Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

28 листопад 2013 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користування житлом та вселення. (а.с. 2-3) 29 листопада 2013 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху та позивачу було надано строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків. (а.с. 11) 22 липня 2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська по даній цивільній справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користування житлом та вселення були задоволенні в повному обсязі, однак ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2014 року зазначене заочне рішення було скасовано та справа призначена до розгляду. (а.с. 106-107, 121-122) Позивач у позовній заяві з урахуванням уточнень та представник позивача у судовому засіданні посилались на те, що 22 квітня 2014 року апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення, яким визнав право приватної власності на ? частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] В жовтні 2013 року [PERSON] відмовилась допускати до вищезазначеної квартири працівника КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, чиї послуги були сплачені безпосередньо позивачем, з метою отримання технічного паспорту та подальшої реєстрації права власності у відповідних державних органах але це, як і фактичне користування і володіння вищевказаною квартирою унеможливлюється через перешкоджання відповідачем у здійсненні свого права позивачем. Також перед зверненням до суду позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати можливість користування квартирою та просила надати запасний комплект ключів, але на всі прохання отримувала тільки необґрунтовану відмову, що також на думку позивача носить ознаки перешкоджання у здійсненні нею свого права. Станом на листопад 2013 року відповідач відмовляється встановлювати будь-який контакт з позивачем, надавати позивачу можливість користуватися частиною квартири, у зв’язку з чим позивач звернулась до суду з позовом та просила суд вселити та усунути їй перешкоди у користуванні частиною квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати. (а.с. 2-3) У судовому засіданні представник позивача зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. (а.с. 128) Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні. (а.с. 128) Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 22 квітня 2013 року апеляційним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення, яке набрало законної сили, відповідно до якого рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013 року у частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання квартири об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частку квартири було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволення цих позовних вимог. Крім того, зазначеним рішенням суду було визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого 23.01.2009 року, [PERSON] , що підтверджується копією рішення суду від 22.04.2013 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 4-8) Встановлено, що 22.11.2013 року інженером з інвентаризації нерухомого майна, згідно договору про надання послуг, стосовно проведення технічної інвентаризації об’єкту нерухомого майна було здійснено вихід на квартиру [ADDRESS], однак в зазначений час відповідачем не було надано доступу до обстеження квартири, у зв’язку з чим неможливо було виконати технічну інвентаризацію та надати технічний паспорт на квартиру за вищевказаною адресою, що підтверджується копією листа від 22.11.2013 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 31) З матеріалів справи вбачається, що 02 червня 2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційна скарга [PERSON] була відхилена, тому рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2014 року про відмову в задоволені позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім’єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та зміну черговості одержання права на спадкування було залишено без змін, що підтверджується зазначеними рішенням суду, наявними в матеріалах справи. (а.с. 66, 97) Також, судом встановлено, що 22.06.2014 року позивач зверталась до КП «ДМБТІ» ДОР з заявою про видачу їй копії технічного паспорта та інвентаризаційну справу № 25307 на квартиру [ADDRESS] для передачі їх до відділу державної реєстрації, що підтверджується копією заяви позивача від 22.06.2014 року та копіями квитанцій, наявними в матеріалах справи. (а.с. 98-101) Встановлено, що за результатами звернення позивача від 22.06.2014 року до КП «ДМБТІ» ДОР, 07.07.2014 року позивачу було повідомлено про неможливість видати технічний паспорт, оскільки КП «ДМБТІ» ДОР не було виконавцем послуг з проведення технічної інвентаризації за договором про надання послуг № 02756 від 24.09.2013 року, що підтверджується копією листа від 07.07.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 102) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані Конституцією України, нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Згідно змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до змісту ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім’ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК України РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об’єктивності та достатності для вирішення справи по суті, враховуючи, що за позивачем на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.04.2013 року, яке набрало законної сили, було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а дії відповідача порушують права [PERSON] на безперешкодне користування своїм майном, володіння і розпорядження ним на власний розсуд, вчинення щодо нього будь-яких угод, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, крім того, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, тому суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо усунення перешкод в здійсненні [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири № 37, яка розташована за адресою: проспект Кірова, буд. № 131, м. Дніпропетровськ, підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховує результат вирішення справи, розмір понесених позивачем судових витрат, та вважає за необхідне понесені позивачем судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved