Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

28.12.2019 відкрито провадження у даній справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що з 29.01.2005 по 28.12.2017 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час діти знаходяться на утриманні позивача, відповідач майже не надає допомогу на утримання дітей, останній має неофіціальний нерегулярний дохід, оскільки працює таксистом в м. Києві, інших утриманців не має, є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн з моменту пред`явлення позову до досягнення повноліття дітьми. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, однак просив стягнути аліменти з моменту набрання судовим рішенням законної сили, оскільки діти знаходилися у нього. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази, дійшов такого висновку. Відповідно до положень ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідними нормами Сімейного кодексу України. Встановлено, що сторони являються батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. Сторони не оспорюють факт проживання дітей разом з позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сторони не дійшли згоди про добровільну участь відповідача в матеріальному утриманні дитини. Тому, відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України, позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню. Положеннями ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд враховує матеріальне становище сторін, те, що відповідач являється особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, має мінливий дохід, інших утриманців не має, що підтверджується зібраними доказами та не заперечується сторонами, тому, відповідно до положень ст. 184 Сімейного кодексу України, підлягають задоволенню і вимоги щодо розміру аліментів на утримання дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, з останнього підлягає стягненню судовий збір в сумі 384,20 грн в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved