Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

27 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів у зв`язку з набуттям їх без достатньої правової підстави, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у березні 2019 р. його однокласник [PERSON] запропонував йому купити мотоцикли за його посередництвом. Домовились, що кошти він перерахує на картку його дружини [PERSON] . Зважаючи на це, з 19.03.2019 р. по 24.04.2019 р. він перерахував на картку [PERSON] у АТ «КБ Приватбанк» кошти на загальну суму 70753,77 грн. Однак [PERSON] своїх обіцянок щодо придбання йому мотоциклів не виконав, а 17.08.2019 р. написав йому лист, в якому підтверджував, що взяв кошти, стверджував про порушення умов угоди третіми особами та обіцяв повернути кошти 17.12.2019 року. Вважає, що у даному випадку кошти отримані [PERSON] без достатніх правових підстав, оскільки між мною та нею відсутні будь-які договори чи домовленості, а тому кошти підлягають поверненню. Неодноразово він звертався до [PERSON] та його дружини [PERSON] про повернення коштів, проте це позитивних результатів не дало, кошти і досі йому не повернуті. З огляду на викладене, посилаючись на ст. 1212 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з [PERSON] 70\~753,77 грн. Крім того, посилаючись на ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідачки проценти за користування коштами у сумі 70753,77 грн. у розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 7939,93 грн. А також просить стягнути з відповідачки судові витрати, а саме сплачений ним судовий збір у розмірі 768,40 грн. та 5000,00 грн. на правову допомогу. Позивач у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутністю, а за участю його представника [PERSON] . Представник позивача Прокопцев С.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Відзив, заперечення до позовної заяви суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку заочного провадження, оскільки існують всі умови для ухвалення заочного рішення, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 19.03.2019 року [PERSON] був здійснений переказ грошових коштів у сумі 31\~155,78 грн. на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується дублікатом квитанції АТ КБ Приват Банк № P24A578761861A84513 (a.c.12). 18.04.2019 року [PERSON] був здійснений переказ грошових коштів у сумі 30 552,76 грн. на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується дублікатом квитанції АТ КБ Приват Банк № P24A594728967A62981 (a.c.13). 24.04.2019 року [PERSON] був здійснений переказ грошових коштів у сумі 9 045,23 грн. на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується дублікатом квитанції АТ КБ Приват Банк № BASS_9194632258 (a.c.14). При цьому, будь-які договірні відносини між сторонами відсутні, вказана обставина зазначається позивачем та не спростована відповідачем. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1 ст.11 ЦК України). Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 11, ч.1, ч.2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст.11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) викладено наступний висновок. Предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.\~У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень\~глави 83 ЦК України. Судом встановлено, що правова підстава щодо отримання коштів між сторонами не виникала, договір чи інший правочин не укладався, а тому оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні ст. 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню. Отже суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суму 70\~753,77 грн. як безпідставно набутих коштів підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1,3\~ст. 1214 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до положень\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки за період з 24.04.2019 по 26.12.2019 (247 днів) у розмірі 7 939,93 грн., що розраховано за формулою Пеня = Сума боргу х ставка пені (%)/100%/365 х кількість днів. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком процентів, та стягує з відповідача на користь позивача проценти за користування грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки за період з 24.04.2019 по 26.12.2019 у розмірі 7 939,93 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 70 753,77 грн. та проценти за користування грошовими коштами за період з 24.04.2019 по 26.12.2019 у розмірі 7 939,93 грн. Відповідачем всупереч вимог ст. ст. 11, 12, 13, 76-79 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позову не надано. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви додано квитанцію від 27.12.2019 № 24533438, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн., отже, враховуючи повне задоволення позову, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 768,40 грн. Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з такого. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивач сплатив за надання правової допомоги суму в розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується квитанцією б/н від 27.12.2019, отже сума витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню на користь позивача становить 5 000,00 грн. Інші судові витрати, понесені учасниками справи, відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved