Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

27.07.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 22\~233,36 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку по заробітній платі у розмірі 7167,62 грн. та грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 8000,00 (вісім тисяч) грн. Свій позов позивач мотивував тим, що позивач з 17.08.2011 працював у ПАТ «Черкасиобленерго» та обіймав посаду електромонтера з випробувань та вимірювань IV групи. Відповідно до наказу керівника підприємства № 51-п/тз від 01.06.2017 позивача було звільнено з роботи за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати в розмірі 22\~233,36 грн. Оскільки з дня звільнення позивача відповідач не сплатив йому заробітну плату, тому, відповідно до ст. 117 КЗпП України, тому з 01.06.2017 по день фактичного звернення до суду, а саме 27.07.2016 позивач просить також стягнути середній заробіток за весь час затримки на користь в розмірі 7167,62 грн. Крім цього, оскільки заробітну плату в повному обсязі ПАТ «Черкасиобленерго» фактично не виплачує, відповідно весь цей період позивач змушений був відмовляти собі у всьому необхідному для забезпечення нормального життя, а саме: позивач не має повноцінного харчування; економить на світлі та опаленні, внаслідок чого часто хворіє на ОРЗ, так як температура повітря в будинку нижча за норму, а також позивач вимушений був узяти у свого знайомого гроші в борг, в зв'язку з чим гостро відчуває свою відповідальність по поверненню боргових коштів, що призводить до душевного хвилювання, тому позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну мені моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн. Позивачем подана заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку по заробітній платі з 01.06.2017 по 02.03.2018 у розмірі 39491,28 грн. та грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 8000,00 (вісім тисяч) грн. Позивач та представник позивача у судове засідання з'явилися, змінені позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову заперечував повністю, вказавши, що повний розрахунок провів з позивачем 07.08.2018, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.06.2017 по 07.08.2017 становить 13612,32 грн., несвоєчасна виплати зарплати відбулась не з вини відповідача, а тому відповідач не повинен виплачувати середній заробіток за час затримки позивачу, проти вимог щодо стягнення моральної шкоди також заперечував, мотивуючи тим, що в матеріалах справи немає жодного належного та допустимого доказу про моральні страждання, втрати позивачем нормальних життєвих зв'язків чи докладення додаткових зусиль для організації свого життя. Також відсутні достовірні та належні докази на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між діями ПАТ «Черкасиобленерго» та морального збитку позивача. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах\~заявлених вимог,\~вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що згідно з трудовою книжкою серії БТ-ІІ №6664955 від 04.06.1999, яка належить [PERSON], 05.09.2008 на підставі наказу №67-п від 05.09.2008 [PERSON] був прийнятий на роботу майстром з експлуатації розподільних мереж 3 групи. 01.06.2017 на підставі наказу №51-п/тз від 01.06.2017 [PERSON] був звільнений з роботи за згодою сторін за п.1\~ст. 36 КЗпП України\~(а.с.5). Відповідно до наказу №51-п/тз від 01.06.2017 [PERSON], електромонтер з випробувань та вимірювань ІV групи був звільнений 01.06.2017 за п.1 ст. 36\~КЗпП України\~за угодою сторін. [PERSON] було наказано виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку 16 календарних днів за період роботи з 05.09.2016 по 01.06.2017 (а.с.4). Згідно з довідкою №38 від 14.06.2017, виданою ПАТ «Черкасиобленерго» в особі відокремленого підрозділу: Шполянський район електричних мереж, станом на 01.06.2017 заборгованість по заробітній платі при звільненні [PERSON] становить 22 233,36 грн. (а.с.6). Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) №37 від 14.06.2017, виданою ПАТ «Черкасиобленерго» в особі відокремленого підрозділу: Шполянський район електричних мереж, середня заробітна плата [PERSON] становить 174,82 грн. (а.с.7). Згідно даних довідки №10 від 01.03.2018 про нараховану, виплачену заробітну плату та середньоденний заробіток виданою ПАТ «Черкасиобленерго» в особі відокремленого підрозділу: Шполянський район електричних мереж розрахунок із позивачем остаточно здійснено відповідачем 07.08.2017, середньоденний заробіток, розрахований відповідно до Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 становить 295,92 грн., кількість днів затримки з 01.06.2017 по 07.08.2017 становить 46 робочих дні, розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки становить 13612,32 грн. (а.с.55). Згідно з ч.1\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~ст. 124 Конституції України\~правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~Кодексом. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вказано в п. 20\~Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 01.03.2017 року ухвалив постанову у справі6-2807цс16, предметом якої був спір про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за втрату частини доходу і зробив правовий висновок про те, що механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством. Враховуючи викладене, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Позивача було звільнено 01.06.2017. Заробітна плата виплачена повністю 07.08.2017. Таким чином затримка розрахунку становить 46 робочих днів (червень 2017 - 20 робочих днів, липень 2017 - 21 робочий день, серпень 2017 - 5 робочих днів). Середня заробітна плата позивача становить 295,92 грн. Таким чином, розрахунок середнього заробітку за весь період затримки розрахунку буде розрахований за формулою 295,92 грн. помножити на робочі дні затримки розрахунку, тобто на 46 робочих днів. Отже, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивача становить 13612,32 грн. Відповідно до ст.\~237\~ 1 КЗпП України \~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № відповідно до ст. 237-1\~КЗпП\~(набрала чинності 13.01.2000) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-1389/0/4-12 від 27.09.2012 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті\~3,\~4,\~11,\~31 ЦПК України). Ураховуючи, що\~КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття\~237 -\~1\~цього\~Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 22.04.2012 ухвалив постанову у справі6-23цс12, предметом якої був спір про визнання незаконним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, і зробив правовий висновок про те, що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а\~ст. 237 - 1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі\~ст. 237-1 КЗпП України\~здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Відповідач стверджує, що позивач не надав доказів моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зв'язків чи докладення додаткових зусиль для організації свого життя, та доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між діями ПАТ «Черкасиобленерго» та морального збитку позивача. Позивач вказав, що оскільки заробітну плату в повному обсязі ПАТ «Черкасиобленерго» фактично не виплатило, позивач змушений був відмовляти собі у всьому необхідному для забезпечення нормального життя, а саме: позивач не має повноцінного харчування; економить на світлі та опаленні, внаслідок чого часто хворіє на ОРЗ, так як температура повітря в будинку нижча за норму, а також позивач вимушений був узяти у свого знайомого гроші в борг, в зв'язку з чим гостро відчуває свою відповідальність по поверненню боргових коштів, що призводить до душевного хвилювання. Суд вважає доведеним наявність завданої моральної шкоди позивачеві та причинно-наслідковий зв'язок між невиплатою відповідачем заробітної плати позивачеві та скрутним матеріальним становищем позивача, яким, як наслідок, а тому між завданням моральної шкоди позивачеві та невиплатою відповідачем заробітної плати. Таким чином суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на рахунок позивача моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. В іншій частині позовних вимог позивачеві належить відмовити. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. При задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. за позовні вимоги майнового характеру та 704,8 грн. за позовні вимоги по стягненню моральної шкоди, а всього\~1409,60 грн. На підставі ст.55,\~124 Конституції України,\~ ст.ст.\~116,\~117,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial