Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

28 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просять суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 52 в будинку 30 по вулиці Заводська м.Павлоград Дніпропетровської області. Позовна заява\~мотивована тим,\~що позивачє власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично не проживає з жовтня 2012 року та по теперішній час. Особисті речі відповідача в будинку відсутні. Відповідач є рідним сином чоловіка позивача. На теперішній відповідач не проживає за зареєстрованою адресою без поважних причин більше одного року. Через це також виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідача, виникають складнощі з оформленням субсидії. Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в яких просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 02 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 5073, належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно. У вищевказаній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями з адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 25 жовтня 2018 року, довідкою № 4240 від 27 вересня 2018 року про реєстрацію та склад сімї, виданою комунальним підприємством «Міський інформаційно-розрахунковий аналітичний центр» Павлоградської міської ради. Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного 27 вересня 2018 року головою правління обєднання співвласників багатоквартирного будинку Заводська, 30 [PERSON], у квартирі [ADDRESS], громадянин [PERSON] має реєстрацію за цією адресою, але фактично не проживає з моменту реєстрації з жовтня 2012 року, за вказаною адресою мешкають дві особи: [PERSON], [PERSON]. Акт складено в присутності та підписаний сусідами [PERSON] (кв. 60), [PERSON] (кв. 39), [PERSON] (кв. 27). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON]. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16. Зважаючи на вищевикладені норми законодавства та враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved