Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

28.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовну заяву обґрунтовувала тим, що рішенням суду відповідач зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.04.2010 року до досягнення дитиною повноліття. Судове рішення знаходиться на примусовому виконанні в Казанківському РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та станом на 01.11.2018 року, за розрахунком державного виконавця існує заборгованість в розмірі 30695,87 грн. Неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів нарахована позивачем за період з 23.04.2010 року по 01.11.2018 року і складає 100% від суми заборгованості, а саме 30695,87 грн., яка підлягає стягненню на її користь. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється від сплати заборгованості по аліментам та пені, просила суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів на користь позивача на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у сумі 30695,87 грн. та неустойку (пеню) за прострочення спалити аліментів у сумі 30695,87 грн. за період з 23.04.2010 року по 01.11.2018 року. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 13.03.2019 року відкрито провадження в справі за зазначеним позовом про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.04.2019 року було постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.05.2019 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнав. Заперечив щодо заборгованості по сплаті аліментів. Зазначив, що постійно сплачує аліменти у добровільному порядку, передаючи грошові кошти особисто колишній дружині (позивачу) та безпосередньо сину, що підтверджується розписками останніх. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 28.05.2019 року відведено від участі в розгляді зазначеної справи суддю Томашевського О.О. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 30.05.2019 року зазначену справу до розгляду прийняла суддя Іщенко Х.В. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив перенести розгляд справи на іншу дату в зв`язку з епідеміологічною ситуацією в Україні. Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 25.10.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.04.2010 року до досягнення дитиною повноліття. Судове рішення пред`явлено на примусове виконання до Казанківського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до\~Закону України від 26.04.2001 року №2402-III «Про охорону дитинства», охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Згідно з частиною другою\~статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Крім того, відповідно до\~Закону України від 17.05.2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. У\~статті 179 СК України\~зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини, не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180\~СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя\~статті 182 СК України\~у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах, суд приймає до уваги те, що відповідно\~ст.195 СК України,\~заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Відповідно до ч.8\~ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Отже, аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментах надано державному виконавцю, і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження в праві оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК України\~«Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі\~Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається зі змісту позовних вимог, спір між сторонами виник щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не з приводу обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, суд звертає увагу сторони позивача на те, що сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментах, не може бути прийнятий судом в якості підстави для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, оскільки права стягувача аліментів, в даному випадку це права позивача, є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. На підставі викладеного, а також приймаючи до уваги те, що стягнення аліментів, в тому числі і заборгованості по аліментах, яка визначена державним виконавцем, вже проводиться відповідним відділом державної виконавчої служби, задоволення цієї вимоги призведе до фактичного подвійного стягнення заборгованості по аліментах, а тому суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів відсутні, а відтак в їх задоволенні відмовляє. В частині позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд приходить до такого висновку. Відповідно до частини першої\~статті 196 СК України,\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем». Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом, посилається на ту обставину, що в період з 23.04.2010 року по 01.11.2018 року відповідачем не сплачувалися аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 30695,87 грн. Разом з тим, як встановлено судом та підтверджено даними розрахунку по сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] від 13.07.2020 року, станом з 23.04.2010 року по 01.11.2018 року, заборгованість по аліментам на користь позивача [PERSON] відсутня, мається переплата аліментів на суму 1263,61 грн. При цьому відповідач [PERSON] , не маючи постійної роботи, в період з 23.04.2010 року по 01.11.2018 року щомісячно без затримки сплачував в рахунок аліментів належні суми грошових коштів. За змістом ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Позивач [PERSON] не повідомила суду ті обставини, що відповідач [PERSON] сплачував особисто їй аліменти щомісячно, інколи у меншому розмірі, аніж було здійснено нарахування. Про отримання щомісячних сум в рахунок аліментів позивач не повідомила і державного виконавця, у зв`язку з чим було здійснено розрахунок розміру заборгованості. В силу норм\~ст.196 СК України, однією з умов стягнення пені за прострочення сплати аліментів є наявність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти. Дослідженими в справі доказами спростоване твердження позивача про те, що відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів. Натомість, встановлено добросовісність дій відповідача, який сплачував аліменти не маючи постійної роботи та станом з 23.04.2010 року по 01.11.2018 року заборгованість по аліментам на користь позивача [PERSON] відсутня, мається переплата аліментів на суму 1263,61 грн. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку про те, що заборгованість зі сплати аліментів на користь позивача [PERSON] виникла за відсутності вини відповідача [PERSON] . Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених нормами\~ст.196 СК України, для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, а позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. Позивач при звернення до суду судовий збір не сплачувала, суд приходить до висновку, що судовий збір за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed