Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

27 серпня 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 10 вересня 2018 року до суду надійшла відповідь на запит суду від 27 серпня 2018 року, направленого згідно з частиною першою статті 187 ЦПК України, відповідно до якої відповідач значиться зареєстрованим за вказаною у позовній заяві адресою /а. с. 38/. Ухвалою судді від 12 вересня 2018 року у справі відкрито підготовче провадження, на яку 09 жовтня 2018 року відповідачем подано апеляційну скаргу /а. с. 40-41/. 11 жовтня 2018 року матеріали справи направлено до Київського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу про відкриття провадження у справі від 12 вересня 2019 року /а. с. 51/. Постановою Київського апеляційного суду ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі залишено без змін, відхилено апеляційну скаргу відповідача /а. с. 109, 110/. 06 березня 2019 року матеріали справи було повернуто з апеляційної інстанції до Печерського районного суду м. Києва /а. с. 112/. Від третьої особи у справі [PERSON] . 27 березня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення на позов, у яких вона просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] /а. с. 130-130а/. Від Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до суду 03 квітня 2019 року надійшов висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини та заява про розгляд справи за відсутності представника Служби /а. с. 134, 135-136/. Ухвалою судді від 22 квітня 2019 року підготовче провадження у справі закрито і призначено справу до розгляду по суті /а. с. 156-157/. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у частині визначення судом конкретної адреси місця проживання дитини, посилаючись на те, що позивачем створюються перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною, незважаючи на те, що встановлено графік побачень з ним, в той же час, позов у частині визначення місця проживання сина з матір`ю стороною відповідача визнано. Відзив на позов відповідачем не було подано. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення представників сторін у справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21 грудня 2010 року серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві /а. с. 13/. Шлюб позивача та відповідача розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києві від 03 серпня 2016 року, що набрало законної сили 16 серпня 2016 року /а. с. 14-15/. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] фактично проживає разом з своєю матір`ю (позивачем), дідусем [PERSON] і бабусею [PERSON] (третя особа у справі), у квартирі [ADDRESS] є приватною власністю останньої, на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 10 грудня 1997 року /а. с. 16/. Дитина навчається у спеціалізованій школі № 89 Печерського району м. Києва, звідки хлопчику надано позитивну характеристику, відмічено, що йому властивий вияв позитивних емоцій, високий рівень потреби у спілкуванні з ровесниками, тому він має багато друзів, дитина завжди охайна, привітна, залюбки виконує доручення вчителів /а. с. 17, 24-25/. Окрім того, позивач не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та не має психічних розладів, про що надано компетентними особами відповідну довідку та консультативний висновок, офіційно працевлаштована на посаду директора ТОВ «Монте Бьянко» та отримує стабільний дохід за офіційним місцем роботи, де позитивно характеризується /а. с. 18, 19, 22, 23/. Також встановлено, що 16 листопада 2017 року Печерським районним судом м. Києва видано судовий наказ від 10 жовтня 2017 року у справі № 757/54160/17-ц про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з [PERSON] , починаючи з 14 вересня 2017 року до досягнення [PERSON] повноліття /а. с. 30/. У наданому Службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації висновку, що має рекомендаційний характер, зазначено, що проведено обстеження житлово-побутових умов квартири [ADDRESS] , де проживають позивач та малолітній син сторін - [PERSON] , і з`ясовано, що для проживання дитини створено всі належні умови, між матір`ю та ним гарні теплі стосунки, хлопчик привітний та відкритий, легко йде на контакт, розповідає про свої захоплення та уподобання. З батьком дитини будо проведено бесіду, під час якої він повідомив, що не має заперечень щодо визначення місця проживання сина з матір`ю, але проти щодо конкретної адреси проживання, оскільки, на його переконання, він повинен проживати за адресою місця реєстрації. Третя особа у справі Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації не заперечувала проти задоволення позову - визначення місця проживання [PERSON] разом з його матір`ю [PERSON] /а. с. 135-136/. За частиною першою статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом при оцінці доказів враховується те, що стороною відповідача визнається позов у частині доцільності проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом з його матір`ю - позивачем у справі. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. За правилами, передбаченими статями 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. У відповідності до частини третьої статті 29 Цивільного кодексу, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. За частиною четвертою статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Будь-яке житло (житлове приміщення) наділяється визначеними інформаційними символами, котрі у своїй сукупності слугують його ідентифікації, вирізняючи його з-поміж однорідних речей (об`єктів нерухомості). Суд, задовольняючи позов, вважає за доцільне зазначити, окрім того, що місце проживання дитини визначається разом з матір`ю, також і конкретну адресу такого місця проживання, з метою запобігання неоднозначного тлумачення рішення суду. Таким чином, наявні законні підстави для задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього сина сторін - [PERSON] разом з матір`ю. У відповідності до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, у тому числі судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved