Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

28 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.03.2014 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти, зобов'язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідачка не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості в сумі 28 086,00 грн. з урахуванням процентів за користування коштами та неустойки (а.с.а.с. 2 - 4, 44). Представник позивача до суду не з'явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с. 53). Відповідачка до суду також не з'явилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 16 листопада 2018 року суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 14.03.2014 року між сторонами було укладено кредитний договір №140314-190150, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 900,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом (2,0% на день) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 27.03.2014 року (а.с.а.с. 5, 6). Відповідачка не виконує свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у неї перед позивачем станом на 01.06.2018 року утворилася заборгованість у сумі 28 086,00 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с.а.с. 11 - 37), а саме: -основна заборгованість - 900,00 грн.; -проценти - 252,65 грн.; -пеня - 26 934,00 грн. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачці певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено. У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідачка дотепер не виконує свої обов'язки з повернення кредиту та процентів за ним, таке невиконання є порушенням її зобов'язань у розумінні приведеної норми. За правилами, встановленими частиною 1 статті 14 ЦК, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК визначено, що зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. За змістом статті 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити. У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача компенсацію понесених позивачем судових витрат у сумі 1 762,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved