Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

28 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майна. В обгрунтування позову, з урахуванням уточнень від 14 грудня 2015 року зазначила, що її батькам на праві спільної власності належав будинок №239а по вул.Радянській у с.Виноградне м.Маріуполь Донецької області (надалі - спірний будинок). Після смерті батька, [PERSON], її мати, [PERSON], фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки на момент смерті останнього проживала разом з останнім, але не встигла оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво. 31.01.2015 року, її мати [PERSON] також померла. Відповідно до заповіту, який було складено 05.07.2010 року, [PERSON] все своє майно заповідала позивачу [PERSON] 21.07.2015 року, приватний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спірного будинку, оскільки під час оформлення документів на спадщину, нотаріусу не надано правовстановлюючих документів на будинок та витягу про реєстрацію права власності. Посилаючись, зокрема на ст.ст.328, 392, 1223, 1268 ЦК України, просила суд: визнати житловий будинок №239а по вул.Радянській в с.Виноградне м.Маріуполь Донецької області з усіма господарськими спорудами для його обслуговування обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, зокрема на 6/8 частини житлового будинок №239а по вул.Радянській в с.Виноградне м.Маріуполь Донецької області з усіма господарськими спорудами для його обслуговування. Письмових заперечень проти позову від відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду не надходило. В судове засідання, позивач [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити. Представники позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON], що діють на підставі довіреності, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви, в яких зазначили, що проти уточнених позовних вимог не заперечують, розгляд справи просять провести без їх участі. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі з 26.11.1985 року (а.с.20, 22, 23). 01.01.2012 року [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис №01 від 03.01.2012 року (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності №95 від 05.07.1989 року, яке було зареєстровано 30.10.1989 року, [PERSON] належало домоволодіння №239а по вул.Радянській в с.Виноградне м.Маріуполь Донецької області (а.с.21). Згідно із заповітом, який було складено 05.07.2010 року та зареєстровано в реєстрі за №40, [PERSON] призначила своїм спадкоємцем щодо всього належного їй майна, [PERSON] (а.с.34). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положення ст.1223 ЦК України передбачають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу, тобто особи з першої по пяту чергу спадкування. Суду не надано доказів того, що заповіт [PERSON] від 05.07.2010 року зроблений на користь [PERSON] було визнано недійсним або він втратив чинність. Таким чином, суд робить висновок, що [PERSON] має право на спадкування на все майно, яке залишилося після смерті [PERSON], зокрема на житловий будинок №239а по вул.Радянській в с.Виноградне м.Маріуполь Донецької області з усіма господарськими спорудами для його обслуговування. Відповідно до 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Згідно зі ст.396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частина 2 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, частина 1 ст.61 ЦПК України встановлює, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Із заяв відповідачів [PERSON] та [PERSON], які були подані ними до суду вбачається, що вони не заперечують проти визнання права власності за [PERSON] на 6/8 частини житлового будинку №239а по вул.Радянській в с.Виноградне м.Маріуполь Донецької області. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди для його обслуговування є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачі проти цього не заперечують та з матеріалів справи вбачається, що для обслуговування житлового будинку №239а по вул.Радянській в с.Виноградне м.Маріуполь Донецької області були збудовані певні господарські споруди, тобто по суті спірний будинок є садибою (а.с.12-14, 28-33). В той же час, суд вважає, що вимога про визнання житлового будинку №239а по вул.Радянській в с.Виноградне м.Маріуполь Донецької області спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки право на спадкування позивача, на думку суду, може бути захищено лише шляхом визнання права власності на спірний будинок саме за особою, чиє право не визнається або оспорюється, тобто за [PERSON], не за особами, в інтересах яких позов до суду не предявлявся. На підставі викладеного та

Outcome: partial