Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

28.07.2016 року [PERSON] (дошлюбне прізвище Мельник) звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування заявлених вимог він зазначив, що 19.08.2014 року між ними, позивачем та відповідачем, був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1844. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Близько року сторони не підтримують подружні стосунки та він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Згідно договору купівлі-продажу від 17.07.2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №40832178 від 17.07.2015 року, позивач придбав у [PERSON] квартиру під №7 по вул. Чернишевського буд. 90 у м. Одесі, яка в цілому складається з однієї житлової кімнати загальною площею 19,5 кв.м., в тому числі житловою площею 10,4 кв.м. Продаж вчинено за 49944,00 грн. Таким чином, зазначена квартира №7 була набута позивачем формально у шлюбі з відповідачем. Грошові кошти в сумі 49944,00 грн., що були витрачені на придбання квартири [ADDRESS], були виручені від продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в с. Усатове Біляївського району Одеської області по вул. Степова, 18 (продаж вчинено за 135000,00 грн., п. 10 договору купівлі-продажу від 17.07.2015 року). Тобто джерелом придбання майна квартири [ADDRESS], в цілому були грошові кошти, отримані від продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в с. Усатове Біляївського району Одеської області по вул. Степова, 18, який позивач набув ще до шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2005 року. Вищевказані правочини по продажу будинку та купівлі квартири були укладені в один день, розрахунки також проведені в той самий день. Інших доходів ані позивач, ані відповідач на той час не мали. Відповідач не працевлаштований, не отримує заробітної плати, мала періодичний заробіток, якого ледве вистачало на харчування для родини. Квартира [ADDRESS] була придбана за особисті грошові кошти позивача, виручені від продажу будинку, що був набутий до шлюбу. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд визнати особистою приватною власністю [PERSON] (дошлюбне прізвище Мельник) [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], квартиру [ADDRESS], загальною площею 19,5 кв.м., в тому числі житловою 10,4 кв.м. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимога, надала письмові заперечення (вхід. 48682 від 18.11.2016 року), в яких просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного . Матеріалами справи встановлено, що між сторонами по справі 19.08.2014 року було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 1844. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.10.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. В період шлюбу позивач придбав: у [PERSON] квартиру під №7 по вул. Чернишевського, б.90 у м. Одесі, яка в цілому складається з однієї житлової кімнати загальною площею 19,5 кв.м., в тому числі житловою площею 10,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.07.2015 року, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Підпунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю зясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. В судовому засіданні встановлено, що позивач придбав спірну квартиру за кошти отримані від продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в с. Усатове Біляївського району Одеської області по вул. Степова, 18, який позивач набув ще до шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], копія якого зберігається в матеріалах справи. Вищезазначене також підтверджується поясненнями, допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який показав, що позивач проживає за адресою [INFO], яку він придбав за кошти з продажу будинку, розташованого в Одеській області Біляївському районі с. Усатова. Крім того, в судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що після придбання сторонами квартири за адресою [ADDRESS] вони розпочали там ремонтні роботи. [PERSON] особисто приймала участь у виконанні ремонтних роботах (штукатурила, красила та клеїла шпалери). Відповідно до\~ст.60 ЦПК\~України\~кожна\~\~сторона\~\~зобов'язана\~\~довести ті обставини,\~\~на які вона посилається як на підставу своїх\~\~вимог\~\~і\~\~заперечень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні суду підтвердила, що вона спільних (особистих) грошей на купівлю спірної квартири не давала, зароблені нею грошові кошти за період жовтень грудень 2014 р. у ТОВ «[PERSON] Україна» були витрачені на харчування та частково на купівлю будівельних матеріалів для здійснення ремонтних робіт квартири за адресою [ADDRESS]. Згідно вимог ч. 3 ст.\~10, ч. 1 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що квартира [ADDRESS] була придбана за спільні кошти подружжя. Згідно\~ст.57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1.1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Оскільки грошові кошти в сумі 49944,00 грн., що були витрачені на придбання квартири [ADDRESS], були виручені від продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в с. Усатове Біляївського району Одеської області по вул. Степова, 18 (продаж вчинено за 135000,00 грн., п. 10 договору купівлі-продажу від 17.07.2015 року), суд вважає, що спірна квартира є майном набутим позивачем за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved