Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

27 серпня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача ДП «Волинський облавтодор» майнову шкоду в розмірі 4750 гривень, завдану їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування позову вказала, що 14 червня 2019 року водій Володимир-Волинської дорожньо-експлуатаційної дільниці ДП «Волинський облавтодор» [PERSON] , керуючи трактором марки «МТЗ 82.157», реєстраційний номер [NUMBER] , на автодорозі Н-22 Устилуг - Луцьк - Рівне 8 км. + 100 м., виконуючи технічний процес по скошуванню на узбіччі автодороги без захисного кожуха, був неуважний та не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого з-під дисків вилітало каміння, яке пошкодило вітрове захисне скло належного їй автомобіля марки «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобіль отримав ушкодження. Вина [PERSON] у спричиненні вказаної ДТП була встановлена постановою Володимир-Волинського міського суду від 01 липня 2019 року, якою також на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Ствердила, що самостійно за 4750 гривень придбала нове вітрове скло до свого автомобіля, які просила стягнути з відповідача з підстав, передбачених ч.1 ст.1166 ЦК України. Окремо просила стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір у розмірі 840, 40 гривень та витрати на професійну правову допомогу в сумі 4000 гривень. Ухвалою суду від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 16 березня 2021 року задоволено заяву про відвід судді Каліщука А.А. у розгляді даної справи, справу передано на розгляд іншому судді Володимир-Волинського міського суду в порядку, встановленому ст.33 ЦПК України. Ухвалою суду від 18 березня 2021 року справу прийнято до провадження головуючим суддею Вітером І.Р. В порядку підготовки справи до розгляду судом задоволені клопотання відповідача, витребувано з архіву Володимир-Волинського міського суду справу № 154/1945/19 про притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, для її огляду в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити. Представник відповідача позов заперечив повністю. В обгрунтування заперечень вказав, що дійсно [PERSON] раніше працював трактористом у Володимир-Волинській ДЕД ДП «Волинський облавтодор». Не заперечив також і факту ДТП, яке відбулось 14 червня 2019 року з участю [PERSON] , внаслідок якого автомобілю позивача було заподіяно ушкодження вітрового скла з лівої сторони у верхній частині, як це відображено у схемі ДТП, що долучена до матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Проте вказав, що позивачем до справи долучені фотокартки із ушкодженням вітрового скла її автомобіля марки «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER] , яке міститься з правої сторони у нижній його частині. Зазначив про відсутність причинного зв`язку між діями [PERSON] 14 червня 2019 року та ушкодженням вітрового скла, що стало причиною для його заміни. Звернув також увагу на те, що подія ДТП мала місце 14 червня 2019 року, а накладна про придбання вітрового скла, що долучена позивачем до справи, була виписана лише 09 липня 2020 року. Ствердив, що наявне на вітровому склі автомобіля позивача ушкодження, яке стало підставою для його заміни, не було заподіяне внаслідок ДТП з участю [PERSON] , а тому підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди немає. Окремо звернув увагу на те, що цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована, проте позивач протягом всього часу не зверталась за отриманням страхового відшкодування. Докази страхування цивільної відповідальності [PERSON] до суду подати відмовився, однак просив відмовити в задоволенні позову із вищевикладених підстав. Заслухавши позиції сторін, дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Так, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З підстав, передбачених вказаною нормою суд не приймає до уваги доводи відповідача про страхування цивільної відповідальності [PERSON] та необхідність звернення позивача із позовом до страхової компанії, оскільки такі доводи у справі не підтверджені жодним доказом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно вимог ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. На підставі ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно усталеної судової практики не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. З наведеного вбачається, що власник транспортного засобу відповідає за шкоду завдану особою, яка керувала автомобілем, у випадках встановлених законом, зокрема коли така особа перебувала у трудових відносинах з власником та заподіяла шкоду під час виконання нею трудових обов`язків. У відповідності\~до ст.82\~ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідачем не заперечувався факт, що 14 червня 2019 року водій [PERSON] перебував у трудових відносинах із ДП «Волинський облавтодор» та на момент спричинення ДТП виконував свої трудові обов`язки. Цей же факт підтверджено у справі довідкою відповідача № 52 від 14 квітня 2021 року. За вказаних обставин судом встановлено, що цивільну відповідальність за шкоду спричинену з вини [PERSON] в час виконання ним трудових обов`язків, повинен нести відповідач. У відповідності до ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відтак, предметом доказування в даній категорії справ є: неправомірність дій особи, факт заподіяння шкоди, причинний зв`язок між такими діями і шкодою, а також розмір заподіяної шкоди. У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування. Спеціальні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди в такій категорії справ повинен доводити відповідач, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, зокрема факт заподіяння шкоди його майновим інтересам та її розмір. Як зазначено вище, ЦПК України визначає випадки звільнення сторони провадження від доказування. Зокрема, у відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ця постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Долученою до справи постановою Володимир-Волинського міського суду від 01 липня 2019 року встановлено, що 14 червня 2019 року [PERSON] , керуючи трактором марки «МТЗ 82.157», реєстраційний номер [NUMBER] , на автодорозі Н-22 Устилуг - Луцьк - Рівне 8 км. + 100 м., виконуючи технічний процес по скошуванню на узбіччі автодороги без захисного кожуха, був неуважний та не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого з-під дисків вилітало каміння, яке пошкодило вітрове захисне скло автомобіля марки «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобіль отримав ушкодження. За результатами судового розгляду даної справи, правопорушник [PERSON] в судовому засіданні визнав свою вину повністю, щиро розкаявся. Його вина у вчиненні правопорушення була підтверджена протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 344827 від 14 червня 2019 року, схемою ДТП та письмовими поясненнями. Вказаною постановою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до дослідженої в судовому засіданні схеми ДТП від 14 червня 2019 року, яка знаходиться у матеріалах справи № 154/1945/19, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав ушкодження переднього вітрового скла з лівої сторони у верхній частині. Інших ушкоджень вказаного транспортного засобу внаслідок ДТП встановлено не було. Дана схема була підписана усіма учасниками ДТП та використана в якості доказу вини [PERSON] при ухваленні постанови Володимир-Волинського міського суду від 01 липня 2019 року. У відповідності до змісту долученої до матеріалів позову копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , [PERSON] є власником автомобіля марки «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER] . Отже, на підставі ст.ст.81, 82 ЦПК України судом у справі встановлено, що з вини [PERSON] в час виконання ним трудових обов`язків у ДП «Волинський облавтодор», 14 червня 2019 року було заподіяно шкоду майну позивача, що проявилась у виді ушкодження вітрового скла з лівої сторони у верхній частині. Який був розмір та характер вказаного ушкодження вітрового скла, чи потребувало воно ремонту або заміни, сторонами у справі жодним чином не доведено. В той же час, суд звертає увагу і на те, що позивач не подала суду жодного доказу звернень до відповідача із вимогами щодо відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП, належної оцінки заподіяної шкоди внаслідок ДТП, тощо. За долученими до матеріалів справи позивачем фотокартками автомобіля марки «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER] , у нього встановлено пошкодження вітрового скла, яке міститься з правої сторони у нижній його частині. Саме на вказане ушкодження покликалася сторона позивача, як на отримане внаслідок ДТП 14 червня 2019 року з вини [PERSON] , і як на підставу необхідності заміни вітрового скла на нове. Проте суд не вбачає підстав вважати такі твердження обгрунтованими, оскільки вони суперечать дослідженим у справі доказам, зокрема схемі ДТП від 14 червня 2019 року, та вказують на можливість отримання такого ушкодження пізніше за обставин, що не пов`язані жодним чином із подією, яка відбулась 14 червня 2019 року з участю та з вини [PERSON] . Отже, за наявними у справі доказами суд не вбачає причинного зв`язку між отриманим ушкодженням вітрового скла автомобіля позивача, яке зображено на долучених нею фотокартках, та ДТП, яке було спричинене з вини [PERSON] 14 червня 2019 року. На підтвердження вказаного факту також свідчить долучена позивачем накладна № 030-07/20 від 09 липня 2020 року, якою позивач доводить факт придбання у підприємця [PERSON] вітрового скла до автомобіля «Фольксваген Транспортер». За переконанням суду значний проміжок часу (майже рік) між ДТП і придбанням вітрового скла, в сукупності із розбіжностями в описі ушкоджень автомобіля, безпосередньо доводить відсутність вини [PERSON] у заподіянні шкоди, яку позивач просить стягнути в даній справі із ДП «Волинський облавтодор», що у відповідності до ч.2 ст.1166 ЦК України, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того суд звернув увагу і на те, що позивачем у справі жодним чином не доведено її витрат на придбання вітрового скла. Долучена у справі накладна № 030-07/20 від 09 липня 2020 року, якою позивач доводить факт придбання у підприємця [PERSON] вітрового скла до автомобіля «Фольксваген Транспортер», не може бути належним доказом реальних збитків в розмінні ч.2 ст.22 ЦК України, тобто витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. На підставі ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Накладна це обліково-фінансовий документ про приймання, видачу чи відправлення матеріальних цінностей. Згідно з п.44.1 ст.44 та п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. При цьому, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет. Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Отже, документами, які підтверджують понесені витрати, можуть бути платіжні доручення, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг. Позивачем не надано до суду належного доказу понесених нею витрат на придбання вітрового скла до її автомобіля, а тому і з цих підстав суд визнає її позовну вимогу щодо стягнення з відповідача суми в розмірі 4750 гривень недоведеною. На підставі ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: dismissed