Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

27 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 01 вересня 2015 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області. Під час шлюбу з відповідачкою ними за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS]. Однак вказана квартира була оформлена на імя відповідачку [PERSON] і по документам саме вона є єдиною власницею спірної квартири. Вважає, що спірна квартира є його та відповідачки спільною сумісною власністю. У зв,язку з тим, що їх брак на теперішній час розірваний, просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] до попереднього судового засідання не з,явився, надавши суду заяву з проханням розглядати дану цивільну справу без його участі, але за участю його представника [PERSON]. Крім того, вказав, що він підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник позивача, що діє на підставі договору про надання правової допомоги, [PERSON] у попередньому судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] у попередньому судовому засіданні визнала позовні вимоги позивача у повному обсязі, підтвердила той факт, що спірна квартира дійсно є її та позивача об,єктом спільної сумісної власності, була придбана під час шлюбу за спільні кошти, та не заперечувала проти визнання за [PERSON] право власності на її 1/2 частину. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 1987 року, який був розірваний 01 вересня 2015 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області. 18 травня 2005 року було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-2554, відповідно до умов якого відповідачкою [PERSON] було придбано у власність квартиру [ADDRESS]. За положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи надані докази та діюче законодавство, суд приходить до переконливого висновку, що квартира [ADDRESS] придбана подружжям [PERSON] в період шлюбу в інтересах сімї (для проживання сімї), а тому є їх спільною сумісною власністю. Дружина і чоловік, відповідно до положень статті 69 Сімейного Кодексу України, мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положенням статті 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом частини 2 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільної сумісної власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Приймаючи до уваги, що будь-якої домовленості між сторонами щодо частки кожного із них, як співвласників у праві спільної сумісної власності не має, суд знаходить, що їх частки, як співвласників спірної квартири, є рівними, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved