Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

29.04.2015 позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS]. Позивач є балансоутримувачем житлового будинку, в якому проживають відповідачі. Відповідачами не виконуються обов'язки по оплаті послуг, які надаються виконавцем - ВСП КП «Відраднинське» в період з 01.07.2011 по 01.06.2012, в результаті чого у них утворилася заборгованість перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва». На підставі викладеного КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» просить суд стягнути на свою користь у рівних частинах з [PERSON], [PERSON] заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 5 635, 94 грн., в тому числі: 5 564, 30 грн. - основного боргу; 22, 83 грн. індексу інфляції; 48, 81 грн. 3% річних. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень посилалися на те, що позивачем на надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що житловий будинок [ADDRESS] знаходиться на його балансі, відповідний акт прийому передачі, наданий позивачем вважали фальшивим та підробним. Крім того, посилались на те, що між позивачем та відповідачами не укладалось договору про надання житлово-комунальних послуг. Договір не були укладені з вини позивача, а тому вина відповідача щодо невиконання зобов'язань відсутня. Крім того, посилались на те, що нарахування за житлово-комунальні послуги здійснюється позивачем за тарифами, які в установленому законодавством порядку не затверджені органом місцевого самоврядування, а відповідні розпорядження КМДА про затвердження тарифів відповідно до рішень судів є нечинними, оскільки не були зареєстровані в Мінюсті відповідно до законодавства. З цього приводу вказували, що відповідачі належним чином виконують свої обов'язки по оплаті житлово-комунальних послуг, оскільки сплачують за тарифами, які були затвердженні розпорядженнями КМДА в 2000 році і які відповідачі вважають чинними. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він має відповідне речове право на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, і, відповідно, розмір прибудинкової території, який береться до розрахунку вартості комунальних послуг є необґрунтованим. Крім того, посилались на те, що послуги, які надаються позивачем, є неналежної якості. З цього приводу відповідачі неодноразово звертались до позивача, але він ніяк не реагував, свого представника для складання актів не направляв. Відповідачами складено акти про неналежне надання послуг та подано позивачу заяву про здійснення в зв`язку з цим перерахунку, однак позивач перерахунку не здійснив. Крім того, посилались на те, що позовні вимоги пред'явлені позивачем з пропуском строку позовної давності, просили до частини позовних вимог застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову в цій частині. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву у якій просить розглядати справу у його відсутності. За таких обставин суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Здійснення громадянами житлових прав та виконання житлових обов'язків здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР. Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 10, 179 ЖК Української РСР, закріплено обов'язок громадян додержуватися вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 1, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 №572 із змінами внесеними постановою КМУ від 24 січня 2006 р. №45, особа, яка отримує житлово-комунальні послуги, зобов'язана оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Частинами першою та другою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово комунальних послуг належать, зокрема: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630. За загальним правилом, визначеним у ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Солом'янської районної в місті Києві адміністрації від 02.06.2008 року № 884 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади Солом'янського району м. Києва житлових будинків AT фірми «Укргазбуд» балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] визначено Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради. Згідно вказаного розпорядження житловий будинок№ [ADDRESS] передано на баланс від AT фірми «Укргазбуд» разом з інженерними комунікаціями, технічним обладнанням, конструктивними елементами та ін.., що забезпечують належне функціонування будинку, в тому числі згідно вказано акту визначені кількісні характеристики прибудинкової території: кількість дерев та чагарників, площа газонів та квітників, приведена площа, що прибирається. Факт передачі будинку [ADDRESS] підтверджується актом приймання-передачі відомчого житлового будинку на [ADDRESS] до комунальної власності територіальної громади Солом'янського району м. Києва та на баланс КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради, затвердженого розпорядженням Солом'янської районної в місті Києві адміністрації від 02.06.2008 року № 884. Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації в комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва». Отже, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» як балансоутримувачем будинку [ADDRESS] має право на звернення до суду з вимогою про стягнення плати за надані житлово-комунальні послуги. Доводи відповідача та його представника з цього приводу про те, що поданий позивачем акт приймання-передачі відомчого житлового будинку на [ADDRESS] до комунальної власності територіальної громади Солом'янського району м. Києва та на баланс КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради викликає сумнів з приводу його достовірності, є підробим та фальшивим суд вважає безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів суду не надано. Як далі слідує з матеріалів справи відповідачі [PERSON], [PERSON] є власниками квартира №18, яка розташована в житловому будинку [ADDRESS]. Дана квартира належить відповідачам у рівних частинах. У відповідності до технічного паспорту кватира складається з двох кімнат площами 16,9 м2 та 10,3 м2, загальною площею 43,00 м2. Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості, за період з 01.07.2011 по 01.06.2012 у відповідачів існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 5 635, 94 грн., в тому числі: 5 564, 30 грн. - основного боргу; 22, 83 грн. індексу інфляції; 48, 81 грн. 3% річних. Структура заборгованості у розрізі щомісячних нарахувань відображена у виписці по особовому рахунку № [NUMBER] (482717). Згідно вказаних документів слідує, що позивачем здіснено нарахування заборгованості за наступні житлово-комунальні послуги: 1) утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 2) централізоване опалення; 3) централізоване постачання холодної та гарячої води, 4) водовідведення гарячої води. Нарахування за вищевказані житлово-комунальні послуги у період з 01.01.2008 по 31.12.2013 здійснювалось позивачем за тарифами затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а саме від 31.08.2009р. №№ 978, 979, 980, 981, від 30.09.2009 № 1141, від 15.10.2009 №№ 1192, 1193, від 17.11.2009 № 1292, від 30.11.2009 №№ 1332, 1333, 1334, 1335, від 30.03.2010 № 191, від 31.05.2010 № 392, від 24.12.2010 № 1164, від 29.12.2010 №№ 1221, 1222, від 30.12.2010 № 1241, від 25.01.2011 №№ 75, 80, від 27.01.2011 №№99, 101, від 31.05.2011 №№ 857, 858, 859. Зокрема, для нарахування за послугу утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 01.06.2011 по 01.09.2013р. тариф становив 3,39 грн. за 1 м2, при сплаті після 20-го числа, та 3,08 грн. за 1 м2, при сплаті до 20-го числа; для нарахування за послугу централізоване опалення з 01.02.2011 року по 01.09.2013р. тариф становив 237,70 грн. за 1 використану Гккал (гігаккалорію) наданого в будинок тепла при сплаті до 20-го числа, 253, 15 грн. при сплаті після 20-го числа; для нарахування за послугу постачання холодної води для населення при наявності квартирного або будинкового приладу обліку холодної води з 01.03.2011 року по 01.09.2013 р. тариф становив 3,18 грн. за 1 м3, або 17,49 грн. з розрахунку па 1 особу, що проживає у квартирі, за умови сплати до 20-го чи 3,50 грн. за 1 м3, або 19, 25 грн. з розрахунку па 1 особу, що проживає у квартирі за умови сплати після 20-го числа, які оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води; для нарахування за послугу постачання гарячої води для населення при наявності будинкового засобу обліку гарячої води з 01.02.2011 р. по 01.09.2013р. тариф становив 52,01 грн. з розрахунку па 1 особу, що проживає у квартирі, або 14,86 за 1 м3, використаної гарячої води за умови сплати до 20-го числа, та 55, 61 грн. з розрахунку на 1 особу, що проживає у квартирі, або 15,89 за 1 м3, використаної гарячої води за умови сплати після 20-го числа, які оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води; для нарахування за послугу водовідведення гарячої води при наявності будинкового засобу обліку гарячої води з 01.03.2011 року по 01.09.2013р. тариф становив 4,83 грн. з розрахунку на 1 особу, що проживає у квартирі, або 1,38 за 1 м3, використаної гарячої води за умови сплати до 20-го числа, та 5,32 грн. з розрахунку на 1 особу, що проживає у квартирі, або 1,52 за 1 м3, використаної гарячої води за умови сплати після 20-го числа. Суд вважає безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу посилання позивача на не чинність розпоряджень Київської міської державної адміністрації на підставі яких проводилося нарахування вартості житлово - комунальних послуг з причин відсутності їх реєстрації у Головному управлінні юстиції м. Києва, враховуючи наступне. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» нормативно-правові акти Київської міської державної адміністрації /виконавчого органу Київської міської ради/ щодо встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, прийняті в межах повноважень виконавчого органу, державній реєстрації в органах юстиції - не підлягають. Розпорядження органу влади є нормативно-правовими актами, тому їх дія поширюється на невизначене коло осіб та породжує для них правові наслідки, проте вони не є регуляторними актами, що підлягають реєстрації, остільки не спрямовані на регулювання господарських відносин. Отже, твердження позивача про нарахування плати за житлово-комунальні послуги протягом оскаржуваного періоду на підставі, на думку позивача, не чинних розпоряджень, є безпідставними та необґрунтованими. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Як слідує з матеріалів справи, між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» та КП «Відрадненське» укладено договір на утримання жилих будинків і прибудинкових територій від 31.03.2008 р., в тому числі у житлового будинку [ADDRESS] Факт надання житлово-комунальних послуг на підставі зазначеного вище договору по вказаному об'єкту підтверджується наданими позивачем актами виконаних робіт. Будь-які дані, які свідчать про те, що відповідач відмовилася у передбаченому законодавством порядку від отримання житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. За таких обставин, підстави сумніватися у тому, що позивач забезпечував надання житлово-комунальних послуг у суду відсутні, а доводи відповідача про неотримання житлово-комунальних послуг видаються суду непереконливими. Таким чином, позивач надає житлово-комунальні послуги кожного місяця відповідно до вимог чинного законодавства, доказом чого є акти виконаних робіт по утриманню будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS], за спірний період липень 2011 року - травень 2012. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється відповідачами, останні частково оплачували житлово комунальні послуги. Що стосується якості житлово-комунальних послуг, то переконливих доказів того, що у спірний період позивачем надавались житлово-комунальні послуги неналежної якості з відповідачів суду не надано. Представлені акти-претензії, які складені відповідачами без представника позивача не містять фактичних даних про те, послуги якої якості були фактично надані, а зазначено, що послуги взагалі не надаються, що спростовується матеріалами справи. Отже, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що доводи відповідача про ненадання позивачем житлово-комунальних послуг є необґрунтованими та спростовуються доказами представленими з боку позивача. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, вирішуючи даний спір, суд виходить з принципу диспозитивності цивільного судочинства, та констатує, що відповідачем, доводи позивача спростовані не були, як і не були доведені обставини, на які відповідач посилалася як на підставу своїх заперечень. Отже, в судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], що є власником квартири [ADDRESS], належним чином не виконали свого обов'язку по своєчасному внесенню і в повному розмірі плати за житлово-комунальні послуги. З огляду на викладене, позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг на загальну суму 5 564, 30 грн. є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Так, вирішуючи заяву відповідача про застосування до вимог позивача строків позовної давності суд враховує, що згідно положень ст.ст. 256, 257 ЦК України, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, у межах строку позовної давності, загальна тривалість якого встановлюється в три роки, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - один рік. У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В той же час, згідно ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як видно з матеріалів справи, 22.06.2012 позивачем по справі було подано до Солом'янського районного суду м. Києва заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. 04.07.2012 Солом'янським районним судом м. Києва видано судовий наказ. 31.07.2012 ухвалою суду вказаний наказ скасовано. Даний позов пред'явлений позивачем 29.04.2015. Таким чином, оскільки позивач у визначеному законодавством порядку звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, строк позовної давності у відповідності до ч. 2 ст. 264 ЦК України був перерваний. Остаточне рішення у справі постановлено 31.07.2012, тому з цього часу відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності почався заново. За таких обставин, підстав для застосування загальної позовної давності до вимог позивача суд не вбачає, оскільки даний позов пред'явлений в межах загального строку позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з розміру задоволених судом позовних вимог, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved