Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

27 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати відмову [PERSON] щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], безпідставною; дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] разом з [PERSON] без згоди батька [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в березні 2016 року звернулася до свого колишнього чоловіка [PERSON] з проханням про надання дозволу у формі нотаріально посвідченої заяви на виїзд їхньої спільної доньки [PERSON], [INFO], за кордон для оздоровлення, розширення кругозору дитини. Відповідач заяву проігнорував, дозвіл не надав, до нотаріуса не зявився. Позивачка в судове засідання не зявилась, у своїй заяві на адресу суду просила розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник третьої особи в судове засідання не зявилась, у заяві на адресу суду просила розглянути справу без її участі. Відповідач на виклик до суду не зявився, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідач на підставі матеріалів, що є у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно копії рішення Свердловського міського суду Луганської області від 24 лютого 2014 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2012 року по 24 лютого 2014 року. Від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва серії 1-ЕД №261098 від 21 листопада 2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області. Позивач звернулася з заявою про надання дозволу про виїзд за кордон спільної дитини. Згідно п.3 ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків та в їхньому супроводі. У відповідності до п. 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 (в редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі. Пунктом 4 даних правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Частина 7 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлює, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. В силу положень ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з того, що виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон відповідає її інтересам, за своєю метою має сприяти оздоровленню та загальному розвитку дитини, відсутність згоди Відповідача в розрізі даних правовідносин порушує її права та інтереси. Відповідно ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно вимог ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі вимог до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У зв'язку з тим, що жодного з обов'язків щодо виховання та розвитку дитини [PERSON], що передбачені ст. 150 СК України, її батьком [PERSON] не виконувались та не виконуються, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги. П. 18 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved