Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

28 січня 2016 року Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом та просила усунути перешкоди в користування жилим приміщенням шляхом виселення відповідача з належної їй 2/3 частини будинку №15 по вул. Карбишева в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 2/3 частини житлового будинку з конкретно виділеними приміщеннями належать їй на праві власності, а відповідач, маючи за рішенням суду у своїй власності іншу 1/3 частину цього будинку, не облаштовує її окремим входом та продовжує користуватись цілим будинком, в тому числі і її частиною, чим створює їй значні незручності та призводить до частих сварок. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно. Суд за згодою позивача ухвалив проводити заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.01.1997, який був розірваний за рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 27.12.2013. Після розірвання шлюбу, майно сторін було поділене в судовому порядку. Так, відповідно до Мирової угоди, затвердженої ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.01.2015, за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини будинку №15 по вул. Карбишева в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, а за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частини цього будинку. Пізніше заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09.11.2015 кожному із співвласників спірного будинку було виділено їхні частки в натурі : [PERSON] виділено 2/3 будинку, а саме такі приміщення: веранда 1-1, сіни 1-2, службова 1-3, житлова 1-4, коридор 1-5, житлова 1-8, кухня 1-9, а також господарські будівлі: літня кухня (Б), погріб (Ж), 2/3 огорожі, 2/3 колодязя (З). [PERSON] виділено 1/3 будинку , а саме приміщення: житлова 1-6, житлова 1-7, а також господарські будівлі: саж (В), вбиральня (Г), 1/3 огорожі та 1/3 колодязя. Після розподілу будинку та виділу часток кожному відповідач не облаштував свою частину окремим входом та продовжує користуватись цілим будинком, вчиняє по відношенню до позивача насильство психологічного характеру, що підтверджується постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.12.2015. За правилами ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Отже, сторони мають самостійне право власності на свої частки в домоволодінні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності зі ст. 316, ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності це право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом За правилами ч.2 та ч.7 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках та порядку, встановлених законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] за відсутності будь-яких договірних зобовязань з власником будинку, в супереч її вимозі звільнити помешкання продовжує користуватись приміщеннями, що йому не належать. Така поведінка відповідача, який вже не є членом сімї [PERSON] набула самоправного характеру. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що виселення відповідача з частини будинку, що йому не належить є способом захисту цивільних прав [PERSON] в розумінні положень ст. 16 ЦК України, спрямованим на усунення перешкод у здійсненні свого права власності, а тому позов підлягає задоволенню. Разом з цим, суд враховує інтереси та право відповідача на житло, визначене в ч.1 ст. 47 Конституції України, та

Outcome: approved