Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

27.05.2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 1172, 0 кв.м.; житловою площею 347 кв.м., що складається з приміщень, які становлять квартири та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 74 від 31.01.2014 р., позивач є власником та користувачем земельної ділянки по [ADDRESS]. Позивач власними зусиллями та господарським способом побудував індивідуальний будинок літ. «А-2», загальною площею 1172, 0 кв.м.; житловою площею 347, 00 кв.м.; що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок складається з приміщень, які становлять квартири. На даний час житловий будинок придатний для експлуатації. Однак, у зв'язку з тим, що будівництво було проведено без належного дозволу, він вимушений звернутися до суду. Позивач до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Харківської міської ради до судового засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Інспекції ДАБК у Харківській області до судового засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, просив слухати справу за відсутності представника Інспекції ДАБК у Харківській області, що суд вважає за можливе. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 74 від 31.01.2014 р., позивач є власником та користувачем земельної ділянки по [ADDRESS]. Позивач власними зусиллями та господарським способом побудував індивідуальний будинок літ. «А-2», загальною площею 1172, 0 кв.м.; житловою площею 347, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок складається з приміщень, які становлять квартири. На даний час будинок придатний для експлуатації. З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації житлової будівлі позивачем було замовлено технічний висновок про стан будівельних конструкцій та можливість подальшої експлуатації самовільно збудованих нежитлових будівель, в якому зазначено, що технічний стан самовільно побудованої житлової будівлі літ. «А-2», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - нормальний, відповідаючий вимогам експлуатаційної надійності, а також вимогам безпечної експлуатації будівель в цілому. Існуючі об'ємно планувальні рішення житлової будівлі літ. «А-2» відповідають вимогам будівельно-технічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших діючих норм та правил. Будівництво велося за особисті кошти позивача, будівництво закінчено, що підтверджується технічним паспортом. Судом не встановлено, що під час здійснення будівництва було порушено будь-чиї права. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» №1952-ІV від 01.07.2004р. обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб. Згідно положень Цивільного кодексу зазначений будинок відноситься до об'єктів нерухомого майна, тобто до об'єктів, право власності на які підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності становлять три складові (ст. 317 ЦК України): право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Всупереч викладеним вище нормам позивач не може в повній мірі здійснити своє право власності щодо побудованого будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Вищевказані приміщення закінчені будівництвом. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до п. 10 додатку №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мін'юсту №7/5 від 07.02.2002р. є рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. У ході судового розгляду справи не було встановлено факту порушення прав інших осіб, при здійсненні позивачем будівництва будинку. Таким чином, судом встановлено, що будівництво будинку, виконано з дотриманням санітарно-технічних вимог та не порушує права інших осіб. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що з огляду на положення про диспозитивність цивільного судочинства відповідачем не надано належних доказів які б спростовували доводи позивача. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved