Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

29.03.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений 19.06.1993 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №228. При цьому позивач посилається на те, що на теперішній час сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, шлюбні відносини припинені в 1998 році. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін спільних дітей немає. Позинач вказала, що в 2003 році вона створила іншу сім'ю з [PERSON]. Від даних фактичних шлюбних стосунків народила двійню дітей - хлопчиків. Позивач звертається до суду із позовом, оскільки з відповідачем не проживає з 1998 року, на примирення не згодна в зв'язку з викладенними обставинами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує, просить постановити заочне рішення та залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином з наданням інформації на веб-сторінці офіційного веб-порталу судової влади України (court.gov.ua), причини неявки суду невідомі. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 19.06.1993 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №228, що слідує з свідоцтва про шлюбу, серії [NUMBER], виданого повторно 07.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с.7/. Судом встановлено, що в період перебування у шлюбі з відповідачем, позивач народила 22.03.2018 року двох синів, що вбачаєьться з медичних свідоцтв про народження №№ 165, 166, виданих пологовим будинком №7 м. Одеси. Шлюб у сторін носить формальний характер, на теперішній час подружні стосунки між ними не підтримуються з 1998 року, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно поділу спільного майна на теперішній час не заявляють. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалася сторона позивача, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved