначення виконуючого обов`язки державного підприємства «Чернігівторф» [PERSON]», мотивуючи позовні вимоги наступним. Позивача [PERSON] наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21 березня 2016 року № 49-к/к на період до призначення керівника Державного підприємства «Чернігівторф» було призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Чернігівторф». 21.01.2020 року наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України (яке являється правонаступником Міністерства енергетики та вугільної промисловості України) № 7-к/к від 20.01.2020 року було призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Чернігівторф» гр. [PERSON] . При цьому будь-яких наказів про звільнення позивача з займаної посади або переведення на іншу посаду не видавалося і на час звернення до суду не існує. Позивач вважає, що на даний час на керівній посаді Державного підприємства «Чернігівторф» фактично перебуває дві особи, які мають право підпису, що вже призводить до неможливості належним чином тимчасово виконувати обов`язки директора підприємства. Крім того, на думку позивача, у випадку продовження дії наказу № 7-к/к відбувається не лише грубе порушення трудового законодавства України, а і ст.73 Господарського кодексу України, Статуту Державного підприємства «Чернігівторф», згідно положень якого чітко визначено, що виконуючий обов`язки директора підприємства призначається з числа керівного складу підприємства. У свою чергу [PERSON] до 20.01.2020 на Державному підприємстві «Чернігівторф» взагалі не працював. Також позивач вказує на недотримання відповідачем вимог ст.ст. 32, 33 КЗпП України. Крім того, [PERSON] звертає у позові увагу на неправомірне, безпідставне, поза межами наданих повноважень, при виданні оспорюваного наказу посилання відповідача на статтю 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», яка не передбачає повноважень відповідача щодо призначення щодо призначення керівником державного підприємства особи, яка не має жодного відношення до підприємства, не пройшла відповідного конкурсного відбору. Також позивач зазначає, що призначення виконуючим обов`язки керівника Державного підприємства «Чернігівторф» [PERSON] фактично зриває примирні процедури, які перебували та перебувають на контролі НСПП в Чернігівській області в стадії успішного вирішення: колективні трудові спори між найманими працівниками філії «Смолинський торфозавод» та адміністрацією Державного підприємства «Чернігівторф»; конфлікт між найманими працівниками Державного підприємства «Чернігівторф» та адміністрацією. У врегулюванні цих розбіжностей від сторони роботодавця визначено його ( [PERSON] ) як тимчасово виконуючого обов`язки директора. При цьому на нього, як учасника примирних процедур, також поширюються норми статті 252 Кодексу законів про працю України, тобто звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається протягом року з часу завершення процедур (а.с.1-6). Ухвалою судді від 28.02.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд 20.03.2020 року (а.с.21). 27.02.2020 року разом з позовною заявою [PERSON] надав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 7-к/к від 20.01.2020 року «Про призначення виконуючого обов`язки державного підприємства «Чернігівторф» [PERSON]» до набрання законної сили рішенням суду у даній справі (а.с.11-14). 28.02.2020 року ухвалою Новозаводського районного суд м.Чернігова у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено (а.с.18-19). 30.03.2020 року у відповідності з вимогами ст. 178 ЦПК України відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого проти позову [PERSON] заперечують та просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.48-54). 11.06.2020 року на адресу Новозаводського районного суду надійшла заява ДП «Чернігівторф» про залучення цього підприємства до участі у справі в якості третьої особи (а.с.107), яку в подальшому просили залишити без розгляду (а.с.110, 122). 08.07.2020 року на адресу суду надійшла заява відповідача про заміну відповідача Міністерства енергетики та захисту довкілля України його правонаступником Міністерством енергетики України, оскільки відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2020 року прийнято рішення про відповідне перейменування (а.с.125-126). Отже, належним найменуванням відповідача у справі за позовом [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу, слід вважати Міністерство енергетики України замість Міністерства енергетики та захисту довкілля України. Крім того, 30.03.2020 року та 27.07.2020 року відповідачем у справі подані клопотання про закриття провадження у справі(а.с. 31-33, 153-155). 07.10.2020 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява до відповідачів Міністерства енергетики України та Державного підприємства «Чернігівторф», у якій він просить: Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства енергетики України, яке являється правонаступником Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 7-к/к від 20.01.2020 року «Про призначення виконуючого обов`язки державного підприємства «Чернігівторф» [PERSON]». Визнати неправомірним та скасувати наказ в. о. директора Державного підприємства «Чернігівторф» гр. [PERSON] №18-К від 03.08.2020 року про звільнення [PERSON] . Поновити на посаді в. о. директора Державного підприємства «Чернігівторф» [PERSON]. Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» (код ЄДРПОУ 02968220) на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 31 138 (тридцять одна тисяча сто тридцять вісім) грн. 70 коп. Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» (код ЄДРПОУ 02968220) на користь [PERSON] заборгованість по вихідній допомозі у розмірі 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот) грн.61 коп. Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» (код ЄДРПОУ 02968220) на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Судові витрати стягнути з відповідача (а.с.175-184). 26.10.2020 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача Міністерства енергетики України на уточнену позовну заяву, згідно яких розгляд справи просять здійснювати з урахуванням наданих заперечень, залишити уточнену позовну заяву без розгляду (а.с.188-192). У судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача - адвоката Сергієнка А.М. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача [PERSON] та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.197). Представник відповідача Міністерства енергетики України до судового засідання не з`явився, у клопотаннях про проведення судових засідань у режимі відеоконференції, поданих суду 18.05.2020 року, 10.06.2020 року, 03.08.2020 року, відповідними ухвалами суду від 19.05.2020 року, 12.06.2020 року, 17.08.2020 року було відмовлено за відсутності технічної можливості двостороннього відеозв`язку у призначений для розгляду справи час з визначеними судами. 27.10.2020 року у судове засідання призначене ухвалою суду від 30 вересня 2020 року у режимі відеоконференцзв`язку в приміщенні Окружного адміністративного суду м. Києва представник відповідача, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, не з`явився, причини неявки суду не повідомлені. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. У відповідності з вимогами ч.1 ст. 223 ЦПК України, враховуючи наведені вище заяви учасників справи, суд вважає за можливе завершити розгляд справи за наявними в ній доказами у відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності всіх учасників справи не здійснювалося. Дослідивши надані у справі докази, суд встановив наступні факти і правовідносини та дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 21.03.2016 року № 49-к/к тимчасово покладено виконання обов`язків директора Державного підприємства «Чернігівторф» на [PERSON] , заступника директора цього підприємства, на період до призначення керівника ДП «Чернігівторф» у встановленому порядку (а.с.10, 70). Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 29.10.2018 року № 97-к/к, увільнено [PERSON] від тимчасового виконання обов`язків директора Державного підприємства «Чернігівторф» та повернено до виконання своїх попередніх обов`язків на посаді заступника директора цього підприємства (а.с.71). Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 7-к/к від 20.01.2020 року призначено [PERSON] з 21.01.2020 року виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Чернігівторф» за його згодою, на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку (а.с.9,72). Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 № 1084-р (а.с.55-60) та наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 27.12.2019 № 564 (а.с.61-63), Державне підприємство «Чернігівторф» належить до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України. Також це підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.66-69). Отже, Міністерство енергетики та захисту довкілля України (правонаступником якого є Міністерство енергетики України) є уповноваженим органом управління Державного підприємства «Чернігівторф» в тому числі і щодо вирішення кадрових питань. 14.01.2020 року на адресу Міністерства енергетики та захисту довкілля України надійшло подання Державного концерну «Укрторф» від 13.01.2020 №1/1-8, в якому останній, виходячи з необхідності підвищення ефективності управління ДП «Чернігівторф», покращення показників фінансово-економічної діяльності, оптимізації використання основних фондів, трудових, матеріальних, фінансових ресурсів підприємства, подає до призначення виконуючим обов`язки директора ДП «Чернігівторф» [PERSON] (а.с.73-74). Положеннями статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» встановлено, що суб`єктом управління об`єктами державної власності є, зокрема, міністерства. Відповідно до статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань затверджують статути (положення) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, і господарських структур та здійснюють контроль за їх дотриманням; призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог. Виходячи з наведених норм, суд вважає твердження позивача щодо протиправного посилання відповідача у наказі від 20.01.2020 № 7-к/к на статтю 6 Закону «Про управління об`єктами державної власності» помилковим, адже Міністерство енергетики та захисту довкілля України (правонаступник Міністерство енергетики України) є уповноваженим органом управління, а тому відповідно має всі повноваження визначені у статті 6 названого Закону. Крім того, як встановлено судом, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 29.10.2018 року № 97-к/к, увільнено [PERSON] від тимчасового виконання обов`язків директора Державного підприємства «Чернігівторф» та повернено до виконання своїх попередніх обов`язків на посаді заступника директора цього підприємства (а.с.71). Інших кадрових рішень щодо [PERSON] . Міністерством не приймалося. Отже, помилковим є твердження позивача, що на керівній посаді ДП «Чернігівторф» фактично перебуває дві особи, які мають право підпису, оскільки виконуючим обов`язки директора ДП «Чернігівторф» уповноваженим органом призначено лише одну особу, а саме [PERSON] . Крім того, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ДП «Чернігівторф» є лише одна особа, а саме виконуючий обов`язки директора [PERSON]. Позивачем було зауважено про недотримання відповідачем вимог статті 32 Кодексу законів про працю України в частині обов`язкової згоди працівника при переведенні на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, за винятком випадків передбачених у статті 33 КЗпП України. Проте, відповідно до частини 2 статті 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Враховуючи викладене, суд не вбачає порушення прав позивача як працівника щодо обов`язкової його згоди при переведенні на іншу роботу, оскільки відбулось повернення працівника до виконання своїх обов`язків, згоду на яку він надав під час призначення на посаду заступника директора Державного підприємства «Чернігівторф». Не є порушенням прав працівника його повернення до виконання своїх обов`язків за посадою, оскільки не відбувалось припинення трудових відносин між підприємством та працівником. Стосовно посилання позивача на порушення вимог статті 252 КЗпП, а саме, що звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - не допускається протягом року, з часу завершення примирних процедур є недоречним, оскільки [PERSON] не було звільнено з ДП «Чернігівторф» оспорюваним наказом. Статтею 19 Конституції України встановлено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, аналізуючи у сукупності наведені докази та обставини справи, суд не вбачає порушення трудових прав позивача [PERSON] з боку відповідача Міністерства енергетики України (яке є правонаступником Міністерства енергетики та захисту довкілля України) виданням наказу № 7-к/к від 20.01.2020 року «Про призначення виконуючого обов`язки державного підприємства «Чернігівторф» [PERSON]», а тому суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Щодо уточненої позовної заяви [PERSON] , поданої ним 06.10.2020 року суд зазначає наступне. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28.02.2020 відкрито провадження у справі, визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 20.03.2020 року. 06.10.2020 року [PERSON] направив уточнену позовну заяву. Позовні вимоги, якими позивач доповнив позовну заяву шляхом подання уточненої позовної заяви, за своєю природою не пов`язані ані з предметом, ані з підставами поданого позову в первісній редакції, фактично ґрунтуються на правовідносинах позивача із новим відповідачем Державним підприємством «Чернігівторф» (згідно уточненої позовної заяви відповідач 2). Отже, [PERSON] фактично заявляє нові позовні вимоги до нового відповідача, вказуючи нові обставини, тобто змінює і предмет, і підстави позову. Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Зважаючи на те, що перше судове засідання у даній справі було призначено 20.03.2020 року, суд доходить висновку, що сплинув строк подачі заяви про збільшення (зменшення) позовних вимог або заяви про зміну предмета або підстав позову. У відповідності до п. 2 ч.4 ст. 185 ЦПК України, позовна заява повертається, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу). Частиною 1 статті 188 ЦПК України встановлено: в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). З огляду на викладене, суд не знаходить правових підстав для прийняття уточненої позовної заяви [PERSON] та для застосування положень ст. 188 ЦПК України, а тому у відповідності до ч.4 ст. 185 ЦПК України уточнену позовну заяву [PERSON] до Міністерства енергетики України, Державного підприємства «Чернігівторф» про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, належить повернути позивачеві. Згідно ч.7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed