Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

27 лютого 2020 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовними вимогами до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Дунаєвецької державної нотаріальної контори Хмельницької області про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно ( ціна позову 67261 грн.) посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] та відкрилась спадщина на належне їй майно. За життя, а саме 01.10.2004 року, вона залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області ( нині - Дунаєвецька міська рада) Юрейко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 152 . Згідно заповіту померла на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження - «все моє майно, де б воно не знаходилось та в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде мені належати на день смерті, та на що я за законом буду мати право, заповідаю племіннику [PERSON] », тобто позивачеві. Позивач в установленому законом порядку прийняв спадщину, інших спадкоємців майна померлої як за законом так і за заповітом, які би прийняли спадщину та претендували на неї, немає. На теперішній час позивач бажає оформити свої права на спадкове майно та отримати свідоцтва про право на спадщину на нього, з приводу чого звернувся до державного нотаріуса Дунаєвецької державної нотаріальної контори Магери Н.Ф. Нотаріус, ознайомившись з наданими позивачем документами, 25.02.2020 року відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи\~на вищевказане\~майно не\~видавалися ,\~право власності\~не реєструвалося,\~а також\~на право\~на земельну\~частку (пай)\~в зв`язку\~з неможливістю\~встановити факт\~родинних відносин,\~так як\~вказала заповідача\~племінником \~і що\~мала на\~увазі саме\~ [PERSON] ,\~тому заповіт\~підлягає тлумаченню\~та видала\~постанову про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної дії. А тому позивач звернувся до суду та просить тлумачити заповіт, складений 01 жовтня 2004 року з боку [PERSON] , який посвідчений секретарем Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, що зареєстрований в реєстрі за №152 щодо визнання спадкоємцем [PERSON] замість племінника [PERSON] і крім того просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 02 березня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 31 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила її задовольнити, пославшись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач: представник Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, однак надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому просив проводити розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : державний нотаріус Дунаєвецької державної нотаріальної контори Хмельницької області Магера Н.Ф. в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про слухання справи без її участі, так як жодної зацікавленості стосовно розгляду справи Дунаєвецька державна нотаріальна контора, не має. Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та свідків, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2\~ст. 213 ЦК України\~на вимогу однієї або двох сторін правочину суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно з\~ст. 1256 ЦК України\~тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до\~статті 213 цього Кодексу. Загальним правилом тлумачення заповітів є тлумачення його самими спадкоємцями, а лише за наявності між ними спору - судом. Тлумачення заповіту має на меті усунення незрозумілостей у буквальному змісті заповіту, при цьому повинна забезпечуватись найбільш повна реалізація не тільки дійсної, а й припустимої волі спадкодавця. Потреба у тлумаченні виникає тоді, коли заповіт містить суперечливі положення, що ускладнюють його виконання. При тлумаченні заповіту аналізується як буквальне значення слів і понять, так і мета заповіту, сутність кожного із положень, викладених у заповіті, ураховуються інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 01.10.2004 р. секретарем виконкому\~Великожванчицької сільської\~ради Дунаєвецького\~району Хмельницької\~області \~( нині - Дунаєвецька міська рада) Юрейко О.О. зареєстрованим в реєстрі за №152 посвідчено заповіт, складений [PERSON] . Із змісту даного заповіту вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все моє майно, де б воно не знаходилось та в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде мені належати на день смерті, та на що я за законом буду мати право, заповідаю племіннику [PERSON] (а.с. 7). Статтями\~1233, ч.1 ст.1235,\~1254 ЦК України\~встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями\~225\~і\~231\~цього\~Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.6). Із копії спадкової справи №119-05, заведеної [INFO] після смерті [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємцем померлої за заповітом є [PERSON] , який прийняв спадщину. Позивач, як спадкоємець за заповітом майна [PERSON] , звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, постановою державного нотаріуса Дунаєвецької державної нотаріальної контори від 25.02.2020 р. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії , а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідченим Великожванчицькою сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області 01 жовтня 2004 року, зареєстрованим в реєстрі за № 152, після померлої [INFO] [PERSON] , на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (одинадцять), в зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на вищевказане майно не видавалися, право власності не реєструвалося, а також на право на земельну частку (пай), в зв`язку з неможливістю встановити факт родинних відносин, так як вказала заповідач , і що вона мала на увазі саме [PERSON] , тому заповіт підлягає тлумаченню (а.с 19-20). Спадковим майном після смерті [PERSON] являється домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (одинадцять). Оскільки заповіт містить суперечливі положення, зокрема у заповіті зазначено спадкоємця племінника [PERSON] , тому заповіт слід розтлумачити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала секретарем сільської ради з 01.07.1996 р. по 14.08.2014 р., і 01.10.2004р. посвідчувала заповіт від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , знала, що позивач є родичем померлої, так як він її доглядав, проживав по сусідству. Померла [PERSON] при складанні заповіту, зазначила про написання позивача [PERSON] , як її племінника. Це була воля заповідача. Особисто не перевіряла їх родинні відносини. Те, що померла [PERSON] при складанні заповіту на все своє майно мала на увазі позивача, [PERSON] , підтверджує. В селі не було інших осіб, які б мали прізвище « [PERSON] » і її доглядали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] ,як родича померлої [PERSON] .. Зазначив, що позивач доглядав за нею та поруч проживав, ступінь їхнього рідства йому невідомий, однак померла [PERSON] називала його племінником, іншого [PERSON] в селі немає. Отже,\~судом встановлено,\~що [PERSON] ,\~складаючи заповіт,\~самостійно та\~вільно виявила\~волю щодо\~настання реальних\~наслідків вчиненого\~нею правочину,\~що в\~разі її\~смерті позивач\~ [PERSON] \~успадкує все\~її майно , де б воно не знаходилося, та в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде її належати, та на що вона за законом буде мати право. Таким чином,\~суд розцінює\~заповіт [PERSON] ,\~як документ,\~який надає\~право позивачу\~претендувати на\~спадщину після\~її смерті і вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги про тлумачення заповіту та встановити, що волею [PERSON] було заповісти : «все моє майно, де б воно не знаходилося, та в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде мені належати, та на що я за законом буде мати право заповідає [PERSON] » . Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] .. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.02.2020 р. державний нотаріус Дунаєвецької державної нотаріальної контори не може видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим Великожванчицькою сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області 01 жовтня 2004 року, зареєстрованим в реєстрі за № 152, після померлої [INFO] [PERSON] , на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (одиннадцать), в зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на вищевказане майно не видавалися, право власності не реєструвалося. Згідно з довідкою Дунаєвецького КП Інвентарбюро від 14 грудня 2017 року видно, що акт про завершення будівництва житлового будинку [ADDRESS] (одинадцять), не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Дунаєвецькою районною радою на прізвище [PERSON] не видавалося. Однак, належність житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [PERSON] підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи доказами. Так, дійсно житловий будинок належав померлій [INFO] [PERSON] , що підтверджується довідками виданими Дунаєвецькою міською радою від 05.08.2019 р. та від 04 лютого 2020р. відповідно до яких житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , рахується за померлою [PERSON] (а.с. 14-16). Крім того, згідно виписок з погосподарських книг за 1958-1960, 2001-2005роки, виданих та сформованих Дунаєвецькою міської радою від 10.02.2020 р. житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , у Великожванчицькій сільській раді зареєстрований з 1958 року за померлою [PERSON] , яка є головою двору , рік забудови житлового будинку та господарських споруд - 1958, площа земельної ділянки біля будинку 0.51га, господарство № 125 (а.с. 17 ). Позивачем було замовлено та Дунаєвецьким КП «Інвентарбюро» виготовлено технічний паспорт на будинок за адресою : [ADDRESS] , відповідно до зведеного акту вартості будинків господарських будівель та споруд, інвентаризаційна вартість будинку становить 67 261 грн (а.с. 9). Виникнення права власності у спадкодавця [PERSON] регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, померла [PERSON] своє право власності в БТІ не оформила. Тому, [PERSON] набула право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в селі в [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст. 25, п. 11 ч. 4 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.ст. 1217, 1218 Цивільного Кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином спадкуванню підлягає майно, яке належало спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Отже,\~враховуючи\~те,\~що позивач\~ прийняв\~спадщину,\~є спадкоємцем\~майна померлої\~за заповітом,\~останній не\~має можливості\~оформити в\~установленому законом\~порядку спадщину\~та отримати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину на\~нерухоме майно,\~оскільки відсутній\~оригінал правовстановлюючого\~документів та\~відповідно не\~реєструвалось право\~власності,\~що є\~перешкодою для\~набуття права\~власності на\~об`єкт\~нерухомого майна\~ в\~порядку спадкування,\~шляхом отримання\~свідоцтва про\~право на спадщину за заповітом на нерухоме майно в нотаріуса, тому\~за ним, як єдиним спадкоємцем за заповітом, слід визнати право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України\~\~від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved