Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

27.12.2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшов позов [PERSON] до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , який позивач уточнила та просить суд винести рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 67/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку із прибудовами літ. «А-1», дерево обкладене цеглою, житловою площею - 67,5 кв.м.; та надвірних будівель: 5 сараїв літ. «Д,Ж,И,3,М», 2 льохи літ. «К,Р», душ літ. «О», вбиральня літ. «П», огорожа № 1,5,9,10,11,12, зливна яма № 5, 7, який розташований на земельній ділянці площею 675 кв.м.; витребувати у відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача, належну їй 67/200 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку із прибудовами літ. «А-1», дерево обкладене цеглою, житловою площею - 67,5 кв.м.; та надвірних будівель: 5 сараїв літ. «Д,Ж,И,3,М», 2 льохи літ. «К,Р», душ літ. «О», вбиральня літ. «П», огорожа № 1,5,9,10,11,12, зливна яма № 5, 7, який розташований на земельній ділянці площею 675 кв.м. для володіння, користування та розпорядження; судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~25.07.2018\~року за\~нею визнано\~право власності\~на 67/200\~частин житлового\~будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку із прибудовами літ. «А-1», дерево обкладене цеглою, житловою площею - 67,5 кв.м.; та надвірних будівель: 5 сараїв літ. «Д,Ж,И,3,М», 2 льохи літ. «К,Р», душ літ. «О», вбиральня літ. «П», огорожа № 1,5,9,10,11,12, зливна яма № 5, 7, який розташований на земельній ділянці площею 675 кв.м. Право власності на частину житлового будинку визнано в порядку\~спадкування за\~заповітом після\~смерті чоловіка\~ [PERSON] , померлого [INFO] , яку вони із його дружиною від попереднього шлюбу - [PERSON] , придбали 12.12.2003 року. Натомість, позивачу стало\~відомо,\~що право\~власності на\~зазначену частину\~зареєстровано за\~відповідачами [PERSON] \~та [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу частини житлового будинку, серія та номер: 281, виданого 08.06.2018 року. Рішенням державного\~реєстратора прав на нерухоме майно Департамент реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарита Євгенівни від 14.09.2018 року № 43017619 в задоволені\~заяви позивача\~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень від\~12.09.2018\~відмовлено з посиланням на те, що надані нею документи, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав па нерухоме майно. Зокрема, у рішенні зазначено, що заявником, як підставу виникнення права власності, до заяви додано заочне рішення Жовтневого районного суду від 25.07.2018 року, ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.07.2018 року по справі №639/3209/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку, відповідно до яких визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 67/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] , після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до описової частини рішення суду 67/100 частини житлового будинку було придбано [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] . Будинок був зареєстрований на ім`я [PERSON] . Під час розгляду заяви державним реєстратором отримані відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких право власності на 67/100 ч. житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстроване. Право власності\~на 67/100\~частин житлового\~будинку, розташованого в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] зареєстровано на праві спільної часткової власності за іншими власниками. Відповідно до інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 138897999 від 24.09.2018 року відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] \~права власності\~на спірну власність набули\~на підставі\~Договору купівлі\~продажу частини\~житлового будинку, серія та номер: 281, виданого 08.06.2018 року, укладеному між відповідачами та [PERSON] , яка сама набула право власності на підставі договору купівлі продажу, серія та номер: 1348, виданий 31.10.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа Міссіяж О.А. від [PERSON] . Позивач вказує, що жодних дій спрямованих на розпорядження належним їй майном на користь інших осіб вона не здійснювала. Реєстрація права власності на спірну частину будинку за відповідачами унеможливлює реєстрацію право власності на ім`я позивача. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. 27.12.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та витребування із чужого незаконного володіння залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. 17.01.2019 року відповідачем [PERSON] подано на адресу суду відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.02.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння. Призначено підготовче засідання. Під час підготовчого провадження ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.06.2019 року залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивачем уточнено позов. Відповідачем [PERSON] подано відзив Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~27.08.2019\~року підготовче\~провадження у\~цивільній справі за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~треті особи\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності та\~витребування майна\~із чужого\~незаконного володіння закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Разом з тим, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року заяву представника відповідача [PERSON] [PERSON] про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору задоволено. Залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Позивачем уточнені позовні вимоги, в тому числі заявлені вимоги до [PERSON] як до відповідача. Судом прийнято до розгляду в судовому засіданні уточнену та доповнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння 20.05.2021 року відповідачем [PERSON] подано на адресу суду відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, зазначивши, що є добросовісним набувачем спірного майна, а позивачем обрано невірний спосіб захисту. У свою чергу, 25.08.2021 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подані заперечення на відзив, в яких з посиланням на судову практику, представник позивача стверджує про відсутність іншого способу захисту прав у позивача через те, що вона не є стороною договорів, за якими була відчужена спірна нерухомість, а тому не має права заявляти вимоги про визнання вказаних договорів недійсними. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позовну заяву задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини. При цьому позивач зазначила, що позовна вимога про визнання за нею права власності заявлена про всяк випадок і з інших підстав, ніж це зазначено в судовому рішенні, яке набрало законної сили і зареєструвати яке їй не вдалось. Також позивач зазначила, що під час минулого розгляду справи судом її позов не забезпечувався. Відповідач [PERSON] приймав участь у підготовчому засіданні, однак у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, надав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] приймали участь у підготовчому засіданні, однак у судове засідання не з`явилася, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Рогожина В.В. у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутність, справу просила вирішити в інтересах дитини. Треті особи [PERSON] , [PERSON] у судові засідання не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши позивача в якості свідка, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.07.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку \~задоволено частково. Визнано за\~ [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 67/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] (сто двадцять сім), після чоловіка, [PERSON] , померлого [INFO] . Рішення набрало чинності 30.08.2018 року. В мотивувальній частині рішення, зокрема, встановлено, що 30 серпня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 30 серпня 1985 року Палацом урочистих подій «Жовтневий» м. Харкова. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 21 жовтня 2014 року. Під час шлюбу, а саме 12 грудня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбала у власність 67/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Право власності на вказану частину будинку зареєстровано на ім`я [PERSON] у встановленому законом порядку (т.1, а.с.6-8). Однак рішенням\~державного реєстратора\~прав на\~нерухоме майно\~Шеховцової Маргарити\~Євгенівни,\~Департамент реєстрації\~Харківської міської\~ради,\~від 14.09.2018\~року за\~№43017619\~відмовлено у\~державній реєстрації\~права власності,\~форма власності:\~приватна на\~житловий будинок,\~що розташований\~ [ADDRESS] ,\~за суб`єктом:\~ [PERSON] .\~При цьому\~в задоволені\~заяви [PERSON] \~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень від\~12.09.2018\~відмовлено з\~посиланням на\~те,\~що відповідно\~до описової\~частини рішення\~суду 67/100\~ч.\~житлового будинку\~було придбано\~ [PERSON] під\~час шлюбу\~з [PERSON] .\~Будинок був\~зареєстрований на\~ім`я [PERSON] .\~Під час\~розгляду заяви\~державним реєстратором\~отримані відомості\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно,\~відповідно до\~яких право\~власності на\~67/100\~ч.\~житлового будинку,\~розташованого в\~ [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстроване. Право власності на 67/100 частин житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] зареєстровано на праві спільної часткової власності за іншими власниками. Отже на підставі наданих заявником документів встановити підстави проведення державної реєстрації 67/200 частин житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , після [PERSON] неможливо (т.1 а.с. 9). На підставі договору купівлі-продажу\~частини житлового\~будинку, серія та номер: 281, виданого 08.06.2018 року і посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Л.Ю., копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.28-30), [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняла у власність (купила) 33/100 частин, [PERSON] прийняв у власність (купив) 34/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель під номером [ADDRESS] , загальною площею 123, кв.м., житловою площею 67,5 кв.м. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 675 кв.м., яка не приватизована, підтверджено довідкою, наданою Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області від 08 червня 2018 р. про те, що правовстановлюючих документів на право власності або користування (оренди) на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , не обліковується, розташований житловий будинок з прибудовами, літ. «А-1», дерево, обкладено цеглою та надвірні будівлі: 5 сараїв, літ. «Д», літ. «Ж», літ. «И», літ. «З», літ. «М», вбиральня, літ. «П», 2 льохи, літ. «К», літ. «Р», душ., літ. «О»; огорожа №1,5,9,10,11,12; зливна яма №5,7. Як вказано в п.2 договору купівлі-продажу\~частини житлового\~будинку, серія та номер: 281 від 08.06.2018 року, цей житловий будинок належить Продавцю ( [PERSON] ) на праві особистої спільної часткової власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. 31 жовтня 2017 року за реєстровим №1348. Право спільної часткової власності за Продавцем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який надано Державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. 31 жовтня 2017 року, індексним номером витягу 102176392 від 31 жовтня 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1251280963101, номер запису про право власності 23115618 Всі вказані відомості щодо переходу права власності на нерухоме майно також підтверджується даними Інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 138897999 від 24.09.2018 року, в тому числі підтверджується те, що відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] \~право власності\~на спірне\~нерухоме майно набули на\~підставі Договору\~купівлі продажу\~частини житлового\~будинку, серія та номер: 281, виданого 08.06.2018 року укладеному між відповідачами та [PERSON] , яка в свою чергу набула право власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1348, виданого 31.10.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа Міссіяж О.А. від [PERSON] , а [PERSON] в свою чергу як підстава виникнення права власності наданий дублікат договору купівлі-продажу, посвідченого 12.12.2003 року державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори Волохіною О.В. за реєстровим №4-1250, на бланку ВВА №243448, серія та номер: 7-167, виданий 18.05.2017, видавник: П`ята Харківська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Печко О.С. (т.1 а.с.10-12, 34-36). Всі вищевказані угоди вчинені до набрання законної сили заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.07.2018 року, яке набрало чинності 30.08.2018 року і на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на половину зазначеного в угодах нерухомого майна. В подальшому на підставі договору дарування частки будинку від 18.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. за №8006 - [PERSON] як дарувальник безоплатно передала у власність неповнолітнього обдаровуваного [PERSON] належні їй на праві спільної часткової власності 33/100 частки житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.46-48) Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] повідомила суду, що на її думку, відповідачі від сусідів та співвласників знали про те, що вона власник частини будинку, яку отримала у спадщину після чоловіка, тому відповідачі не можуть вважатись добросовісними набувачами. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з пунктом 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ч.1\~ ст.\~19\~ЦПК України\~суди розглядають\~у порядку\~цивільного судочинства\~справи,\~що виникають\~з цивільних,\~земельних,\~трудових,\~сімейних,\~житлових та\~інших правовідносин,\~крім справ,\~розгляд яких\~здійснюється в\~порядку іншого\~судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно зі\~ст.\~16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення та інші. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить про те, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною першою ст. 388 ЦК України закріплено право власника на витребування майна від добросовісного набувача у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.ч.1,3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст.ст. 658, 659 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається\~(права\~наймача,\~право застави,\~право довічного\~користування тощо). В даному випадку судом під час розгляду справи за наявними матеріалами справи не встановлено належних доказів недобросовісності відповідачів, як набувачів спірного майна, так і складу передбачених законом підстав для витребування майна від відповідачів, як добросовісних набувачів за оплатним договором. Отже суд приходить до висновку про відсутність підстав як для задоволення позову в частині витребування 67/200 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] у відповідачів на користь позивача, так і для визнання за [PERSON] права власності на вказане спірне майно з інших підстав, ніж це встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до\~ст.49 ЦПК України саме позивач визначає предмет та підстави позову, суд позбавлений права самостійно змінювати їх. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд також приходить до висновку про те, що позивачем [PERSON] обраний невірний спосіб захисту, оскільки сама позивач не оформила належним чином визнане судом право власності на спірне нерухоме майно, при цьому відповідачі набули право власності на спірне нерухоме майно на підставі зареєстрованих в державному реєстрі угод, які є чинними і позивачем не оскаржуються, не ставиться позивачем в позові і питання про скасування державної реєстрації спірної частини нерухомого майна. При цьому суд вважає безпідставними твердження позивача та її представника про відсутність можливості у особи, яка не є стороною договору, порушувати питання про визнання недійсним такого договору, оскільки такі висновки суперечать судовій практиці та положенням чинного законодавства. Отже із сукупності зазначених вище підстав позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню\~не підлягають.

Outcome: dismissed