Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

27 січня 20 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Костянтинівської міської ради Донецької області, третя особа - Перевальська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на наступні обставини. З 12.03.1961 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . [INFO] чоловік помер. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 161,9 кв.м., житловою площею 58,8 кв. м., та земельної ділянки під вказаним домоволодінням кадастровий номер 1412600000:00:023:0510, площею 0,0620 га, яка належала останньому на підставі державного акту на право власності. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори 11.09.2013 року була зареєстрована спадкова справа № 54994529. Вказане спадкове майно вона фактично прийняла у спадщину, оскільки була зареєстрована та мешкала з чоловіком за вказаною адресою. У листопаді 2019 року вона звернулась до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок, однак 13.11.2019 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у спадкоємця документу, який посвідчує право власності спадкодавця на будинок. У грудні 2019 року вона звернулась до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку під житловим будинком, однак 13.12.2019 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через наявність у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження речового права щодо [PERSON] . Тому просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, та особа [PERSON] на майно якого накладено обтяження від 05.06.2006 року за № 3064041 реєстратором Перевальської державної нотаріальна контори на підставі архівного запису № 3 від 22.05.1970 р. є різними особами. Визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 161,9 кв.м., житловою площею 58,8 кв.м., та земельної ділянки під вказаним домоволодінням кадастровий номер 1412600000:00:023:0510, площею 0,0620 га, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Представник позивача адвокат Нагорнюк Д.В. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, прийняття рішення залишив на розсуд суду (а.с.94). Представник третьої особи - Перевальської державної нотаріальна контори у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З`ясувавши вказану позицію сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] у м. Костянтинівка, Донецької області помер громадянин України [PERSON] , актовий запис про смерть №155 від 05.02.2013 року (а.с.16). Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 161,9 кв.м., житловою площею 58,8 кв. м., та земельної ділянки під вказаним домоволодінням кадастровий номер 1412600000:00:023:0510, площею 0,0620 га, яка належала останньому на підставі державного акту на право власності серії ЯИ, №375104 від 29.10.2010 року та була виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.79-84). Позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.03.1961 року (а.с.12). Згідно до ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги та має право на спадкування за законом на майно, яке належало померлому. 14.02.1967 року [PERSON] набув у власність житловий будинок [ADDRESS] , про що йому було видано свідоцтво про право особистої власності на підставі рішення виконкому Костянтинівської міської ради депутатів від 10.02.1967 року. Право власності на житловий будинок 20.02.1967 р. було зареєстровано у реєстрову книгу під № 28/11752 Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації (а.с.31-32). На підставі рішення виконкому Костянтинівської міської ради депутатів від 06.02.1980 року № 33/2 [PERSON] було надано дозвіл на будівництво нового будинку за умови демонтажу старого будинку (а.с.30). У 1985 році він добудував за вказаною адресою новий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 161,9 кв. м., житловою площею 58,8 кв. м. про що 04.02.1985 р. була складена технічна документація - техпаспорт Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації (а.с.33-37). Однак, за життя [PERSON] не оформив правовстановлюючий документ на житловий будинок та не зареєстрував своє право власності. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Вказане спадкове майно позивачка фактично прийняла у спадщину, оскільки була зареєстрована та фактично мешкала з чоловіком за однією адресою, а саме [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги (а.с.38). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд. державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно роз`яснень у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України, наведених у пункті 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. У листопаді та грудні 2019 року позивачка [PERSON] зверталась до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, однак 13.11.2019 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у спадкоємця документу, який посвідчує право власності спадкодавця на будинок, а щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку під житловим будинком 13.12.2019 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через наявність у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження речового права щодо [PERSON] . (а.с.28-29). При цьому, вказане домоволодіння було збудоване [PERSON] у 1985 році, що підтверджується технічною документацією (техпаспортом), тобто до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому, позивачка, як спадкоємець, який прийняв спадщину, має право на оформлення спадкових прав. Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна мається запис, зареєстрований 05.06.2006 12:12:05 за № 3064041 реєстратором Перевальська державна нотаріальна контора на підставі повідомлення 22.05.1970 Шахти «Перевальська», Косіора, на нерухоме майно [PERSON] , внесений на підставі архівної заборони/арешту, архівний запис № 3 від 22.05.1970 року. Вказані відомості зазначені у Інформаційній довідці № 195910389 від 10.01.2020 року. Суд вважає доведеним, що вказане обтяження (арешт) не стосується [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, РНОКПП [NUMBER] , оскільки відсутня будь-яка ідентифікуюча інформація. [PERSON] з 06.08.1969 року був зареєстрований та фактично мешкав адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги (а.с.38). Відповідно до записів у трудовій книжці трудова діяльність [PERSON] розпочалась у 1954 році, весь час він працював на підприємствах виключно Донецької області. Так з 27.01.1966 року по 09.06.1975 року [PERSON] працював на Костянтинівському автотранспортному підприємстві 04674, а тому він не міг бути суб`єктом накладення арешту у 1970 році у Луганській області (а.с.19-20). Докази про будь-який зв`язок [PERSON] з шахтою «Перевальська», Косіора, у справі відсутні. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved