Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

27.08.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та сплати відсотків за прострочення грошового зобовязання, посилаючись на наступні обставини. 25 вересня 2015 року він позичив відповідачу [PERSON] 330 000 гривень ( еквівалентно 15 000 доларів США ). Одержання відповідачем [PERSON] зазначеної суми підтверджується його власноручно виконаною розпискою. Відповідач зобовязався повернути йому гроші 27.09.2015 року, а в разі несвоєчасного повернення зобовязався сплачувати за кожен місяць прострочення по 3% в місяць в доларах, від суми позики, що\~ становить на день курс гривні до долара США 27,00 гривень за один долар. Тобто сума боргу становить 405 000 гривень, що еквівалентно 15 000 доларів США, а також три відсотки боргу в місяць, що становить 12150 гривень. В зазначеній\~ в\~ розписці термін, [PERSON] грошей йому не повернув. Відповідач [PERSON] від виконання свого зобовязання фактично ухиляється і навмисно затягує час, його численні звернення до нього з приводу повернення грошей виявилися безрезультатними. До цього часу борг не повернутий, відповідач жодних пояснень з цього приводу не дає. Згідно приписів ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконано у\~ гривні. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого звязку. Розписка підписана відповідачем ( позичальником ), є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та відповідачем. У відповідності до ст.ст. 1049, 1050 та 625 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику, в його випадку гроші, у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням відсотків, розмір яких встановлено договором або законом. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 805 950 гривень боргу за договором позики та відсотки за прострочення грошового зобовязання та судові витрати покласти на відповідача ( а. с. 3-4 ). Ухвалою судді 12 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням\~ ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 03 жовтня 2018 року ( а. с. 13-14 ). У звязку з неявкою відповідача у судове засідання в призначений час, розгляд справи було відкладено на 10 годину 24 жовтня 2018 року ( а. с. 19 ). В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду разом із позовною заявою заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує ( а. с. 8 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином ( а. с. 20 ). Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не зявилися в судове засідання,\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 25 вересня 2015 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 330 000 гривень ( еквівалентно 15 000 доларів США ), про що в матеріалах справи свідчить розписка від 25.09.2015 року ( а. с. 5 ). Одержання відповідачем [PERSON] зазначеної суми підтверджується його власноручно виконаною розпискою. Відповідач зобовязався повернути вищезазначену суму кредитору до\~ 27.09.2015 року доларів США, а в разі несвоєчасного повернення зобовязався сплачувати за кожен місяць прострочення по 3%\~ ( три проценти ) в місяць в доларах США. Встановлено, що в зазначеній в розписці термін [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав та не повернув позивачу отримані грошові кошти. Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивач наголошує на тому, що на неодноразові звернення позивача з приводу повернення грошей, останній ухиляється та до цього часу борг не повернутий, чим порушуються права позивача, позивач не може користуватися своєю власністю ( грошима ) та не можливість останнього вирішити зазначене питання в позасудовому розгляді. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. \~ Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність іншій стороні ( позичальнику ) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку\~ ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду та якості. Договір позики визнається укладеним з моменту передачі грошей або речей, та є договором позики. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу ( боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання ). Отже, оскільки відповідач [PERSON] уникає від виконання взятих на себе зобовязань та не повертає позивачу отриману суму, то позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення боргу за договором позики є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розписки від 25 вересня 2015 року убачається, що відповідач зобовязався повернути вищезазначену суму кредитору до\~ 27.09.2015 року доларів США, а в разі несвоєчасного повернення зобовязався сплачувати за кожен місяць прострочення по 3%\~ ( три проценти ) в місяць в доларах США. Оскільки, відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобовязання та не повернув обумовлену суму в зазначений у розписці строк, то позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача три проценти річних від простроченої суми є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у сумі 8059,50 гривень, які документально підтверджені ( а. с 2 ), то такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved