Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

27.08.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на реєстрацію в будинку та примусове зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що їй у відповідності до договору купівлі-продажу від 05.02.2003 року належить житловий будинок із земельною ділянкою, який знаходиться за адресою: провулок Студентський (Студентів),3 с.Шурине Миколаївського району Миколаївської області. В належному їй будинку зареєстрована [PERSON], яка не є членом її сім'ї. У зв'язку із тим, що відповідачка не проживає за вище вказаною адресою з моменту реєстрації у 2006 році і по сьогодні, участі у витратах на утримання будинку не приймає, комунальних платежів не сплачує, позивачка просила визнати визнати такою, що втратила право на реєстрацію в будинку та примусово зняти відповідачку з реєстраційного обліку. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином. Про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила. Суд ухвалив розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов наступного. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.ст. 383,391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї та вимагати усунення перешкод здійсненння ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] у відповідності до договору купівлі-продажу від 05.02.2003 року належить житловий будинок із земельною ділянкою, який знаходиться за адресою: провулок Студентський (Студентів),3 с.Шурине Миколаївського району Миколаївської області (а.с.4). Відповідно до довідки від 25.08.2015 року за вих.№ 873, виданої [PERSON] сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, за цією ж адресою зареєстрована відповідачка [PERSON], але за місцем реєстрації не проживає, її особисті речі в будинку відсутні, комунальні та інші витрати по утриманню будинку відповідачка не сплачує, однак в добровільному порядку не знімається з реєстрації (а.с.6). Згідно вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням того, що відповідачка [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні з часу реєстрації, тобто понад один рік, підстав для продовження терміну зберігання за нею права користування спірним житловим приміщенням, передбачених ст.71 ЖК України не має, її особистих речей в спірному житловому приміщенні немає теж, участі в оплаті комунальних послуг відповідачка не приймає, що свідчить про втрату нею інтересу до спірного житлового приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому відповідачка підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Із змісту ст.72 ЖК України вбачається, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо така особа була відсутня за місцем свого проживання понад шість місяців без поважних причин. За таких обставин суд вважає за необхідне відповідачку визнати такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: провулок Студентський (Студентів),3 с.Шурине Миколаївського району Миколаївської області. У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації можливе або на підставі заяви самої особи, або на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. З огляду на наведену вище норму Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивачці необхідно звернутися до відповідного органу, що здійснює таку реєстрацію, надавши рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законну силу, на підставі якого має бути здійснено зняття з реєстрації місця проживання [PERSON]. Отже, суд приходить до переконання, що визнання в судовому порядку відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням в спірному будинку є підставою для зняття її з реєстрації, а тому позовна вимога про зняття відповідачки з реєстрації місця проживання є зайвою та задоволенню не підлягає. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивачки обгрунтованими, такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial