Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

28.08.2015 року позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, інфляційних витрат, 3 % річних та процентів за користування позикою посилаючись на те, що 07.04.2014 року вона з відповідачем уклала договір позики, у відповідності до якого відповідач взяв у позику 45000,00грн. Усно між ними було досягнуто домовленості про повернення грошей до 01.11.2014 року. При укладенні договору позики відповідач повідомив, що вказана сума необхідна йому для передачі на депозитний рахунок суду для того, щоб суд визнав за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: м.Красноармійськ, вул.Горького,62. По спливу строку, про який вони домовилися, ніяких коштів боргу вона не отримувала. На неодноразові вимоги щодо сплати суми позики відповідач ігнорує, тому не виконуючи свої зобовязання за договором позики, відповідач зобовязаний нести відповідальність передбачену ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні витрати, у звязку з простроченням грошового зобовязання складають 20790,00грн. із розрахунку: 45000х1,462 (середній індекс інфляції за період з листопада 2014 року по серпень 2014року, який визначений шляхом множення індексів інфляції у відсотках до попереднього місяця 101,9% (листопад 2014року) х 103,0% (грудень 2014 року) х 103,1% (січень 2015 року) х 105,3% (лютий 2015 року) х 110,8% (березень 2015 року) х 114,0% (квітень 2015 року) х 102,2% (травень 2015 року) х 100,4% (червень 2015 року) х 99,0% (липень 2015 року) 45000,00грн.. 3% складають 1109,59грн. із розрахунку: 45000,00 х 300 (кількість днів з 01.11.204 року по 28.08.2015 року). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вона вважає, що відповідач зобовязаний сплати їй проценти за користування позикою 8823,70грн. із розрахунку: №періодСума боргу (грн.)Кількість днівОблікова ставка НБУрозрахунок 101.11.2014-28.08.201545000,0030012,50 14,00 14,00 19,50 30,0045000,00х12,5%/365х12=184,93 45000,00х14,00%/365*49=845,75 45000,00х14,00%/365х36=621,37 45000,00х19,50%/365х26=625,07 45000,00х30,00%/365х177=6546,58 Таким чином, вона вважає, що відповідач зобовязаний повернути їй позику в сумі 45000,00грн, інфляційні витрати у сумі 20790,00грн., 3% річних у сумі 1109,59грн., проценти за користування позикою у сумі 8823,70грн., а всього в загальній сумі 75723,29грн. та понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 757,24грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на позові наполягала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність за участю представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивач не визнала, надала суду заперечення проти позову. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що 07.04.2014 року позивач [PERSON]В надала відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 45000,00грн., що підтверджується розпискою відповідача [PERSON] (а.с.6). В наданій відповідачем розписці строк повернення грошових коштів не визначений, також не визначено в розписці про сплату процентів за користування грошовими коштами. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки строк повернення позики в розписці не вказаний, позивач з вимогою про повернення грошових коштів до відповідача не звертався, то суд вважає, що строк повернення позики не настав. Стосовно вимог позивача про стягнення інфляційних витрат в розмірі 20790,00грн., 3% річних в розмірі 1109,59грн. та процентів за користування позикою у сумі 8823,70грн., то суд вважає ці вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк повернення боргу в розписці не встановлений, вимогу про повернення боргу позивач до відповідача не предявляла, тому, суд вважає, позивачем не доведений факт порушення зобовязання з боку відповідача, та як слідство, відсутня відповідальність за порушення зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вищезазначена норма Закону передбачає, якщо в розписці обумовлено сплату процентів, однак не визначений їх розмір, то цей розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, але між позивачем та відповідачем не було домовленості, що за користування коштами відповідач повинен платити позивачу проценти, тому позивач невірно застосовує ч.1 ст.1048 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed