Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 27 травня 2016 року до суду звернулась [PERSON] з позовом, яким просить визнати за нею право власності за заповітом на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 1,85 га, яка розташована на території Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області за межами населеного пункту після смерті [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно заповіту [PERSON], посвідченого секретарем Журавської сільської ради 03 липня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за № 160, вона є спадкоємцем всього майна [PERSON] на випадок смерті останньої. [PERSON] померла 19 грудня 2007 року і після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 1,85 га, розташованої на території Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, що за життя належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЧН № 046881, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3351 від 30 травня 2002 року та виданий власнику. 16 вересня 2016 року вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку нотаріусом відмовлено по тій причині, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку державний акт. Оскільки державний акт про право власності втрачено [PERSON], а дублікат отримати неможливо, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку у судовому порядку. Позивач до початку судового засідання подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 40). Представник відповідача - голова Журавської сільської ради [PERSON], в судове засідання не зявилась, надіслала до суду заяви, в яких просить розглянути справу за її відсутності та не заперечує проти задоволення позову (а.с. 20, 45). На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 30 травня 2002 року [PERSON] отримала державний акт серії І-ЧН № 046881 на право власності на земельну ділянку площею 1,85 га, розташовану за межами населеного пункту с. Журавка Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується довідкою начальника Відділу Держгеокадастру у Варвинському районі Чернігівської області (а.с.10). 03 липня 2006 року [PERSON], [INFO], склала заповіт, посвідчений секретарем Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, яким заповідала все своє майно [PERSON], [INFO] (а.с.8). 19 грудня 2007 року [PERSON] померла (а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,85 га, розташовану за межами населеного пункту с. Журавка Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області. Проте, у видачі позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку державним нотаріусом Варвинської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с. 9). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.\~ З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 1,85 га для ведення особистого селянського господарства, розташована за межами населеного пункту с. Журавка Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, належала [PERSON]. Державний акт на дану земельну серії І-ЧН № 046881\~було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3351 від 30 травня 2002 року та видано власнику. Підстава видачі державного акту на право приватної власності на землю розпорядження Варвинської райдержадміністрації від 23 травня 2002 року № 189. Правовстановлюючий документ державний акт на право власності на земельну ділянку втрачений, а видача дублікатів державних актів з 1 січня 2013 року не передбачена законом. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не приймати її. Позивач [PERSON] виявила свою волю на прийняття спадщини шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно. Відповідач проти задоволення позову не заперечує. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved