Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

29.05.2020 року Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила стягнути зі [PERSON] на їх користь заборгованість за користування земельною ділянкою в сумі 42677,68 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову Кременчуцька міська рада Полтавської області зазначила, що 05.06.2019 року між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та [PERSON] , від імені якої за довіреністю діяв [PERSON] , укладено Договір про відшкодування територіальній громаді м. Кременчука збитків, заподіяних внаслідок використання з порушенням законодавства земельної ділянки загальною площею 1662 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] , в період з 21.12.2017 р. по 01.03.2019 р. включно, що використовується для експлуатації та обслуговування будівлі і споруди. Підставою для укладення даного договору слугував акт по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства від 02.04.2019 р., затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 20.05.2019 р. №717. Відповідач зобов`язався відповідно до п.3.1 договору перерахувати кошти в сумі 68284,30 грн. на спеціальний рахунок міського бюджету за встановленим графіком по 8535,54 грн. щомісячно до 30 числа відповідного місяця. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в повному обсязі, лише частково сплатив борг в сумі 25606,62 грн., залишок складає 42677,68 грн. З огляду на наведене, Кременчуцька міська рада звернулася в суд за захистом майнових прав. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Кременчуцької міської ради Полтавської області не з`явився в судове засідання, хоча був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням. Проте [PERSON] не повідомила причини неявки, не зверталася із заявою про відкладення розгляду справи до суду. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] належать на праві приватної власності будівлі та споруди, розташовані за адресою [ADDRESS] , на підставі Договору про поділ нерухомого майна від 03.12.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О.В, реєстраційний номер якого 2206. Даний факт підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.04.2020 р. за №206654792. Зазначені нежитлові приміщення, розташовані на земельній ділянці площею 1662 кв.м. Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, усі землі комунальної власності в межах м. Кременчук Полтавської області належать територіальній громаді міста. Управління земельними ділянками комунальної власності здійснює Кременчуцька міська рада. Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст.120 ЗК України. Виходячи зі змісту цієї статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебувала у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається з положень ст.120 ЗК України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зважаючи на положення ст.ст. 125, 126 ЗК України, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Відповідно до ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України, визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки площею 1662 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] , а тому не є суб`єктом плати за землю у сфері земельного податку. При цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача - орендна плата. Зважаючи на ці положення, новий власник нерухомості не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею та сплачувати орендні платежі. Всупереч цього, [PERSON] , набувши право власності на об`єкт нерухомості, розташований на вказаній земельній ділянці, свого обов`язку не виконала, договору оренди земельної ділянки з позивачем не уклала, належним чином не оформила правовідносини щодо користування земельною ділянкою. З огляду на те, що речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, [PERSON] не набула належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, провадження № 14-77 цс 18, висловила правову позицію, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року у справі № 922/207/15). За змістом ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Пунктом 2 Порядку № 284 передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. З огляду на те, що [PERSON] використовується земельна ділянка площею 1662 кв.м, на якій розташовані нежитлові будівлі та споруди, що належать відповідачу на праві власності, без відповідних правовстановлюючих документів, комісією по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства складено Акт по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства від 02.04.2019 р., який затверджено рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 20.05.2019 р. №717. Загальний розмір завданих збитків, згідно з актом за період з 21.12.2017 по 01.03.2019 становить 68284,30 грн. Відповідно до п.5 Порядку №284 збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій. 03.06.2020 року Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради за вих. №01-53/1065 направив відповідачу [PERSON] рішення №717 від 20.05.2019 року «Про затвердження акта комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства, за користування земельною ділянкою по [ADDRESS] » та повідомив про необхідність в місячний строк сплатити суму зазначену в акті. 05.06.2020 р. між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та [PERSON] , від імені якої за довіреністю діяв [PERSON] , укладено Договір про відшкодування територіальній громаді м. Кременчука збитків, заподіяних внаслідок використання з порушенням законодавства земельної ділянки загальною площею 1662 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] , в період з 21.12.2017 р. по 01.03.2019 р. включно та використовується для експлуатації та обслуговування будівлі і споруди. Підставою для укладення даного договору слугував акт по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства від 02.04.2019 р., затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 20.05.2019 р. №717. Відповідно до п.3.1 зазначеного договору відповідач [PERSON] зобов`язалася перераховувати кошти в сумі 68284,30 грн. на спеціальний рахунок міського бюджету за встановленим графіком по 8535,54 грн. щомісячно до 30 числа відповідного місяця. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконала в повному обсязі, лише частково сплатив борг в сумі 25606,62 грн., що підтверджено документально. Тому борг [PERSON] за користування землею становить 42677,68 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги Кременчуцької міської ради є законними та обґрунтованими, тому суд вважає за необхідне їх задовольнити. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2102 грн.

Outcome: approved