Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

27.10.2016 року позивач [PERSON] Олександрівназвернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] територіальної громади м. Лиман Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. У судове засідання позивач [PERSON] не з*явилась, просить задовольнити позов, визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері [PERSON], померлої 12.12.2012року, а саме на житловий будинк з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: в с. Ставки, м. Лиман, Донецької області, вул. Степна, буд.25, справу розглянути в її відсутності, про що надала відповідну заяву(а.с. 21). Відповідач - представник Об*єднаної територіальної громади м. Лиман Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з*явився, надав заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду (а.с.27-28). Дослідивши надані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з*ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, об*єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення справи по суті, встановив обставини та відповідні їм цивільні правовідносини, які регулюються положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 16, 25, 328, 392, 1261, 1297, 1298 ЦК України, узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р, положеннями Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав та положеннями цивільно-процесуального законодавства України, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 грудня 2012року померла [PERSON], яка постійно проживала в [INFO] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: в с. Ставки, м. Лиман, Донецької області, вул. Степна, буд. 25. Зазначене нерухоме майно належало спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.04.1986року Краснолиманською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1074 (а.с.18) . Статтею 1217 ЦК України передбачені види спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] розпорядження щодо майна - заповіт, яке їй належало за життя, не залишила. Відповідно до ст 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] - дочка спадкодавця [PERSON], згідно ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом (а.с. 8). Спадкове майно після смерті спадкодавця [PERSON] спадкоємець [PERSON] прийняла, оскільки в установлений законом - ст. 1270 ч. 1 ЦК України, шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини подала до нотаріуса заяву про її прийняття (а.с. 30 ). Інші спадкоємці після смерті спадкодавця [PERSON], які б прийняли або відмовились від прийняття спадщини відсутні (а.с. 30 ). Спадкоємець [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 12.12.2012року. 19.10. 2016року постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих, які у спадкоємця відсутні (а.с. 14-15). Спадковий житловий будинок та господарськими спорудами та будівлями, розташований в с.Ставки, м. Лиман Донецької області, вул. Степна, буд.25, належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщинй за законом, виданого 25.04.1986року Краснолиманською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1075. Вказаний правовстановлюючий документ на домоволодіння в установленому законом порядку не зареєстрований. Досліджуючи, надані позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що державним нотаріусом обґрунтовано на підставі п.4.15 гл.10, п.1 гл.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, бо відповідно до п.4 ст.334 ЦК України спірне майно підлягає реєстрації, а видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. В такому разі на підстав ст.5 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року нотаріус зобов*язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії. Поряд с цим судом також встановлено, що нотаріус і не міг видати свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті матері [PERSON] з тих підстав, що правовстановлюючий документ на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на ім*я [PERSON] втрачено (а.с. 18). Зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті, тобто зникла можливість зареєструвати у встановленому порядку право власності на майно, яке належло спадкодавцю. Статтями 15, 16 ЦК України визначено право та захист цивільних прав та інтересів судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. [PERSON] у встановлений законом спосіб (шляхом подачі заяви нотаріусу) прийняла спадщину, що залишилася після смерті матері [PERSON] Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Перелік підстав припинення права власності, передбачений ч.5-6 ст.41 Конституції України, главою 25 ЦК України, є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Але вказані норми права не передбачають як підставу припинення права приватної власності смерть самого власника. Відповідно до статей 2, 6 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тому суд приходить до висновку про те, що позивач, як єдиний спадкоємець на спірне майно, в результаті прогалин законодавства, позбавлений можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне йому по закону нерухоме майно, у звязку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. Так відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-164цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, що і було зроблено позивачем шляхом звернення до суду з вказаним позовом. Враховуючи наведене суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню бо право власності на спадкове майно перейшло до позивача відповідно до закону.

Outcome: approved