Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

28 грудня 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Онищук Т.Н. звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ директора Національного природного парку «Північне поділля» від 20 жовтня 2020 року № 61-О «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] »; судові витрати про справі покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явися. Представник позивача адвокат Онищук Т.Н. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у його відсутності та у відсутності його довірителя, позов підтримує, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник Національного природного парку «Північне Поділля» в судове засідання не з`явився, суду подано заяву № 73 від 10 лютого 2021 року в.о. директора [PERSON], в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи професійної первинної профспілкової організації Національного природного парку «Північне поділля» в судове засідання не з`явився, суду подано заяву № 09 від 09 лютого 2021 року голови профспілки [PERSON] в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Суд розглянув справу без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Взявши до уваги заяву представника позивача, заяви представника відповідача та заяву третьої особи, з`ясувавши обставини по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав. 20 жовтня 2020 року директором Національного природного парку «Північне Поділля» [PERSON] винесено наказ № 61-О «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » (далі - наказ), відповідно до якого начальнику відділу державної охорони природно-заповідного фонду Національного природного парку «Північне поділля» [PERSON] оголошено догану. Згідно мотивувальної частини наказу, [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності «у зв`язку із нанележним виконанням у період із 04.09.2020 до 17.09.2020 вимог пунктів 2.1, 2.2, 3.1, 3.2, 3.4, 3.5, 3.9, 3.11, 4.2.1, 4.2.3 Положення про ВДО ПЗФ та вимог абзаців 1.6 розділу 2 Посадової інструкції начальника ВДО ПЗФ, зокрема за відсутність організації та не проведення без поважних причин природоохоронних рейдів по території НПП у вказаний період. Разом із тим, у резолютивній частині наказу вказано « [PERSON] , начальнику відділу державної охорони природно-заповідного фонду НПП «Північне Поділля» оголошено догану за порушення трудової дисципліни - невиконання з власної вини покладених на нього трудових обов`язків (абз. 1 п.6.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, Дод.1 Колективного договору НПП на 2018-2022 рр.), зокрема за невиконання своєчасно і в повному обсязі робочих завдань, функціональних обов`язків, не забезпечення належної якості виконуваних робіт (абз.4п.4.1 Правил внутрішнього розпорядку, Дод.1 Колективного договору НПП на 2018-2022 рр.). Така неузгодженість мотивів та підстав прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності порушує права працівника та ускладнює останньому можливість оскарження такого та перевірку законності накладення стягнення. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (частина перша статті 142 КЗпП України). Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення: догана та звільнення. Статтею 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачений статтею 149 КЗпП України, згідно з якою, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до частини другої статті 149 КЗпП України, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (частина третя статті 149 КЗпП України). Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (частина четверта статті 149 КЗпП України). Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника. Відповідно до частини другої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частини другої статті 252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками, обраними до складу виборної профспілкової організації, своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. Верховний суд України у своїй правовій позиції, висловленій у своїй постанові від 22.10.2014 року у справі № 6-163цс14 прийшов до наступного висновку. Частина перша статті 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов`язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень. Частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частиною другою статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право притягнути до відповідальності працівника без згоди виборного органу профспілки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право притягнути до відповідальності працівника без згоди профспілкового органу лише за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови. 09 жовтня 2020 року первинна профспілкова організація Національного природного парку «Північне поділля» на запит директора НПП «Північне поділля» обґрунтовано, із посиланням на норми чинного законодавства України, відмовила у наданні згоди на притягнення [PERSON] , який обраний заступником голови первинної профспілкової організації, до дисциплінарної відповідальності. Незважаючи на наявність обґрунтованої відмови первинної профспілкової організації Національного природного парку «Північне поділля» на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності директор НПП «Північне поділля» [PERSON] , вийшовши за межі наданих йому законодавством повноважень виніс оскаржуваний наказ, яким оголосив [PERSON] догану. Окрім цього, згідно до мотивувальної частини оскаржуваного наказу в вину [PERSON] вказується «не проведення без поважних причин природоохоронних рейдів по території НПП» у період з 04.09.2020 до 17.09.2020 року Однак, жодним нормативним чи розпорядчим документом НПП «Північне поділля» не регламентується порядок та періодичність проведення працівниками установи саме природоохоронних рейдів. Наказами № 43-ОД від 04.03.2016 та № 50-ОД від 11.03.2016 року регламентується проведення оперативно-профілактичних рейдів. Крім цього, згідно до ст. 20 Закону України «Про природно-заповідний фонду України» національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. Статтею 21 згаданого Закону встановлено, що на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням: -заповідна зона; -зона регульованої рекреації -зона стаціонарної рекреації; -господарська зона; Зонування території національного природного парку, рекреаційна та інша діяльність на його території провадяться відповідно до Положення про національний природний парк та Проекту організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 06.07.2005 № 245 (у редакції наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 21.08.2014 № 273) зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 липня 2005 р. за № 831/11111 затверджено Положення про Проект організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, згідно до якого основним завданням Проекту є проведення науково обґрунтованого функціонального зонування території парку та встановлення територіально диференційованого режиму охорони, використання та відтворення його природних комплексів, біологічного і ландшафтного різноманіття, історико-культурних комплексів і об`єктів. На даний час, адміністрацією НПП «Північне Поділля» Проект організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів не розроблено та, у встановленому законодавством порядку, не погоджено та не затверджено. За відсутності такого проекту та відповідного зонування території парку відсутнє розмежування дозволеної та забороненої діяльності у різних частинах парку, що унеможливлює проведення природоохоронних рейдів та перевірки дотримання режиму їх охорони, відтворення та використання. Окрім цього, площа території Національного природного парку «Північне поділля» становить 15587,92 га. Структура території НПП «Північне поділля» є мультикластерною, тобто складається з більш ніж 280 відокремлених земельних ділянок, значна частина з яких знаходяться посеред земельних масивів, цільовим призначення яких є товарне сільськогосподарське виробництво на значній відстані від населених пунктів. Відстань між крайніми точками парку становить близько 100 км. Проведення будь-яких рейдів на такій великій території вимагає переміщення працівників на значні відстані, яке можливе лише із використанням транспортних засобів. Наявний у НПП «Північне поділля» службовий автомобіль, відповідно до наказу №117-ОД від 20.05.2019 «Про експлуатацію спеціалізованого автомобіля» закріплено безпосередньо за директором установи [PERSON] . Цим же наказом відповідальним за належну технічну експлуатацію та зберігання автомобіля призначено водія автотранспортних засобів відділу господарського забезпечення та рекреаційного облаштування [PERSON] . Жодним іншим особам дозволу не експлуатацію автомобіля не надано. Використання працівниками НПП «Північне поділля» власного автотранспорту в службових цілях та порядок відшкодування вартості його використання нормативними актами установи не регламентовано. Згідно до посадової інструкції начальника відділу державної охорони природно-заповідного фонду Національного природного парку «Північне поділля» [PERSON] до посадових обов`язків останнього не віднесено експлуатація автотранспортних засобів. Згідно до наказу № 45-В/ТМ від 19.08.2020 водію автотранспортних засобів НПП «Північне поділля» [PERSON] надано відпустку з 04.09.2020 року по 17.09.2020 року. Виконання протягом цього періоду обов`язків водія на жодного іншого працівника установи не покладалось. Таким чином, проведення будь-яких рейдів по території НПП «Північе поділля» у період відсутності водія транспортних засобів та не покладення його обов`язків на інших працівників є об`єктивно не можливим. Згідно положень ст. 147 КЗпП порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Водночас, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 712/6576/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17). Наведені у позовній заяві обставини підтверджують те, що оскаржуваний наказ прийнятий безпідставно та з порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення, відтак є незаконним і підлягає скасуванню. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як передбачено ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Судові витрати по справі позивачем понесені у вигляді судового збору у сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією про № 0.0.1958297700.1 та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00грн, що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги від 17 листопада 2020 року, детальним описом виконаних робіт адвокатом Онищуком Т.Н. по надання правничої (правової) допомоги [PERSON] згідно до умов договору від 17 листопада 2020 року, актом прийняття-передачі виконаних робіт від 21 січня 2021 року. Однак, вимога щодо стягнення 2000,00 грн. за участь як представника у судовому розгляді 21 січня 2021 року не підлягає задоволення, оскільки дане судове засідання не відбулося у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання та було відкладене на 11 лютого 2021 року. Таким чином, представником позивача подані належні докази щодо обсягу наданих послуг адвоката і виконаних ним робіт та їх вартості.

Outcome: approved