Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

28.09.2016 року до Вінницького районного суду Вінницької області звернувся позивач із позовом до [PERSON] сільської ради Вінницького району про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 21 вересня 2014 року померла його мати його -[PERSON] в с. Оленівка, Вінницького району.Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається : з житлового будинку, що розташований в с. Оленівка по вулиці Леніна (Соборна), 49, Вінницького району; присадибної земельної ділянки площею 0, 3236 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд 0, 2500 га, та для ведення особистого підсобного господарства 0,0736 га; земельної ділянки площею 2,2140 га у межах згідно з планом, що розташована на території [PERSON] сільської радиВінницького району, цільовим призначенням для веденнятоварного сільськогосподарського виробництва. Вказує, що згідно заповіту від 25 жовтня 2007 року спадкодавець [PERSON] все своє майно, де б воно не було б і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належало їй до дня смерті заповіла йому, даний заповіт не змінено і не скасовано. Інших спадкоємців першої черги за законом та спадкоємців за заповітом немає. Спадщину після смерті матері він прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк у нотаріальну контору. Але оформити свої спадкові права на вищезазначене спадкове майно в нотаріальній конторі він не має можливості, оскільки в його свідоцтві про народження в графі мати помилково записана [PERSON] замість вірного [PERSON], а також спадкодавець отримала свідоцтво №29 на право особистої власності на будинковолодіння, виданого 25.06.1990 року виконкомом [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів, на підставі рішення виконкому Вінницької районної [PERSON] народних депутатів №128 від 19.05.1988 року, в якому зазначено, що ціле будинковолодіння належить колгоспному двору, головою якого є спадкодавця [PERSON] Тому нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом. Просить суд, ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, що [PERSON], яка померла 21 вересня 2014 року є рідною матір'ю позивача. Визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Оленівка, вулиця Леніна (Соборна),49, Вінницького району; на земельну ділянку, яка знаходиться в с. Оленівка Вінницького району, розміром 0,3236 га в межах згідно з планом, що розташована на території [PERSON] сільради, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, 0,2500 га, та для ведення особистого підсобного господарства 0, 0736 га; на земельну ділянку площею 2.2140 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Вінницького району, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в яких позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб. Вивчивши позов та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтованій та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 вересня 2014 року померла [PERSON] в с. Оленівка, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, що розташований в с. Оленівка, по вулиці Леніна (Соборна), 49, Вінницького району, який належав померлій згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння №29. З даного свідоцтва вбачається що будинок належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.16), відповідно до копій погосподарських книг [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області домоволодіння в с. Оленівка по вулиці Леніна (Соборна), 49, Вінницького району, станом на 15.04.1991 року відносилось до категорії колгоспних дворів.Головою колгоспного двору згідно по господарських книг станом на 1991 рік значиться [PERSON], члени колгоспного двору відсутні.(а.с.29). Також відкрилась спадщина на присадибну земельну ділянку площею 0, 3236 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд 0, 2500 га, та для ведення особистого підсобного господарства 0, 0736 га., що належала померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №6361 виданого на підставі рішення 16 сесії 3 скликання [PERSON] сільської ради народних депутатів від 10.07.2001 року (а.с.17) та на з земельну ділянку площею 2, 2140 га у межах згідно з планом, що розташована на території [PERSON] сільської ради Вінницького району, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №046652, виданий на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 16 квітня 2004 року №326 (а.с.10). Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], оскільки, за життя [PERSON] 25.10.2007 року склала заповіт, яким заповіла позивачу, на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, копія якого надана суду (а.с.10). Спадщину позивач після смерті матері прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк у нотаріальну контору. Відсутність інших спадкоємців, які мають право на спадщину, підтверджується копією спадкової справи № 34/2015 року, заведеної після смерті [PERSON] Оформити свої спадкові права на спадкове майно в нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки в свідоцтві про народження позивача в графі мати помилково записана [PERSON] замість вірного [PERSON], а також спадкодавиця отримала свідоцтво №29 на право особистої власності на будинковолодіння, видане 25.06.1990 року виконкомом [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів, на підставі рішення виконкому Вінницької районної [PERSON] народних депутатів №128 від 19.05.1988 року, в якому зазначено, що ціле будинковолодіння належить колгоспному двору, головою якого є спадкодавиця. Також у зазначеному вище правовстановлюючому документі відсутній відбиток гербової печатки виконкому [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів та підпис посадової особи, що підтверджується листом з нотконтори від 03.08.2016 року №2084/02-17 (а.с.73). А згідно листа нотаріуса від 11.11.2016 року № 3184 /02-17, в державних актах на право приватної власності на земельні ділянки серії ВН №6361 та ВН №046652 містяться підчистки та покреслення. Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON], а саме, що [PERSON], яка померла 21.09.2014 року, була матірю позивача [PERSON], підтверджується вищезазначеним свідоцтвом про народження позивача в частині прізвища та по-батькові матері, копією довідки виконкому [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області № 314 від 11.08.2016 року (а.с. 32), виписками з погосподарських книг (а.с. 19-29). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, субєктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами, так як дані факти мають юридичне значення, від них залежить виникнення спадкових прав позивача [PERSON] при спадкуванні майна після смерті його матері [PERSON] Тому , факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON], а саме, що [PERSON], яка померла 21.09.2014 року, була матірю позивача [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження позивача в частині прізвища та по-батькові матері, копією довідки виконкому [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області № 314 від 11.08.2016 року (а.с. 32), виписками з погосподарських книг (а.с. 19-29). Частина 1 ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають ті особи, які \~ визначені у заповіті. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння по вул. Леніна (Соборна), 49, в с. Оленівка, Вінницького району, відноситься до категорії колгоспного двору, згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння №29, спірний будинок належить колгоспному двору, головою якого є спадкодавець [PERSON], згідно копії погосподарських книг станом на 1991 рік, в даному будинку була зареєстрована лише спадкодавець; в державних актах на право приватної власності на земельні ділянки серії ВН №6361 та ВН №046652 , видані [PERSON], містяться підчистки та покреслення. Тому в позасудовому порядку оформити свої права на спірний житловий будинок та земельні ділянки позивач не має можливості, в свою чергу, в судовому засіданні судом встановлено, що позивач як спадкоємець прийняв спадщину після смерті матері , так як подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством. Також задоволення даного позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved