Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

28 березня 2016 року позивач звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно померлої [PERSON]. В обґрунтування позивних вимог повідомила, що являється спадкоємцем першої черги за законом після померлої 13 лютого 2015 року [PERSON], яка постійно проживала у [INFO] однією сімєю з позивачами. В кадастровому номері спадкової земельної ділянки допущена помилка, яка не підлягає виправленню. В звязку з цим державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом. Позивачі та її представник в судове засідання не зявились. Надали заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до норм ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст. 1267 ЦК України). Відповідно до судової практики та положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах даної категорії при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. 13 лютого 2015 року в с. Воскобійники Шишацького району Полтавської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-КЕ № 284341, виданим Воскобійницькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 16 лютого 2015 року, актовий запис № 8 (а.с.10). Померла заповіту не залишила, а її спадкоємцем першої черги за законом є донька [PERSON], що підтверджується рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 10 липня 2015 року у цивільній справі № 551/597/15-ц, яке 21 липня 2015 року набрало законної сили (а.с. 8). Померла прийняла спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу у передбачений законом строк. Інші спадкоємці, що прийняли спадщину або претендують на неї відсутні, що встановлено судом при дослідженні спадкової справи померлої [PERSON] № 83/2015, яка перебуває на обліку та зберіганні в Шишацькій районній нотаріальній конторі (а.с. 29-31). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9999 га, що розташована у с. Романки Шишацького району Полтавської області та належала померлій на підставі Державного акту на право власності на землю ПЛ № 016536, виданого 07 жовтня 2001 року Шишацькою райдержадміністрацією за реєстровим № 862, кадастровий номер 5325781200:00:007:0029, нормативна грошова оцінка - 64396,78 грн. (а.с.17-18). Зі змісту протоколу виправлення помилки № 90517 від 21.09.2015 та іншої службової документації відділу Держгеокадастру у Шишацькому районі Полтавської області встановлено, що за заявою [PERSON] проводилось виправлення помилки в кадастровому номері вищевказаної земельної ділянки з 5325781200:00:007:0029 на 5325781200:00:019:0206 (а.с.12-16). Постановою в.о. завідувача Шишацькою районною державною нотаріальною конторою [PERSON] від 04 грудня 2015 року № 494/02-14 спадкоємцю померлої [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину на вищевказану земельну ділянку в звязку з тим, що у Державному акті допущено помилку в частині кадастрового номеру земельної ділянки, яка не може бути виправлена в позасудовому порядку. Таким чином, фактично успадкувавши після смерті [PERSON] вищевказану земельну ділянку, позивач [PERSON], позбавлена можливості оформити її на своє імя та здійснити подальшу державну реєстрацію права власності щодо неї, що є перешкодою для реалізації нею права власності на вищевказане спадкове майно. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та доведеними.

Outcome: approved