Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

27.04.2021 позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням умов договору в розмірі 187600 гривень. В обґрунтування позову вказала, що вона, [PERSON] збиралася придбати собі квартиру в місті Бахмуті Донецької області, так як переїхала в місто у зв`язку з роботою, зняла квартиру і займалася пошуком квартири. Приблизно в кінці листопада 2020 року на початку грудня 2020 року в будинку, у якому вона проживала, продавали трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Після того, як вона оглянула квартиру і цей варіант їй був до вподоби, вона дала згоду на її придбання. Відповідач та її донька повідомили, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 20.07.1994 виданого Артемівською міською радою, згідно з розпорядження за №5536, власниками квартири [ADDRESS] були відповідач по справі - [PERSON] та її чоловік - [PERSON] . Також повідомили, що співвласник [PERSON] помер і [PERSON] повинна отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса. На той час вони це ще не зробили. Щоб гарантувати домовленість між позивачем та відповідачем, стосовно купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , [PERSON] 19.12.2020 був складений нотаріально заповіт, згідно з яким все майно, яке належить відповідачу на день смерті, вона заповідає [PERSON] , позивачу по справі. Вищезазначений заповіт був оформлений у приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу Бєлявцевої A.B. та зареєстрований в реєстрі за №1773, 1774.? 21.12.2020 їй повідомила відповідач та її донька, яка приїхала в місто Бахмут Донецької області з Сербії, де вона на теперішній час мешкає, що у них все готово і щоб оформити договір купівлі-продаж квартири [ADDRESS] , вона повинна віддати раніше оговорену суму 6700 доларів США, що на день написання розписки складало 187 600 гривень. Дані обставини підтверджуються розпискою від 21.12.2020, згідно якої відповідач отримала вищезазначену суму і в подальшому претензій матеріального, морального та іншого характеру до позивача не має і мати не буде. Після того, як вона, позивач у справі, передала грошові кошти за квартиру, відповідачка та її донька передали ключі від квартири [ADDRESS] , так як позивач мешкала в орендованій квартирі і щоб не утворювалась заборгованість за комунальні послуги, вона мала право переїхати в спірне житло. Відразу вона замінила вхідні двері до квартири, так як останні були старі і треба було міняти замки. Приблизно на початку-середині січня 2021 року відповідач повідомила її, що збирається до доньки у гості, яка мешкає в Сербії, а відносно продажу квартири повідомила, що вона дасть доручення на іншу особу, яка отримає свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] залишену після смерті її чоловіка - [PERSON] та звернеться до нотаріуса з приводу укладання договору купівлі-продажу. Дійсно, як їй стало відомо, відповідач надала таке доручення на іншу особу, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , залишену після смерті чоловіка [PERSON] та звернулася до приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу і подала документи для оформлення договору купівлі-продажу. На теперішній час довірена особа відмовляється звернутися і підписати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , так як їй заборонила [PERSON] . Вона подзвонила відповідачу, щоб остання надала пояснення стосовно укладення договору купівлі-продажу. Згідно пояснень відповідача і переписки, відповідач пояснила, що вона передумала продавати за вказаною ціною квартиру і сказала їй, [PERSON] , що сума збільшилася. Якщо позивач бажає її придбати, то хай грошові кошти перерахує їй на картку. Вона з початку погодилася і сказала, що вона передасть грошові кошти в момент укладення договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса перед його підписанням відповідачу особисто або його представнику, на що відповідач повідомила, що тоді квартира не буде продана їй. Вона переживає, що у разі продажу квартири [ADDRESS] іншій особі, вона не зможе отримати з відповідачки грошові кошти, які вже були передані у розмірі 6700 доларів США, що становить на день передачі 187 600 гривень. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.06.2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Топчийов Є.В. в судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.07.1994 госпрозрахунковим бюро по приватизації житла при виконкомі Артемівської міської ради народних депутатів, на підставі розпорядження (наказу) від 20.07.1994 №5536, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно з заповітом серія НМН 336237, посвідченим 19.12.2020 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бєлявцевою А.В., зареєстровано в реєстрі за №№ 1773, 1774, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті усе її майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заповіт посвідчений при свідках [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). З розписки від 21.12.2020 вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 187600 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот) гривень, що на день отримання грошей по курсу Національного Банку України становить 6700 (шість тисяч сімсот) доларів США, за передачу квартири [ADDRESS] . Також у розписці вказується, що в подальшому претензій матеріального, морального та іншого характеру до [PERSON] не має та мати не буде. В розписці вчинено підпис (а.с.6). Судом встановлено, що у зв`язку з похилим віком [PERSON] заповіт від 19.12.2020 за її дорученням, в її присутності та у присутності нотаріуса зачитаний заповідачу уголос та підписаний [PERSON] , та посвідчений при свідках [PERSON] та [PERSON] . Заповіт також зачитаний свідками вголос в присутності [PERSON] та по її особистому проханню, а також в присутності нотаріуса. [PERSON] підтвердила, що заповіт складений з її слів вірно, зміст заповіту їй зрозумілий. Заповіт за дорученням [PERSON] підписано [PERSON] (арк.с.8). Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа мас право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа мас право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту свого права зокрема може бути визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.1, 2 ст. 16 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст.655 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, ч.1 ст.639 ЦК України встановлено право сторін укладати договір у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Зокрема, при укладанні правочину між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, застосовується письмова форма (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Згідно зі ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Також правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Заповімт - правовий документ, зроблений у встановленій законом формі розпорядження дієздатного громадянина (заповідача) на випадок смерті про належне йому майно. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однак, між [PERSON] та [PERSON] не було укладено попереднього Договору купівлі-продажу квартири, в якому зазначено щодо наміру сторін відносно майна. Позивач вказує, що відповідач надала доручення третій особі для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 квартири [ADDRESS] , що залишилася після смерті її чоловіка, [PERSON] , а також подала документи для оформлення договору купівлі-продажу. Проте, договір купівлі-продажу не укладено. Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 532 ЦК України передбачено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. 2. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підстава виникнення забезпеченого завдатком зобов`язання, відсутня, а тому суд, приходить до висновку, що Розписка, надана 21.12.2020 [PERSON] про надання [PERSON] грошових коштів в рахунок придбання квартири [ADDRESS] у сумі 187600 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот) гривень, що на день отримання грошей по курсу Національного Банку України становить 6700 (шість тисяч сімсот) доларів США, за своєю юридичною природою не є Договором про завдаток, оскільки не містить відповідних положень про завдаток, а саме: в розписці не зазначено, що кошти, які сплачуються [PERSON] є завдатком; не укладено в письмовій формі договір, який містить положення про завдаток, а також не укладено основний договір, виконання якого і забезпечено завдатком, а тому сума грошей, яку [PERSON] передала [PERSON] в рахунок сплати вартості квартири, є авансом. Частиною 2 ст. 570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс у цивільному праві - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при невиконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є способом забезпечення виконання зобов`язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов`язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати. Суд звертає увагу, що у Розписці, зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яка передається в рахунок придбання квартири та підпис продавця [PERSON] . Отже, саме між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини з приводу придбання квартири. Тому суд, приходить до обґрунтованого висновку, що цією Розпискою відповідач [PERSON] власноруч посвідчила факт передання їй позивачем грошових коштів у сумі 187600 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот) гривень, що на день отримання грошей по курсу Національного Банку України становить 6700 (шість тисяч сімсот) доларів США (а.с. 6). Таким чином, встановлено, що [PERSON] передала грошові кошти [PERSON] у розмірі 187600 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот) гривень, що на день отримання грошей по курсу Національного Банку України становить 6700 (шість тисяч сімсот) доларів США, в рахунок придбання квартири, але не придбала її з вини відповідача, тому суд приходить висновку, що [PERSON] має право на відшкодування авансу, переданого нею в розмірі 187600 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот) гривень, що на день отримання грошей по курсу Національного Банку України становить 6700 (шість тисяч сімсот) доларів США. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved