overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей Дмитра, [INFO], та Романа, [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку, вказавши, що вони з відповідачем припинили спільне проживання, діти проживають з нею і виключно нею утримуються, оскільки відповідач, який є батьком дітей, ігнорує свої батьківські обовязки, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Також позивач просить стягнути з відповідача 150 гривень у відшкодування витрат на оплату юридичної допомоги. При цьому, позивач посилається на положення ст.ст. 180, 182, 183, 191 СК України. В судове засідання позивач не зявилась, надала в суд заяву з просьбою розглянути справу у її відсутності, вказавши, що позов підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча двічі належним чином був повідомлений про дату і час розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Так, судом встановлено, що сторони є батьками малолітніх дітей Дмитра, [INFO], та Романа, [INFO] . (а.с. 4,5) Довідкою виконкому Глуховецької селищної ради Козятинського району підтверджено, що вказані діти проживають з позивачем і знаходиться на її утриманні. (а.с. 6,7) Відповідачем вказана обставина не спростована. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Оскільки відповідач не виконує вказаного обовязку, то, з метою захисту прав дітей і законних інтересів позивача, аліменти на утримання вказаних дітей з відповідача необхідно стягувати на користь позивача за судовим рішенням. Розмір аліментів, який просить позивач стягувати із відповідача не є завищеним. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути 150 гривень у відшкодування витрат на оплату юридичної допомоги (а.с.8).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом з проханням: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 15 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №394. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 вересня 2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені з 20 травня 2015 року, спільне життя не склалось, не зійшлися характерами. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечитиме її інтересам та інтересам їхньої дитини та унеможливлює примирення з відповідачем. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, через канцелярію суду подали заяви, якими позивач позов підтримала та просила його задовольнити, а відповідач визнав позов та не заперечував проти його задоволення. Крім цього, просили здійснити розгляд справи у їх відсутність. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши подані заяви, матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 вересня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 15 вересня 2012 року зроблено відповідний актовий запис №394 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 15.09.2012 року (а.с.5). У сторін це перший шлюб, від якого народився син -[PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.02.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.4). Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Також у судовому засіданні встановлено, що майновий спір відсутній. Спір щодо визначення місця проживання дитини також відсутній. Після розірвання шлюбу дитина залишається з матір'ю, позивачем по справі. З цих підстав подальше існування сім'ї неможливе. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та спільних дітей, що має істотне значення, у зв'язку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Кравченка, буд. 12, кв. 45,46. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Кравченка, буд. 12, кв. 45,46, у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], проте за даною адресою він вже давно не проживає, комунальних послуг не оплачує. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, вислухавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул.Кравченка, буд. 12, кв. 45,46, на підставі договору дарування, зареєстрованого 05.03.2015 року Державним нотаріусом Першої Павлоградської нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] за серією нотаріального бланку НАМ № 691252, НАМ № 691253, р. № 2826, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області. Відповідно до акту ОСББ «Кравченко, 12» від 20.07.2015 року, який складено, сусідами, в будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Кравченко, буд. 12, кв.45,46, [PERSON] не проживає з 30.10.2013 року. В судовому засіданні допитано свідка, [PERSON], [INFO], що проживає за адресою [INFO], кв.114,115, яка повідомила суду, що з сімєю [PERSON] були сусідами більше 27 років, поки у жовтні 2013 року квартиру не купила [PERSON]. Востаннє бачила [PERSON] півтора роки тому за адресою реєстрації, коли [PERSON] виносив речі при продажу квартири. В судовому засіданні допитано свідка, [PERSON], [INFO], що проживає за адресою, [INFO], який повідомив суду, що [PERSON] купила квартиру рік назад. [PERSON] бачив востаннє півтора-два року тому, після продажу квартири не бачив. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Кравченко, буд. 12, кв. 45,46.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON], [INFO], свої вимоги мотивує тим, що 28 квітня 2012 року між сторонами було укладено шлюб. Позивач зазначає, що від шлюбу вони з відповідачем мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею за адресою її реєстрації та повністю перебуває на її утриманні. Пояснює, що 01 липня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Вважає, що оскільки батьки дитини на даний час проживають окремо, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з нею. Позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. В своїх поясненнях посилались на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти визначення місця проживання дитини разом з позивачкою не заперечував, однак просив надавати йому можливість спілкуватися з дитиною. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував з підстав, що у сторін фактично відсутній спір з приводу визначення місця проживання дитини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований 28 квітня 2012 року, актовий запис № 364 (а.с. 6). Від сумісного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а. с. 7). У судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що 01 липня 2015 року рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку за необхідне визначити постійне місце проживання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON], [INFO], оскільки з матеріалів справи та пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що наявна спільна згода сторін з приводу місця проживання дитини разом з позивачем. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить шлюб розірвати, посилаючись на обгрунтування викладені у позовній заяві. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомляючи про причини неявки, хоча про час і місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку (а.с.15). З'ясувавши позицію позивачки та дослідивши матеріали справи, суд уважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з відповідачем [PERSON] 18 грудня 2009 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області. Від спільного шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на життя, звички у побуті, ставлення до людських цінностей, через несумісність характерів та розбіжність в вирішенні побутових питань між сторонами часто виникали непорозуміння. З липня 2015 року сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не пов'язані спільним побутом, фактичні шлюбні відносини припинено. Шлюб носить формальний характер, збереження та примирення неможливе. Позивач вказує, що дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити їй прізвище набуте у шлюбі. До проведення судового засідання позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. До проведення судового засідання відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву, просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти задоволення позову. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для розірвання шлюбу, суд позов задовольняє і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Після розірвання шлюбу прізвище позивачу [PERSON] не змінювати, залишити їй прізвище набуте у шлюбі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 13 квітня 2002 року в відділі реєстрації актів цивільного стану в м. Очакові Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачем має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки, постійні сварки та зради з боку відповідача сумісне життя є неможливим. Подружні стосунки не підтримують з кінця 2009 року. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивачки, [PERSON], в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить про їх задоволення. Крім того, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі та просить залишити позивачці прізвище, взяте при реєстрації шлюбу [PERSON]. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подавав. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 квітня 2002 року в відділі реєстрації актів цивільного стану в м. Очакові Миколаївської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 38. Зазначений факт підтверджуються дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 016669. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП № 112889. Причинами розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки, постійні сварки та зради з боку відповідача. Подружні стосунки сторони не підтримують з кінця 2009 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 12.03.2009 року помер її батько [PERSON], який постійно проживав в [INFO]. Після смерті батька вона є спадкоємицею за законом. Окрім неї, спадкоємицею була також мати спадкодавця [PERSON], яка вказаної спадщини не прийняла, оскільки померла 07.09.2009. Згідно заповіту [PERSON] від 06.04.2009 року, своє майно вона заповіла для [PERSON]. До складу спадщини [PERSON] входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лагодинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області. Звернувшись в Красилівську державну нотаріальну контору з приводу отримання спадщини батька та оформлення прав на неї, вона отримала постанову державного нотаріуса від 22.07.2015 про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану спадщину у звязку з пропуском нею встановленого законом строку для її прийняття. Встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті батька вона пропустила з поважної причини, оскільки з 03.09.2015 по 20.09.2009 перебувала на стаціонарному лікуванні в Житомирській міській лікарні №1 з приводу двостороннього запалення легень, ускладненого плевритом, що підтверджується довідкою №472/в від 15.09.2015. З викладених підстав, посилаючись на вимоги ст. 1272 ч.3 ЦК України, просить визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіслала заяву в якій вказала, що позов визнає повністю, просить розглянути справу за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Обставин, які свідчать про те, що визнання відповідачем пред'явленого позову суперечить закону, порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON], які між собою являлися відповідно донькою та матірю, що необхідно для оформлення спадщини. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] до суду не зявилися, надавши суду заяву про підтримання вимог та розгляд справи у їх відсутність / а. с. 18 /. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. При вирішенні заяви [PERSON] покладався виключно на розсуд суду / а. с. 19 /. Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON], виходячи з наступного. Так, згідно з вимогами глави 6 розділу IV ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Як убачається з матеріалів справи, 24 вересня 1998 року в с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області померла [PERSON], про що Ковердинобалківською сільською радою Шишацького району Полтавської області 25 вересня 1998 року в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено актовий запис за № 13 та видано свідоцтво про смерть серії І КЕ № 086296 / а. с. 10 /. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Ковердинобалківської сільської ради Шишацького району Полтавської області, останнім постійним місцем проживання нині померлої [PERSON] було с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області, разом з якою були зареєстровані та проживали донька [PERSON] та онука [PERSON] / а. с. 12 а /. Поряд з цим, 04 січня 2007 року у цьому ж населеному пункті померла [PERSON], дошлюбне прізвище якої [PERSON], про що Ковердинобалківською сільською радою Шишацького району Полтавської області 10 січня 2007 року в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис за № 1 та видано свідоцтво про смерть серії І КЕ, № 060580 / а. с. 7 /. Згідно свідоцтва про народження нині померлої [PERSON] серії ЯД № 269941 від 18 серпня 1953 року, її матірю значиться [PERSON] / а. с. 8 /. При цьому, нині померла [PERSON] являється матір'ю заявниці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії І КЕ № 436012 від 01 квітня 1977 року, виданим Михайликівською сільською радою Шишацького району Полтавської області / а. с. 6 /. За даними Ковердинобалківської сільської ради Шишацького району Полтавської області, останнім постійним місцем проживання нині померлої [PERSON] було с. Ковердина Балка Шишацького району Полтавської області, разом з якою проживала донька [PERSON] / а. с. 11 /. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що померлі 24 вересня 1998 року [PERSON] та 04 січня 2007 року [PERSON] дійсно були відповідно матірю та донькою, а тому виникла необхідність встановлення факту родинних відносин між ними для подальшого оформлення спадщини заявницею [PERSON], а від так заявленні останньою вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved