Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

26 травня 2015 року позивач [PERSON] через свого представника звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати недійсним договір дарування №1908 від 19.11.2013 року квартири [ADDRESS], укладений [PERSON], [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори, рішення про державну реєстрацію № 8110318 від 19.11.2013 року в частині дарування ? частини вказаної квартири та договір дарування №1910 від 19.11.2013 року квартири [ADDRESS], укладений [PERSON], [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори, рішення про державну реєстрацію №8109096 від 19.11.2013 року в частині дарування ? частини вказаної квартири. Посилаючись на те, що зазначені договори були укладені відповідачами для ухилення виконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18.05.2012 року і про це позивачу стало відомо в жовтні 2014 року. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Просить визнати вищезазначені договори дарування недійсними, з мотивів зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що вимоги позивача є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи. При цьому пояснив, що вищезазначені спірні квартири були його власністю. Договори дарування спірних квартир своїм донькам були укладені ним свідомо, ніяких заборон на їх відчуження не було. Крім того Позивачем не надано суду необхідних належних та допустимих доказів в рахунок укладення договору дарування для приховання інших зобовязань. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являлась, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України, поважних причин неявки суд не повідомила, заперечень на позов не надала. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача, [PERSON], про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідачка не повідомила суд про поважність неявки її до суду, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення буз участі відповідача [PERSON] Третя особа\~представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради в особі служби у справах дітей в судовому засіданні висловив думку, що при складанні договору дарування заборони на відчуження спірного майна не було. Вважає, що підстав для визнання договорів недійсним немає. Третя особа, ПАТ КБ «ПриватБанк», не використав наданого законом права на участь свого представника в судовому засіданні, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При цьому зазначив, що кредитна угода від 11.05.2007 року №7008 була виплачена в повному обсязі 18.05.2011 року. Згідно п.30 договору іпотеки від 11.05.2007 року №7008-1 договір діє до повного виконання зобовязань за кредитною угодою. Так як зобовязання були виконані, договір іпотеки припинив свою дію, і Банком було вилучено предмет іпотеки з Державного реєстру іпотек і заборон./а.с.222/ Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. В ч.3 ст. 215 ЦК України зазначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що предметом позову є питання про визнання недійсними договорів дарування №1908 від 19.11.2013 року квартири [ADDRESS] в частині дарування ? частини вказаної квартири та №1910 від 19.11.2013 року квартири [ADDRESS] в частині дарування ? частини вказаної квартири. Дарувальником за цим договором є відповідач [PERSON]. За спірними правочинами від 19.11.2013 року відповідачем [PERSON] здійснено відчуження (дарування) квартир №№ 15,22 в будинку №2 пл. Леніна м. Жовті Води. Обдарованими є малолітні доньки відповідачів, а саме [PERSON], [INFO] (квартира №15) та [PERSON], [INFO] (квартира №22). В інтересах малолітніх договори дарування підписала їх мати [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18.05.2012 року в цивільній справі №2-1132/2011 провадження 2/414/272/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 172\~225 грн. 70 коп., зокрема 170\~520 грн. 49 коп. в рахунок стягнення виконаного грошового зобовязання. Рішення набрало законної сили 30.08.2012 року. 06 листопада 2012 року державним виконавцем винесено постанову про накладання арешту на все майно боржника [PERSON] та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, але не зазначені точні відомості на яке саме майно. З аналізу постанов державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.11.2012 року, суб`єктом (боржником) зазначено саме [PERSON], а ні [PERSON] Боржник [PERSON] з 14.10.2002 року по 26.03.2013 року була зареєстрована та проживала в [INFO]. З 26.03.2013 року [PERSON] була зареєстрована в [INFO]. Зазначені квартири були придбані під час шлюбу [PERSON] з [PERSON] та були зареєстровані на останнього. Також ці квартири були предметом іпотеки за кредитним договором, який не виконувала [PERSON]. За нею борг було сплачено позивачкою [PERSON], яка уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір поруки. В матеріалах справи мається копія рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19.07.2013 року в цивільній справі №176/924/13-ц, яким встановлено, що вказані квартири є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Зазначене рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.08.2013 року. Також в матеріалах справи міститься копія рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2013 року в цивільній справі №212/7867/13-ц, яким розподілино спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином: Визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на нерухоме майно: - двокімнатну квартиру жилою площею 29,0 кв.м., загальною площею 51,5 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною вартістю 25820,00 грн.; - двокімнатну квартиру жилою площею 28,8 кв.м., загальною площею 48,9 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною вартістю 25420,00 грн. Виділено [PERSON] (з урахуванням 20\~000 доларів США та 37000,00 грн. отриманих нею в рахунок компенсації своєї частки у спільному майні), всі меблі та побутову техніку придбану під час шлюбу на загальну суму 41\~321,51 грн. (а.с.189-190). Дане рішення ніким не оспорювалося та набрало законної сили 22.09.2013 року. Отже, з наведенного вище вбачається, що на момент складання спірних правочинів 19.11.2013р., власником квартир №№15,22 у будинку 2 по пл. Леніна в м. Жовті Води Дніпропетровської області був відповідач [PERSON] Згідно інформації наданою Жовтоводською державною нотаріальною конторою від 25 лютого 2016 року, при вчиненні договорів дарування квартир №№15,22 у будинку 2 по пл. Леніна в м. Жовті Води Дніпропетровської області від 19.11.2013 року за р.№1908, р.№1910 Жовтоводською державною нотаріальною конторою громадянином [PERSON] було надано рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2013 року, за яким право особистої приватної власності вищезазначеного майна визнано за останнім. В звязку з чим згода подружжя на відчуження зазначеного майна не витребовувалась (а.с.191). Згідно повідомлень ПАТ КБ «ПриватБанк» у [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно укладеного договору №7008 від 11.05.2007 року заборгованість відсутня. Договір поручительства виконаний в повному обсязі. Так як зобовязання були виконані, договір іпотеки припинив свою дію, і Банком було вилучено предмет іпотеки з Державного реєстру іпотек і заборон. /а.с.207, 222,/ Таким чином, твердження представника позивача на неправомірність відчуження майна (квартир №№15,22) під час арешту та заборони є помилковим, оскільки під час проведення процедури дарування не було заборони або арешту. Жодного документу про факт виділення в натурі ? частини спірного майна належного [PERSON] позивачем не надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивача не довів в суді недійсність правочину на момент його укладання відповідачами і тому в позові [PERSON] необхідно відмовити. При цьому, ухвалою суду Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову і накладено арешт на ? частини квартири №15 в будинку №2 на пл. Леніна в м. Жовті Води Дніпропетровської області, яка належать на підставі договору дарування від 19.11.2013 року за №1908 малолітній [PERSON], [INFO], ід.номер [NUMBER], яка зареєстрована в [INFO]; на ? частини квартири №22 в будинку №2 на пл. Леніна в м. Жовті Води Дніпропетровської області, яка належать на підставі договору дарування від 19.11.2013 року за №1910 малолітній [PERSON], [INFO], ід.номер [NUMBER], яка зареєстрована в [INFO] . Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно ст.ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення по суті, суд крім іншого, вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Оскільки позов не підлягає задоволенню, вжиті заходи забезпечення позову слід скасувати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed