Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

28.01.2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Анадольська сільська рада Хотинського району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивачів: [PERSON] про визнання заповіту нікчемним. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [INFO] помер [PERSON] , який був дідом [PERSON] (позивача-1) та батьком - [PERSON] (позивача-2), [PERSON] (відповідача) та [PERSON] (третьої особи). На день смерті померлий [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Зазначають, що при житті, [PERSON] , 21 серпня 2015 року склав заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати, і на що він за законом матиме право, він заповів [PERSON] (позивачу-1, онуку). Зазначають, що так як, в Анадольській сільській раді працювали родичі померлого [PERSON] (секретар сільської ради [PERSON] є рідною сестрою чоловіка дочки [PERSON] (відповідача), а тому заповіт на користь позивача-1 ( [PERSON] ) був складений в селі Рукшин, Хотинського району та посвідчений секретарем Рукшинської сільської ради [PERSON] . Заповіт записаний [PERSON] зі слів [PERSON] , і до підписання заповіт прочитаний [PERSON] , про що свідчить власноручний підпис [PERSON] , зроблений в присутності секретаря сільської ради [PERSON] . Особу заповідача ( [PERSON] ) секретар сільської ради встановив, його дієздатність перевірив. За вчинення нотаріальної дії стягнуто державне мито, а заповіт зареєстровано в реєстрі за № 333. Заповіт містить підпис секретаря сільської ради [PERSON] та відтиск мастильної печатки сільської ради. Також зазначають, що позивач-2 є пенсіонером по інвалідності (3 група загального захворювання), а тому згідно ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку - половину всього спадкового майна, яка б належала йому у разі спадкування за законом. 04 січня 2017 року приватний нотаріус Хотинського районного нотаріального округу Масловська І.Ю. на підставі заяви [PERSON] (сина, третьої особи) відкрила спадкову справу після смерті [PERSON] (справа №1-2017). Також, 04 січня 2017 року, нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька подав [PERSON] (син, позивач-2), а 14 лютого 2017 року заяву про прийняття спадщину подала [PERSON] (дочка, відповідач в даній справі). 07 вересня 2017 року заяву про прийняття спадщини також подав [PERSON] (онук, позивач-1), якому рішенням Хотинського районного суду від 22 серпня 2017 року (справа №724/1106/17) було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Таким чином, спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , є онук та троє дітей, які всі за цим позовом є учасниками справи. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. До спадкового майна після смерті [PERSON] входить: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,2500 га., яка розташована по [ADDRESS] , яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7325082000:01:001:0107; земельна ділянка площею 0,2071 га., яка розташована по [ADDRESS] , яка призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7325082000:01:001:0108. При цьому, зазначають, що відповідач [PERSON] подала до Хотинського районного суду позовну заяву, яка датована 01 серпня 2019 року, про визнання за нею права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, в якій відповідачами вона зазначила свого рідного брата [PERSON] (позивача-2 за цим позовом) і [PERSON] (рідного племінника, позивача-1 за цим позовом). 09 вересня 2019 року ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області відкрито провадження по справі № 724/1417/19. В межах свого позову, відповідач [PERSON] просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок, з належними до нього будівлями та спорудами, що належав [PERSON] , та який розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог відповідач [PERSON] зазначила (витяг з тексту її позову), що за життя [PERSON] склав на її ім`я заповіт щодо розпорядження своїм майном на випадок своєї смерті. В термін, встановлений чинним законодавством України для оформлення спадкових прав, вона як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Масловської І.Ю. із заявою про прийняття спадщини. Іншими спадкоємцями, які прийняли спадщину, є [PERSON] та [PERSON] . 31 липня 2019 року, вона як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Масловської І.Ю. про питанню видачі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок по [ADDRESS] , оскільки за життя, [PERSON] не виготовляв правовстановлюючого документа на житловий будинок, а тому [PERSON] змушена ставити питання про визнання за нею права власності на спадкове майно, яке належало померлому в судовому порядку. В своїх позовних вимогах [PERSON] зазначила про два об`єкти спадкових прав після смерті батька: право власності на вище вказаний житловий будинок, та право власності на земельну ділянку площею 0,2071 га., що розташована за адресою с. Анадоли, Хотинського району, Чернівецької області, яка була приватизована за життя [PERSON] , проте за позовом [PERSON] не просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2071 га. В подальшому, відповідач [PERSON] , подала до Хотинського районного суду заяву про збільшення розміру позовних вимог», яка датована 24 вересня 2019 року, відповідно до вимог якої, вона просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га., яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7325082000:01:001:0107, і на земельну ділянку площею 0,2071 га., яка призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7325082000:01:001:0108. Обидві земельні ділянки розташовані за адресою: [ADDRESS] , фактичними підставами своєї заяви «Про збільшення розміру позовних вимог» відповідач [PERSON] вказала, що після відкриття провадження у справі № 724/1417/19, нею виявлено, що державні акти на ці земельні ділянки вона втратила, і що це є однією із підстав для подання заяви про збільшення позовних вимог. Своє право на позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що за життя [PERSON] склав на її ім`я заповіт щодо розпорядження своїм майном на випадок своєї смерті, однак вона цілеспрямовано не вказала в позові про те, що зміст заповідального розпорядження від імені [PERSON] стосується лише житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Земельні ділянки не охоплюються змістом оспорюваного заповіту від 22.09.2015 року, який складений на користь [PERSON] . Підставами нікчемності заповіту від 22.09.2015 року, складеного, начебто, від імені [PERSON] на користь [PERSON] позивачі [PERSON] та [PERSON] вказують, на те, що в даному заповіті зазначено, що він складений 22 вересня 2015 року о 11.40 год. в селі Анадоли, Хотинського району, Чернівецької області, яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: свій житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] заповідаю своїй доньці - [PERSON] , 1959 р.н. Зміст ст. 535 Цивільного кодексу України йому роз`яснено. Заповіт складено в двох примірниках, один з яких зберігається в справах Анадольської сільської ради Хотинського району, а другий видається заповідачу. На прохання заповідача заповіт складено за допомогою загальноприйнятих технічних записів. Після цього тексту, в заповіті міститься підпис, поряд з яким не вказано прізвище, ім`я та по батькові або хоча б прізвище та ініціали особи, яка поставила свій підпис. Після «підпису» якоюсь особою цього заповіту, надрукований наступний текст: «22 вересня 2015 року, цей заповіт посвідчено мною, [PERSON] , секретарем Анадольської сільської ради Хотинського району, Чернівецької області. Заповіт підписаний гр. [PERSON] у моїй присутності о 11.50 год. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Зареєстровано в реєстрі за № 39, стягнуто державне мито. В кінці заповіту міститься назва посади, прізвище та ініціали особи, яка складала, встановлювала особу-заповідача, перевіряла дієздатність і посвідчувала заповіт - секретар виконавчого комітету О. Максимчук; міститься її підпис та відтиск печатки. Під час судового розгляду справи № 724/1417/19 за позовом [PERSON] були встановлені обставини, які вказують, що заповіт, який був складений 22 вересня 2015 року від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , є нікчемним (надалі за текстом - оспорюваний заповіт), зокрема: оспорюваний заповіт посвідчений посадовою особою, яку виконавчий комітет Анадольської сільської ради Хотинського району не уповноважував вчиняти нотаріальні дії (виконавчий комітет взагалі нікого не уповноважував, що підтверджується адвокатським запитом № 105 від 18.11.2019 року на ім`я Анадольського сільського голови; листом за підписом в.о. старости с. Анадоли від 18.11.2019 року вих. №110; копією розпорядження Анадольського сільського голови №05-А від 03.02.2014 року «Про призначення відповідальної особи за ведення нотаріальних дій по Анадольській сільській раді»; листом за підписом в.о. старости с. Анадоли від 22.11.2019 року за вих. №111 та копією рішення сесії Анадольської сільської ради №251/06/2013 року від червня 2013 року «Про внесення змін до виконавчого комітету Анадольської сільської ради», а також показами свідків [PERSON] , яка посвідчувала заповіт, та [PERSON] , сільського голови, наданими суду 16.12.2019 року. Також, вказали, що була порушена нотаріальна таємниця при посвідченні оспорюваного заповіту, оскільки заповіт посвідчувався в присутності особи, на користь якої складався заповіт, тобто у присутності [PERSON] , а також у присутності Анадольського сільського голови [PERSON] , вказаний факт підтверджується дисками із технічними записами судових засідань по справі № 724/1417/19 від 05.11.2019 року та від 16.12.2019 року, що є порушенням п. 1.4 розділу І Порядку № 3306/5, ст. 8 Закону України «Про нотаріат» та ст. 1255 ЦК України. Крім того, зазначили, що особу заповідача - померлого [PERSON] встановлено з порушенням вимог закону, а саме по копії паспорта громадянина України та за його пенсійним посвідченням, що не відповідає вимогам законодавства, вказана обставина встановлена під час розгляду справи № 724/1417/19 на підставі показів свідка [PERSON] , яка посвідчувала заповіт, а також показах Анадольського сільського голови [PERSON] , доказом цього є диски із технічними записами судових засідань по справі № 724/1417/19 від 05.11.2019 року та від 16.12.2019 року. Оспорюваний заповіт за змістом не відповідає вимогам галузевого законодавства України: у заповіті не вказаний ідентифікаційний номер та місце народження заповідача [PERSON] ; у заповіті не вказано, що перед його підписанням [PERSON] прочитав заповіт вголос; у заповіті зазначена ст. 535 ЦК України, яка немає ніякого відношення до заповітів, натомість у заповіті не вказано, що заповідачу [PERSON] роз`яснено зміст статей 1241, 1307 ЦК України; зміст посвідчувального напису посадової особи місцевого самоврядування не відповідає додатку № 1 Порядку №3306/5. Також, вказала, що оспорюваних заповіт посвідчений посадовою особою, яку виконавчий комітет Анадольської сільської ради Хотинського району не уповноважував вчиняти нотаріальні дії (виконавчий комітет взагалі нікого не уповноважував). В селі Анадоли, Хотинського району на момент посвідчення оспорюваного заповіту (22.09.2015 року) нотаріусів не було (і зараз немає), а тому «відповідним органом місцевого самоврядування, який вправі був приймати рішення про уповноваження посадових осіб Анадольської сільської ради вчиняти нотаріальні дії», є виконавчий комітет Анадольської сільської ради. В даній сільській раді виконавчий комітет був утворений, що підтверджується копією рішення сесії Анадольської сільської ради VI скликання № 251/06/2013 року від червня 2013 року «Про внесення змін до виконавчого комітету Анадольської сільської ради». 18 листопада 2019 року адвокатом Меріновою Н.В., яка діяла в інтересах позивача-2 [PERSON] , на ім`я Анадольського сільського голови [PERSON] був поданий адвокатський запит №105, яким адвокат просила надати посвідчену копію рішення (або рішень) сесії Анадольської сільської ради Хотинського району про утворення виконавчого комітету цієї ради та його персональний склад, який діяв станом на 22 вересня 2015 року; та посвідчену копію рішення (рішень) виконавчого комітету Анадольської сільської ради Хотинського району про визначення переліку посадових осіб цієї ради, на яких покладено вчинення нотаріальних дій в селі Анадоли, діюче на 22 вересня 2015 року, у відповідь на який надано лист за підписом в.о. старости с. Анадоли від 18.11.2019 року, із копією розпорядження Анадольського сільського голови № 05-А від 03.02.2014 року «Про призначення відповідальної особи за ведення нотаріальних дій по Анадольській сільській раді»., відносно іншого питання, яке порушувалося в адвокатському запиті, в.о. старости цим листом повідомив адвоката, що відповідь буде надана пізніше. Також листом за підписом в.о. старости с. Анадоли від 22.11.2019 року за вих. № 111 адвокату було направлено копію рішення сесії Анадольської сільської ради № 251/06/2013 року від червня 2013 року (дату не видно) «Про внесення змін до виконавчого комітету Анадольської сільської ради». Таким чином, вказаними документами підтверджується, що в Анадольській сільській раді був утворений виконавчий комітет, але рішення про уповноваження посадових осіб Анадольської сільської ради вчиняти нотаріальні дії, виконавчий комітет не приймав. Таке рішення, всупереч вимог вище описаних законів, прийняв сільський голова [PERSON] , який видав розпорядження № 05-А від 03.02.2014 року, яким уповноважував вчиняти нотаріальні дії - секретаря сільської ради [PERSON] . Було встановлено ще і інше порушення - оспорюваний заповіт посвідчила і підписала секретар виконавчого комітету (а не секретар сільської ради) [PERSON] , що також було встановлено під час судового розгляду справи № 724/1417/19. Підтримуючи вищевикладене просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 24.06.2020 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також просила допитати в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] з приводу посвідчення заповіту складеного [PERSON] , та долучити до матеріалів справи копію документів на підтвердження повноважень [PERSON] на посвідчення заповіту. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але були належним чином повідомлені про день, час та місце слухання справи. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але була належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи. Представник третьої особи Анадольської сільської ради, яка не заявляє самостійних вимог щдо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] 24.06.2020 року надала до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, в заяві посилалась на те, що процедура посвідчення заповіту [PERSON] була дотримана. На секретаря Анадольської сільської ради були покладені обов`язки посвідчувати заповіти. Також просила приєднати до матеріалів справи в якості доказів: копію рішення сесії Анадольської сільської ради про обрання секретарем Анадольської сільської ради № 299/10/2013 від 17.10.2013 року; рішення виконавчого комітету № 5 від 11.02.2015 року «Про затвердження переліку адміністративних послуг, що надаються Анадольською сільською радою». Також просила розгляд справи проводити у відсутності представника Анадольської сільської ради Хотинського району у зв`язку з карантинними заходами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивачів [PERSON] в судове засідання не з`явився, але був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, будучи допитаною в якості свідка суду пояснила, що до сільської ради приїхали [PERSON] та його донька [PERSON] , зайшли прямо в кабінет до голови сільської ради, потім голова вийшов до неї і сказав підготувати заповіт, бо [PERSON] хоче зробити його на доньку, так як та за ним доглядає. Заповіт [PERSON] підписував в кабінеті голови сільської ради, чи був на той час голова сільської ради в кабінеті та [PERSON] вона не пам`ятає, сам заповіт вона готувала в своєму кабінеті по шаблону. [PERSON] пред`явив їй копію паспорта та пенсійне посвідчення. Також пояснила, що було розпорядження сільського голови щодо вчинення нею нотаріальних дій, є також рішення виконкому з приводу цього, і вона була уповноважена на вчинення нотаріальних дій. Також вказала, що на момент посвідчення вказаного заповіту їй було відомо про рішення виконкому на вчинення нею нотаріальних дій. Свідок [PERSON] будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка суду пояснив, що коли складався заповіт від імені [PERSON] то посвідчувала його [PERSON] , він присутнім тоді не був. Вказав, що [PERSON] та [PERSON] зайшли до нього в кабінет, щоб скласти заповіт і він сказав секретарю щоб вона підготувала заповіт, а сам він залишився у своєму кабінеті говорив з [PERSON] , а сам [PERSON] під час складання заповіту був в кабінеті секретаря. Коли склали заповіт, то один примірник віддали [PERSON] , а інший залишився в сільській раді, підписував заповіт [PERSON] в кабінеті сільської ради, при ньому була ксерокопія паспорта та пенсійне посвідчення. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів [PERSON] , свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з таких підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 3 січня 2017 року. Як встановлено судом, позивач-2 є пенсіонером по інвалідності (3 група загального захворювання), а тому згідно ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку - половину всього спадкового майна, яка б належала йому у разі спадкування за законом. 04 січня 2017 року приватний нотаріус Хотинського районного нотаріального округу Масловська І.Ю. на підставі заяви [PERSON] (сина, третьої особи) відкрила спадкову справу після смерті [PERSON] (справа № 1-2017). Також, 04 січня 2017 року, нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька подав [PERSON] (син, позивач-2), а 14 лютого 2017 року заяву про прийняття спадщину подала [PERSON] (дочка, відповідач в даній справі). 07 вересня 2017 року заяву про прийняття спадщини також подав [PERSON] (онук, позивач-1), якому рішенням Хотинського районного суду від 22 серпня 2017 року (справа № 724/1106/17) було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Таким чином, спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , є онук та троє дітей, інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Згідно матеріалів справи, судом встановлено, що до спадкового майна після смерті [PERSON] входить: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,2500 га., яка розташована по [ADDRESS] , яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7325082000:01:001:0107; земельна ділянка площею 0,2071 га., яка розташована по [ADDRESS] , яка призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7325082000:01:001:0108. Позивачі в обґрунтування позовних вимог посилються на те, що за життя, [PERSON] , 21 серпня 2015 року склав заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати, і на що він за законом матиме право, він заповів [PERSON] (позивачу-1, онуку). Так як, в Анадольській сільській раді працювали родичі померлого [PERSON] (секретар сільської ради [PERSON] , яка рідною сестрою чоловіка дочки [PERSON] (відповідача), а тому заповіт на користь позивача-1 ( [PERSON] ) був складений в селі Рукшин, Хотинського району та посвідчений секретарем Рукшинської сільської ради [PERSON] . Заповіт записаний [PERSON] зі слів [PERSON] , і до підписання заповіт прочитаний [PERSON] , про що свідчить власноручний підпис [PERSON] , зроблений в присутності секретаря сільської ради [PERSON] . Особу заповідача ( [PERSON] ) секретар сільської ради встановив, його дієздатність перевірив. За вчинення нотаріальної дії стягнуто державне мито, а заповіт зареєстровано в реєстрі за № 333. Заповіт містить підпис секретаря сільської ради [PERSON] та відтиск мастильної печатки сільської ради. Крім того, судом встановлено, що 22 вересня 2015 року о 11.40 год. в селі Анадоли, Хотинського району, Чернівецької області було посвідчено інший заповіт, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: свій житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] заповідаю своїй доньці - [PERSON] , 1959 р.н..Зміст ст. 535 Цивільного кодексу України йому роз`яснено. Заповіт складено в двох примірниках, один з яких зберігається в справах Анадольської сільської ради Хотинського району, а другий видається заповідачу. На прохання заповідача заповіт складено за допомогою загальноприйнятих технічних записів. Після цього тексту, в заповіті міститься підпис, поряд з яким не вказано прізвище, ім`я та по батькові або хоча б прізвище та ініціали особи, яка поставила ттей пілпис. Після «підпису» якоюсь особою цього заповіту, надрукований наступний текст: «22 вересня 2015 року, цей заповіт посвідчено мною, [PERSON] , секретарем Анадольської сільської ради Хотинського району, Чернівецької області. Заповіт підписаний гр. [PERSON] у моїй присутності о 11.50 год. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Зареєстровано в реєстрі за № 39, стягнуто державне мито. В кінці заповіту міститься назва посади, прізвище та ініціали особи, яка складала, встановлювала особу-заповідача, перевіряла дієздатність і посвідчувала заповіт - секретар виконавчого комітету О. Максимчук; міститься її підпис та відтиск печатки. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою, відповідного органу місцевого самоврядування. Судом встановлено, що спірний заповіт був виготовлений на прохання заповідача [PERSON] секретарем Анадольської сільської ради Хотинського району Чернівецької області Максимчук Оленою Василівною за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Як вбачається з матеріалів справи майно, зазначене у заповіті (житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] заповідач заповів своїй доньці [PERSON] . В свою чергу, позивачі в обґрунтування позовних вимог, просять визнати нікчемним вищевказаний заповіт, також з тих підстав, що вказаний заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення та посвідчений особою, яка не мала на це права. Згідно ст. 1257 ЦК України заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Так, в позовній заяві позивачі стверджували, що має місце посвідчення заповіту особою, яка не мала на це права, а також складення заповіту з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому згідно ст. ст. 1251, 1257 ЦК України (спеціальні підстави) заповіт складений 22 вересня 2015 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 39 є нікчемним. Так, відповідно до аналізу ст. 1257 ЦК України закон пов`язує визнання заповіту, як нікчемного, з обставинами, що можуть свідчити про складення його особою, яка не мала на це права або з порушенням форми заповіту та порядку його посвідчення. Наведені обставини повинні бути доведені особами, які звертаються до суду стосовно визнання заповіту нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин є недійсний з моменту його вчинення незалежно від того чи визнав його таким суд. Відповідно до правового висновку Верховного суду України викладеного у справі № 6-2424-цс16 зазначено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види не дійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст. 219, ч.1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 225 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону. Велика Палата Верховного Суду, погодилася: з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі №6-308цс16, з постановами Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі №357/3394/16-ц, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є за законом. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду, позивачі за власним розсудом обирають спосіб захисту прав. Між тим, позивачами в даній справі, вважаючи спірний заповіт нікчемним, вимог про визнання заповіту недійсним не заявлялось. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи і інтереси фізичних осіб, права та свободи юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з зазначених правових норм, спосіб захисту своїх прав обирає позивач, суд не має права на власний розсуд змінювати спосіб захисту прав, обраний позивачем. В позовній заяві позивачі посилаються на ту обставину, що має місце посвідчення заповіту особою, яка не мала на це права, а також складення заповіту з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому згідно ст. ст. 1251, 1257 ЦК України (спеціальні підстави) заповіт складений 22 вересня 2015 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 39 є нікчемним. Отже, фактично позивачі заперечують дійсність правочину, але при цьому ними обраний інший спосіб захисту свого права, оскільки вони просять суд визнати правочин нікчемним. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позивачами невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права. Разом з тим, суд наголошує, що складення заповіту з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення не є підставою вважати заповіт нікчемним, а є самостійною підставою, відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, для визнання такого заповіту недійсним за рішенням суду, вимога про що позивачами в ході розгляду справи заявлена не була. При цьому, також судом встановлено, що нікчемний правочин є недійсним у силу закону, такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 916/3156/17 від 02 червня 2019 року, в якій ВП ВС погодилася з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц, відповідно до яких якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Водночас, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Відповідно до викладеної в даній справі вимоги позивачів, суд може визначити спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд під час розгляду справи може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивачів сприятиме ефективному захисту їх прав чи інтересів. Проте, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах ВП ВС від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Виходячи зі змісту пункту 75 висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/3156/17 від 02 червня 2019 року, та враховуючи, що позовні вимоги заявлені тільки щодо визнання заповіту нікчемним, позовних вимог щодо наслідків правочину в даній справі не заявлено, тому підстав перевірити відповідні доводи у мотивувальній частині судового рішення в даній цивільній справі немає. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому підстав для стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача не вбачається. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed