Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

27 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів ПАТ «СК «Саламандра» та [PERSON] із вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування (том 1, а. с. 2-8). В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивачу належить транспортний засіб «Ford», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 31 жовтня 2019 року о 16 годині 30 хвилин на перехресті пр. Б. Хмельницького та дороги без назви у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі його автомобіля «Ford», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та транспортного засобу «ВАЗ 21154», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень й, відповідно, матеріального збитку. Вказані обставини встановлені та підтверджуються постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року у справі № 204/8292/19, якою встановлена вина [PERSON] у даній дорожньо-транспортній пригоді. Висновком експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № 011/20 від 23 січня 2020 року, встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 273657 гривень 98 копійок, ринкова вартість вказаного автомобіля на момент пошкодження складає 170784 гривень 96 копійок та ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 41201 гривню 40 копійок. Оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, тобто відновлення автомобіля є економічно невигідним, а транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином позивачеві завдано майнову шкоду на загальну суму 129583 гривні 56 копійок. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21154», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована страховою компанією ПАТ «СК «Саламандра» на підставі полісу серії АО33316727 від 22 квітня 2019 року. Відповідно до п. 4 полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 100000 гривень, розмір франшизи 0 гривень. 05 лютого 2020 року позивач звернувся до ПАТ «СК «Саламандра» із заявою про здійснення страхового відшкодування, яку було зареєстровано за № 8661. 26 червня 2020 року на рахунок позивача було зараховано страхове відшкодування в сумі 79932 гривні 54 копійки, тобто на 20067 гривень 46 копійок, менше ніж це передбачено страховим полісом, а тому вказана сума підлягає стягненню із ПАТ «СК «Саламандра», а залишок матеріального збитку у розмірі 29583 гривні 56 копійок має бути стягнуто з відповідачки [PERSON] 11 вересня 2020 року представник позивача адвокат Тарасевич С.В. звернувся до ПАТ «СК «Саламандра» із адвокатським запитом та вимогою надати копії документів, на підставі яких ПАТ «СК «Саламандра» було прийнято рішення про виплату позивачеві страхового відшкодування у розмірі 79932 гривні 54 копійки, однак вказаних документів йому надано не було. У своїй відповіді ПАТ «СК «Саламандра» від 26 грудня 2008 року № 758-0-2-08-19 на вказаний адвокатський запит було зазначено про те, що страхова компанія вважає за можливе не виконувати вимоги Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та не надавати копії запитуваних документів. Позивач звернувся за захистом своїх прав до суду, у зв`язку із чим просить суд стягнути з ПАТ «СК «Саламандра» недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 20067 гривень 46 копійок та із [PERSON] матеріальний збиток у розмірі 29583 гривні 56 копійок, а також судовий збір та витрати на проведення експертизи у розмірі 2800 гривень. Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків (том 1, а. с. 56). 09 листопада 2020 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 30 жовтня 2020 року, позивачем усунуто (том 1, а. с. 60-69). Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження, та призначено підготовче судове засідання на 13 годину 00 хвилин 10 грудня 2020 року (том 1, а. с. 70), яка надіслана учасникам справи 12 листопада 2020 року за вихідним № 24542/20-вих/2/204/1989/20 (том 1, а. с. 71). 18 грудня 2020 року на адресу суду від представника ПАТ «СК «Саламандра» - адвоката Терзі О.С., надійшов відзив на позовну заяву (том 1, а. с. 81-88), в якому викладені заперечення проти позову, в частині позовних вимог до ПАТ «СК «Саламандра», в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що ПАТ «СК «Саламандра» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в повному обсязі. Вказує, що 19 листопада 2019 року за участю суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] та [PERSON] було оглянуто пошкоджений транспортний засіб «Ford», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та [PERSON] підписано акт огляду без будь-яких зауважень. Відповідно до звіту № 19-11-19Р від 03 грудня 2019 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Focus», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 229012 гривень 06 копійок, вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди становить 186211 гривень 98 копійок, вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди складає 106279 гривень 44 копійки. Із вказаного звіту вбачається, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а тому транспортний засіб вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є технічно неможливим чи економічного необґрунтованим. Тому, в порядку, встановленому ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачеві відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 79932 гривні 54 копійки, виходячи із розрахунку 186211 гривень 98 копійок -106279 гривень 44 копійки. 03 березня 2020 року був затверджений страховий акт № 0024414.10.19/1, а 26 червня 2020 року позивачеві здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 79932 гривні 54 копійки, що підтверджується платіжним дорученням № 17886. Висновок експертного дослідження № 011/20 від 23 січня 2020 року, що наданий позивачем, в силу вимог ст. 106 ЦПК України, не можна вважати висновком експерта через те, що експерт не був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а сам зміст даного дослідження жодним чином не спростовує зміст звіту № 19-11-19Р від 03 грудня 2019 року та звіту № 406/12-19 від 15 грудня 2019 року. Оскільки на дату подачі позову позивач не доводить факт ремонту пошкодженого транспортного засобу та не доводить, що фактичні витрати перевищують розмір страхового відшкодування, то підстави для стягнення з [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, відсутні в силу відсутності доказів, що підтверджують наявність такої різниці. Доводи позивача з приводу того, що «начебто через безвідповідальну поведінку» ПАТ «СК «Саламандра» позивач був позбавлений можливості отримати копії матеріалів страхової справи, є завідомо маніпулятивними та недостовірними, оскільки у відповіді на адвокатський запит Тарасевича С.В. ПАТ «СК «Саламандра» повідомило останньому про його право та право [PERSON] на ознайомлення із вказаними матеріалами та отримання консультаційної допомоги. Однак, з невідомих для ПАТ «СК «Саламандра» причин, жоден з них не виявив бажання знайомитися з матеріалами страхової справи, що свідчить виключно про небажання реалізувати свої права та незацікавленість в результаті розгляду страхової справи, що, як наслідок, стало підставою для зазначення в позові завідомо недостовірних даних та маніпулятивних пояснень. Приписи ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять прямої вказівки, що ознайомлення передбачає саме обов`язок надання копій документів, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди, а це є правом страхової компанії. Надано попередній розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, що становить 6760 гривень. Прохає суд вказану позовну заяву залишити без задоволення. 14 січня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] - адвоката Тарасевича С.В., на відзив (том 1, а. с.189-197), в якій він прохає відзив залишити без розгляду, а справу розглянути за наявними у ній матеріалами без врахування відзиву та доданих до нього документів. В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що відзив на позовну заяву підписаний неповноважною особою, оскільки надана на підтвердження повноважень адвоката Терзі О.С. копія ордеру не містить його підпису. Також вказано, що до опису-вкладення у лист із відзивом вбачається, що до нього додано оригінал ордеру ВІ № 1024754, що не відповідає дійсності. Таким чином, відповідачем ПАТ «СК «Саламандра» відзив у встановлений законом строк не подано, поважність причини ненадання якого не повідомлено. Крім того, до відзиву додано докази, які жодним чином не засвідченні, тобто відповідач не підтвердив відповідність таких копій письмових доказів оригіналам, які у нього знаходяться, що є порушенням вимог ч. 5 ст. 178 та ст. 95 ЦПК України. Посилання ПАТ «СК «Саламандра» на звіт про оцінку транспортного засобу № 19-11-19Р від 03 грудня 2019 року та звіт про оцінку вартості пошкодженого автомобіля № 406/12-19 від 15 грудня 2019 року, які виконані на замовлення ТОВ «Фінанс-лайн», які не можуть бути страховиком в розумінні ст. 2 Закону України «Про страхування», не є підставами для визначення шкоди, завданої позивачу у зв`язку зі знищенням належного йому транспортного засобу. 03 березня 2020 року ПАТ «СК «Саламандра» був затверджений страховий акт № 0024414.10.19/1, яким було визнано вимоги заявника обґрунтованими та затверджено розмір страхового відшкодування, однак доказів направлення зазначеного страхового акту позивачу суду не надано, вказаний акт позивачем не отримано. Посилання ПАТ «СК» Саламандра» на вимоги Закону України «Про Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як на підставу відмови у наданні копій страхової справи, є необґрунтованим, оскільки вимога надати копії документів була обґрунтована вимогами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Попередній розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу наданий ПАТ «СК «Саламандра» є необґрунтованим, оскільки не надано договору про надання правничої допомоги, на підставі якого сторонами було погоджено розмір сум, що підлягають стягненню. 14 січня 2021 року на адресу суду від представника відповідача ПАТ «СК «Саламандра» - адвоката Терзі О.С., надійшли заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень (том 1, а. с. 205-215). В обґрунтування заперечень зазначено, що 11 листопада 2020 року на електронну адресу суду ним було направлено клопотання про надання копії ухвали про відкриття провадження, до якого долучено ордер та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань відносно ПАТ «СК «Саламандра», що були підписані його електронним цифровим підписом. Також зазначає, що в матеріалах справи міститься ордер, який містить всі обов`язкові реквізити, в тому числі печатку та підпис адвоката, а тому повноваження представника ПАТ «СК «Саламандра» підтверджені належним чином, а відтак і відзив на позовну заяву підписаний належною особою. Повноваження ТОВ «Фінанс-Лайн» діяти від імені ПАТ «СК «Саламандра» на стадії врегулювання страхового випадку підтверджується положеннями ст. 15 Закону України «Про страхування» та договором про надання агентських послуг (технічний асистанс) № 20/01.03/19 від 01 березня 2019 року. За вказаним договором зі сторони ТОВ «Фінанс-Лайн» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків суб`єктів оціночної діяльності було залучено ФОП [PERSON] , яким складено звіт № 19-11-19Р від 03 грудня 2019 року, та ФОП [PERSON] , яким складено звіт № 403/12-19 від 15 грудня 2019 року. Безпосередньо ТОВ «Фінанс-Лайн» вищевказані звіти не складало, а лише є замовником від ПАТ «СК «Саламандра», натомість складанням звітів займались особи, що мають статус суб`єкта оціночної діяльності, що прямо випливає зі змісту звітів. Примірника заяви про призначення експертизи (на замовлення позивача) та висновку експерта за результатами її проведення від позивача ПАТ «СК» Саламандра» не отримувало всупереч вимогам ст. 83 ЦПК України. Вважає, що оскільки експерт Цаберябий В.М. вже складав на замовлення позивача висновок експертного дослідження № 011/20 від 23 січня 2020 року на стадії врегулювання страхового випадку, то є всі підстави для його відводу з огляду на те, що буде нелогічним, якщо експерт фактично не підтвердить раніше проведене ним дослідження. Позивачем не доводиться розмір фактичних витрат, а тому не зрозуміло з якої суми має розраховуватися різниця, яка підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] , у зв`язку із чим вказана вимога не підлягає задоволенню. Прохає суд, у разі винесення рішення про задоволення позовних вимог до ПАТ «СК «Саламандра»,передати у власність ПАТ «СК «Саламандра» транспортний засіб «Ford», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Представник позивача [PERSON] - адвокат Тарасевич С.В. в судовому засіданні позов підтримав, прохав задовольнити, пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви та відповіді на відзив. Представник відповідача ПАТ «СК» Саламандра» - адвокат Терзі О.С., в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (том 2 , а. с. 10), в якій проти задоволення позву заперечує, обґрунтування викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив підтримує в повному обсязі, в задоволенні позову прохає відмовити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали позовної заяви, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року, що ухвалена у справі № 204/8292/19, [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (том 1, а. с. 47). Із вказаної постанови вбачається, що 31 жовтня 2019 року о 16 годині 30 хвилин на перехресті пр. Б. Хмельницького та дороги без назви у м. Дніпрі, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21154», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не надала переваги в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі та скоїла зіткнення з автомобілем «Ford», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21154», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована страховою компанією ПАТ «СК «Саламандра», на підставі полісу № АО/3316727 від 22 квітня 2019 року (том 1, а. с. 16). 01 листопада 2019 року [PERSON] подано повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку (том 1, а. с. 94-95). 01 березня 2019 року між ПАТ «СК «Саламандра» та ТОВ «Фінанс-Лайн» укладено договір про надання агентських послуг (технічний асистанс) № 20/01.03/19 та додаткову угоду № 1 від 03 березня 2020 року до вказаного договору (том. 1, а. с. 218-221). 19 листопада 2019 року спеціалістом [PERSON] за участі [PERSON] складено протокол огляду транспортного засобу (том 1, а. с. 96-99), з якого вбачається, що у [PERSON] до протоколу огляду транспортного засобу зауважень не має. 03 грудня 2019 року ФОП [PERSON] , на замовлення ТОВ «Фінанс-Лайн», складено звіт № 19-11-19р про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля «Ford Focus», державний реєстраційний номер [NUMBER] (том 1, а. с. 100-116). З вказаного звіту вбачається, що дата виготовлення автомобіля 18 вересня 2012 року, а строк його експлуатації на момент дорожньо-транспортної пригоди - 31 жовтня 2019 року, складає 7,117 років; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 229012 гривень 06 копійок; ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження складає 186211 гривень 98 копійок; коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу становить 0,70398; вартість матеріального збитку - 186211 гривень 98 копійок; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників - 94352 гривні 58 копійок; величини втрати товарної вартості становить 0 гривень. 15 грудня 2019 року ФОБ [PERSON] , на замовлення ТОВ «Фінанс-Лайн», складено звіт № 406/12-19 про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу (том 1, а. с. 117-124), у відповідності до якого ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу складає 106279 гривень 44 копійок. 23 січня 2020 року судовим експертом Цаберябим В.М., за заявою представника позивача, складено висновок експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля № 011/20 (том 1, а. с. 17-45). З даного висновку вбачається, що: дата виготовлення автомобіля 18 вересня 2012 року, а строк його експлуатації на момент дорожньо-транспортної пригоди - 31 жовтня 2019 року, складає 7,08 року; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 273657 гривень 98 копійок; ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження складає 170784 гривні 96 копійок; коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу становить 0,6156; вартість матеріального збитку - 170784 гривні 96 копійок; ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 41201 гривню 40 копійок. 05 лютого 2020 року позивачем до ПАТ «СК «Саламандра» подано заяву про здійснення страхового відшкодування, що зареєстрована за вхідним № 8661 (том 1, а. с. 49). 03 березня 2020 року ПАТ «СК «Саламандра» складено страховий акт № 0024414.10.19/1 (том 1, а. с. 123-124), відповідно до якого страхова сума за полісом № АО/3316727 становить 100000 гривень, а розмір страхового відшкодування 79932 гривні 54 копійки. 05 березня 2020 року представником [PERSON] - адвокатом Тарасевичем С.В., до ПАТ «СК «Саламандра» направлено адвокатський запит щодо надання відповіді за результатами розгляду справи [PERSON] про здійснення страхового відшкодування від 05 лютого 2020 року № 8661, або будь-якої іншої інформації, яка стосується страхового відшкодування на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3316727 від 22 квітня 2019 року (том 1, а. с. 126-128). 09 березня 2020 року представником ПАТ «СК «Саламандра» - адвокатом Терзі О.С., надано відповідь на адвокатський запит представника позивача адвокату Тарасевичу С.В. (том 1, а. с. 129-131), в якій зазначено розмір вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та після неї та роз`яснено порядок виплати страхового відшкодування й те, що про прийняте рішення потерпілого повідомлять письмово у визначений законом строк. 26 червня 2020 року ПАТ «СК «Саламандра» позивачу виплачено страхові відшкодування по страховому полісу у розмірі 79932 гривні 54 копійки (а. с. том 1, а. с. 48, 125). 08 вересня 2020 року представником позивача адвокатом Тарасевичем С.В. до ПАТ «СК «Саламандра» подано адвокатський запит із вимогою про надання належним чином засвідчених документів, на підставі яких ПАТ «СК «Саламандра» було прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 799932 гривні 54 копійки (том 1, а. с. 52-53, 132-134). 11 вересня 2020 року представником ПАТ «СК «Саламандра» - адвокатом Терзі О.С., надано відповідь на адвокатський запит представника позивача адвокату Тарасевичу С.В. (том 1, а. с. 54, 135-136), в якій наголошено, що закон не зобов`язує страхову компанію надавати копії документів, на підставі яких оцінено розмір завданої шкоди, натомість страхова компанія зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складання заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентованої виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Роз`яснено право заявника особисто ознайомитися зі змістом затребуваних ним документів. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року, що ухвалена у справі № 204/8292/19, відповідачку [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, вказаною постановою суду встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, який сторонами у справі не оспорюються, а тому окремому встановленню та доказуванню не підлягає. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає. Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після ДТП. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а сторонами не оспорено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford», державний реєстраційний номер [NUMBER] , перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження. Так, на підтвердження вказаного сторонами надано: позивачем - експертне дослідження по визначенню вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля № 011/20 від 23 січня 2020 року та висновок експерта автотоварознавця № 132/20 від 21 грудня 2020 року, та відповідачем - звіт про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля № 19-11-19Р від 03 грудня 2019 року та звіт про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу № 406/12-19 від 15 грудня 2019 року. Приписами ч. 1 ст. 106 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Отже, експерти повинні бути обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Такий висновок, узгоджується з позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19). З огляду на викладене, суд не приймає до уваги висновок експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля № 011/20 від 23 січня 2020 року, оскільки судовий експерт Цаберябий В.М. не повідомлений про кримінальну відповідальність. Приписами ст. 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно з вимогами ч. 7 ст. 106 ЦПК України, за заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. Так, представником відповідача ПАТ «СК «Саламандра» - адвокатом Терзі О.С. в запереченнях на відповідь на відзив позивача, заявлено про наявність підстав для відводу судового експерта Цаберябого В.М. із посиланням на те, що останній на стадії врегулювання страхового випадку вже складав на замовлення [PERSON] висновок експертного дослідження № 011/20 від 23 січня 2020 року, а відтак брав участь у справі як експерт та він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, оскільки буде нелогічним, якщо експерт фактично не підтвердить раніше проведене ним дослідження. Суд не бере до уваги вказані обґрунтування представника відповідача ПАТ «СК «Саламандра» - адвоката Терзі О.С., оскільки вони спростовуються наступним. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року, судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Результати проведення судової експертизи оформлюються висновком експерта. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 106 ЦПК України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експертне дослідження - дослідження, яке проводиться експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини події, за зверненням юридичних або фізичних осіб. Результати проведеного експертного дослідження оформляються висновком експертного дослідження. Тобто, по суті, експертиза від дослідження відрізняється лише статусом. Їх зміст має бути однаковим. В рамках експертизи експерт підписує заяву про кримінальну відповідальність. В рамках експертного дослідження - ні. З огляду на викладене суд доходить висновку про відсутність підстав для відводу експерта Цаберябого В.М., а відтак і про відсутність підстав для не прийняття вказаного висновку для розгляду його судом, тому суд приймає до розгляду висновок експерта автотоварознавця № 132/20 від 21 грудня 2020 року, що складений судовим експертом Цаберябим В.М. Щодо доводів представника позивача - адвоката Тарасевича С.В., з приводу того, що ТОВ «Фінанс-лайн» не може бути страховиком в розумінні ст. 2 Закону України «Про страхування», а тому звіти про оцінку транспортного засобу № 19-11-19Р від 03 грудня 2019 року та про оцінку вартості пошкодженого автомобіля № 406/12-19 від 15 грудня 2019 року, які були ним замовлені, не можуть бути підставами для визначення шкоди, завданої позивачу у зв`язку зі знищенням належного йому транспортного засобу, суд зазначає наступне. Приписами ст. 15 Закону України «Про страхування» передбачено порядок посередницької діяльності у сфері страхування. Вимогами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 15 Закону України «Про страхування», страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01 березня 2019 року між ПАТ «СК «Саламандра» та ТОВ «Фінанс-Лайн» укладено договір про надання агентських послуг (технічний асистанс) № 20/01.03/19, відповідно до якого ТОВ «Фінанс-Лайн» є страховим агентом страховика ПАТ «СК «Саламандра» та зобов`язується виконувати від імені, за рахунок та в інтересах страховика визначені в п. 1.2 вказаного договору послуги асистансу, зокрема: укладати та підписувати від імені страховика договори страхування, у тому числі будь-які договори, акти та інші документи, необхідні для надання страхових послуг; здійснювати повне супроводження укладених договорів від імені страховика; оформляти всі необхідні документи для своєчасних виплат страхових відшкодувань; здійснювати виплати страхових відшкодувань згідно порядку та договору, тощо. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 03 березня 2020 року до вищевказаного договору, договір № 20/01.03/19 від 01 березня 2019 року діє протягом двох років, з автоматичною пролонгацією на наступний календарний рік, в різі якщо, жодна із сторін не висуне заперечень на пізніше 30 календарних днів до дати закінчення її договору. З огляду на викладене, ТОВ «Фінанс-Лайн» діяло в межах та строках, визначених договором, та в порядку, визначеному чинним законодавством України, а тому мало право на укладання договорів від імені ПАТ «СК «Саламандра», зокрема, договорів щодо оцінки транспортного засобу позивача з суб`єктами оціночної діяльності - ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] . Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Приписами ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що суб`єктом оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Відповідно до відомостей Державного реєстру «Суб`єкти оціночної діяльності» (http://www.spfu.gov.ua/ua/list/spf-estimate-registers-subjects.html), ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] зареєстровані, як суб`єкти оціночної діяльності за напрямком діяльності 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів». 10 вересня 2003 року постановою Кабінету Міністрів України № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах. Пунктами 50-55 вказаного Національного стандарту № 1, зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна. 28 жовтня 2004 року постановою Кабінету Міністрів України № 1442 затверджено Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу. Приписами ч. 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади. Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна (незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу його оцінки) передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Відповідно до вимог п. 51 Національного стандарту № 1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Разом із цим, вимогами п. 56 Національного стандарту № 1 визначено, що звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість, а також додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18. У свою чергу, у звіті № 19-11-19Р від 03 грудня 2019 року про оцінку транспортного засобу з метою визначення вартості матеріального збитку, що виконаний ФОП [PERSON] зазначено, що дослідження проведено на підставі інформації, взятої з протоколу огляду від 19 листопада 2019 року (том 1, а. с. 104), тобто без особистого огляду об`єкта дослідження. Однак, у звіті відсутні будь-які письмові заяви оцінювача щодо особистого огляду об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), що є порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Натомість, у вказаному звіті зазначено, що думка оцінювача щодо ринкової вартості об`єкта дійсна тільки на дату оцінки (тобто 31 жовтня 2019 року), а висновок оцінювача має силу тільки при використанні в повному обсязі і тільки з метою, вказаною у даному звіті. Також зазначено, що оцінювач не несе відповідальність за стан складових чи агрегатів, що неможливо досліджувати в ході звичайного інспектування (чи зовнішнього візуального огляду). Строк використання звіту 6 місяців з дати складання звіту при умові відсутності різких змін економічної ситуації в Україні, пов`язаних з податковим законодавством та ін. Також у вказаному звіті не вірно зазначено об`єм двигуна об`єкта оцінки - 1596 см3 (том 1, а. с. 105), тоді як в свідоцтві про реєстрацію цього транспортного засобу зазначено 1597 см3 (том 1, а. с. 14). У свою чергу, у звіті № 406/12-19 від 15 грудня 2019 року про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу, що виконаний ФОП [PERSON] , у письмовій заяві оцінювача зазначено, що оцінку майна проведено на підставі наданих оцінювачу акту огляду від 19 листопада 2019 року і фотоматеріалів, виконаних за допомогою цифрового апарату (том 1, а. с. 118), тобто без особистого огляду об`єкта дослідження, що є порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Однак, далі у звіті (том 1, а. с. 121) зазначено, що визначення ринкової вартості транспортного засобу після ДТП проводилося з урахуванням його технічного стану, встановленого шляхом зовнішнього візуального огляду, що не узгоджується з письмовою заявою оцінювача. Також у вказаному звіті не вірно зазначено об`єм двигуна об`єкта оцінки - 1596 см3 (том 1, а. с. 105), тоді як в свідоцтві про реєстрацію цього транспортного засобу зазначено 1597 см3 (том 1, а. с. 14). Оскільки, сам по собі звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором, а тому він не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17. З огляду на викладене, суд критично ставиться до висновків оцінювачів, викладених у звіті № 19-11-19Р від 03 грудня 2019 року та № 406/12-19 від 15 грудня 2019 року щодо визначення вартості матеріального збитку та вартості пошкодженого транспортного засобу, та не бере їх до уваги, оскільки вони складені з порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до висновку експерта автотоварознавця № 132/20 від 21 грудня 2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачеві, станом на 31 жовтня 2019 року, становить 273657 гривень 98 копійок, що перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження - 170784 гривень 96 копійок. Вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 170784 гривні 96 копійок, а ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані складає 41201 гривню 40 копійок. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках. Розмір завданого майнового збитку позивачем розраховано відповідно до вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шляхом визначення різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином розмір майнового збитку становить 129583 гривні 56 копійок, виходячи із розрахунку 170784 гривень 96 копійок - 41201 гривню 40 копійок. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] , застрахована у ПАТ «СК «Саламандра» на суму 100000 гривень, а страхове відшкодування виплачено позивачу у розмірі 79932 гривні 54 копійки, то з відповідача ПАТ «СК «Саламандра» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 20067 гривень 46 копійок, виходячи із розрахунку 100000 гривень - 79932 гривні 54 копійки. Крім того, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідачки [PERSON] , перевищує страхову суму (суму страхового відшкодування), то із відповідачки [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням. Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідачки [PERSON] на користь позивача становить 29583 гривні 56 копійок, виходячи із розрахунку 129583 гривні 56 копійок - 100000 гривень. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Приписами ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Нормами ч. 5 ст. 139 ЦПК України визначено, що у випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у судового експерта Цеберябого В.М. було замовлено проведення експертного авто-товарознавчого дослідження з метою визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ, вартість якої складає 2800 гривень, та яка ним сплачена, підтвердженням чого є квитанція про оплату наданих експертних послуг від 23 січня 2020 року № 20004 (том 1, а. с. 46). Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позов [PERSON] до ПАТ «СК «Саламандра» та [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення страхового відшкодування, задоволено, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачем доведено, а не співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на оплату експертних послуг у розмірі 1400 гривень, з кожного. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача. При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, через що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок з кожного, виходячи із розрахунку 840,8/2. На підставі викладеного,

Outcome: approved