Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

28 квітня 2021 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 15525,53 грн, грошові кошти у розмірі 2500,00 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з автотоварознавчим дослідженням, а також сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що він є власником автомобіля МG 550 реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідач [PERSON] 08 січня 2021 року о 17 годині 20 хвилин на автошляху Т05-15 Гришино 2 км+200 м, керуючи транспортним засобом ГАЗ 31105-120, державний номер [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого скоїв наїзд на належний йому транспортний засіб МG 550 реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився на проїзній частині в попутному напрямку руху, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, таким чином відповідачем порушено норму ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. ДТП сталася з вини відповідача, який керував автомобілем, що належить йому на праві власності. Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.01.2021 року відповідача було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до ст. 187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до висновку судового експерта Дегтяр О.І. № 7 автотоварознавчого дослідження вартість матеріальних збитків становить 15525,53 грн. Згідно товарного чеку № 7 від 11.02.2021 року позивачем було сплачено грошові кошти за цей висновок у розмірі 2500,00 грн. Оскільки в добровільному порядку відповідач відмовився відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду, то позивач звернувся з зазначеним позовом до суду. 28 квітня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 29 квітня 2021 року судом був направлений запит до Центру надання адміністративних послуг Покровської міської ради щодо місця реєстрації відповідача. 17 травня 2021 року судом була отримана відповідь на запит щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою судді від 24 травня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 22 липня 2021 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги та доводи позовної заяви на їх обгрунтування підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляд справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] адвокат Безрук В.Л. позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не визнає себе винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, а також вважає розмір завданої матеріальної шкоди завищеним. При цьому зазначив, що не подавав та не буде подавати клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. Заслухавши учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатній і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля МG 550 реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8). Відповідач [PERSON] є власником автомобіля ГАЗ 31105-120, державний номер [NUMBER] , що встановлено під час розгляду судом протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, та не оспорювалось сторонами. Відповідач [PERSON] 08 січня 2021 року о 17 годині 20 хвилин на автошляху Т05-15 Гришино 2 км+200 м, керуючи транспортним засобом ГАЗ 31105-120, державний номер [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого скоїв наїзд на транспортний засіб МG 550 реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився на проїзній частині в попутному напрямку руху, чим порушив п. 12.1 правил Дорожнього руху України, таким чином відповідачем порушено норму ст. 124 КУпАП. Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.01.2021 року відповідача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 9). Як вбачається з зазначеної постанови та матеріалів адміністративної справи № 235/181/21 (провадження № 3/235/241/21), яка була оглянута в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача [PERSON] , Нестеренко в судовому засіданні підтвердив обставини, що викладені в протоколі, провину у скоєному правопорушенні визнав повністю. 19 січня 2021 року, тобто відразу після розгляду судом адміністративного матеріалу [PERSON] оплатив штраф у призначеному судом розмірі. Згідно схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, яка міститься в матеріалах адміністративної справи № 235/181/21 (провадження № 3/235/241/21), яка була оглянута в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача [PERSON] , зазначений перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу МG 550 реєстраційний номер [NUMBER] , отриманих внаслідок ДТП: розбито задній бампер, деформовано кришку багажника. Згідно висновку експерта № 7 автотоварознавчого дослідження, складеного судовим експертом Дегтяр О.І. 11 лютого 2021 року, вартість матеріальних збитків (з технічної точки зору), заподіяної власнику автомобіля МG 550 реєстраційний номер [NUMBER] на момент проведення дослідження становить 15525,53 грн (а.с. 15-30). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 31105-120, державний номер [NUMBER] , не була застрахована. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. П.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на відповідній правовій підставі під час дорожньо-транспортної пригоди володів транспортним засобом ГАЗ 31105-120, державний номер [NUMBER] . Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.01.2021 року відповідача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За приписами статей 80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно із частиною шостою статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Суд враховує, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Тому суд дійшов висновку про вину саме [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 08 січня 2021 року за участю автомобілів ГАЗ 31105-120, державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та МG 550 реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача. Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають задоволенню в розмірі 15525,53 грн (розмір матеріальної шкоди, встановлений висновком експерта) та 2500,00 грн (розмір витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, які понесені позивачем та документально підтверджені на а.с. 14). При цьому суд враховує, що стороною відповідача не було надано доказів на спростування розміру заподіяної шкоди, а саме лише посилання на те, що згідно схеми ДТП перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу МG 550 реєстраційний номер [NUMBER] , отриманих внаслідок ДТП: розбито задній бампер, деформовано кришку багажника, не спростовує висновку експерта автотоварознавчого дослідження, складеного судовим експертом Дегтяр О.І. 11 лютого 2021 року, відповідно до якого вартість матеріальних збитків (з технічної точки зору), заподіяної власнику автомобіля МG 550 реєстраційний номер [NUMBER] на момент проведення дослідження становить 15525,53 грн. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved