Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

27 квітня 2016року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 4,43га, розташовану на території Татарбунарської міської ради Одеської області, яка залишилася після смерті [PERSON] В обґрунтування вимог зазначив, що 05 липня 2014року померла його бабуся [PERSON], яка за життя заповіла позивачу вказану земельну ділянку. У передбачений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на успадковане майно. Посилаючись на неможливість оформити спадкові права у позасудовому порядку, оскільки оригінал правовстановлюючого документу втрачений, зазначаючи, що інші спадкоємці не заявили про своє бажання прийняти у спадок зазначену земельну ділянку, [PERSON] вважав, що є підстави для визнання за ним права власності на неї судом. Ухвалою суду від 26 травня 2016 року до участі у справі у якості третьої особи залучено [PERSON], який на момент смерті фактично проживав з померлою. Позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу без його участі. В судове засідання представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився. Подав заяву про розгляд справи без участі представника Татарбунарської міськради, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав та не заперечував проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2014року в м.Татарбунари Одеської області померла [PERSON]. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про смерть серії І-ЖД №377840, виданого 08.07.2014року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.5). Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіла земельну ділянку, площею 4,43га, що розташована на території Татарбунарської міської ради Одеської області, [PERSON], 29.09.1981року народження, позивачу у справі, що підтверджується заповітом, посвідченим 07.07.2010року нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] за реєстровим номером №1753 (а.с.а.с.6, 91). Вказана земельна ділянка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій [PERSON] згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №023988, виданим Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 19.11.2003року на підставі розпорядження від 08.08.2003року №308/А та передана їй відповідно до акту передачі та прийому земельної частки (паю) в натурі від 29.08.2003року (а.с.а.с.7, 41). Належність [PERSON] зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером 5125010100:01:001:0310 також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5102948752016 від 13.05.2016року (а.с.а.с. 77-79). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23.09.2014року №38444439 слідує, що заповіт [PERSON], посвідчений в Татарбунарській районній державній нотаріальній конторі 07.07.2010року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій під №1753, є чинним (а.с.88). З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу №229/2014 на підставі заяв онуків спадкодавця [PERSON] та [PERSON] та внесено відповідні відомості до Спадкового реєстру (а.с.а.с. 66-68). В судовому засіданні встановлено, що листом від 13.04.2016року №364/02-14 приватний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] у звязку з відсутністю (ненаданням) правовстановлюючого документу на успадковане майно земельну ділянку (а.с.9). З матеріалів справи також слідує, що державний акт на землю серії І-ОД №023988 від 19.11.2003року втрачено та про його недійсність в друкованих засобах масової інформації було розміщено відповідне оголошення (а.с.8). З відомостей, що містяться у домовій книзі для прописки громадян в будинку №16 по вул.Клюшнікова в м.Татарбунари, слідує, що разом з [PERSON] на момент її смерті інші спадкоємці, крім позивача та третьої особи, не проживали (а.с.а.с.70-76). Вирішуючи спір, що виник зі спадкових правовідносин, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу (далі ЦК) України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК). Спадкуванням, згідно зі ст.1216 Цивільного кодексу України, є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1 ст.1225 ЦК). Загальні вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (абз.3 ч.2 ст.1248 ЦК). Відповідно до ч.3 ст.1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Строки для прийняття спадщини та відмови від неї визначені у статті 1270 ЦК України. Так, для прийняття спадщини та відмови від її прийняття встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом зазначеного вище строку. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК). Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року № 449 (втратила чинність на підставі постанови КМУ від 03.06.2013року №483) було затверджено форму державного акта на право власності на землю. Державний акт вказаної форми видавався як фізичним, так і юридичним особам державними органами земельних ресурсів при місцевих державних адміністраціях або органах місцевого самоврядування, підписувався головою місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, а також начальником державного органу земельних ресурсів. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу (далі ЗК) України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України (в редакції, що діяла до 01 січня 2013 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. З 01 січня 2013 року право власності на земельну ділянку реєструється на загальних підставах реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та підтверджується відповідним записом державного реєстратора у Реєстрі прав власності. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Зазначене узгоджується з позицією, висловленою Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав». За змістом п.4.15 розділу 4 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Як вбачається з матеріалів справи, право власності позивача як спадкоємця не визнається, а відтак підлягає захисту в судовому порядку. З урахуванням того, що при посвідченні заповіту дотримано встановлені цивільним законодавством вимоги щодо його змісту та форми, заповіт в подальшому зареєстровано у Спадковому реєстрі, при цьому відомостей про його скасування матеріали справи не містять, беручи до уваги те, що позивач звернувся до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини протягом установленого законом строку, однак отримав відмову в оформленні спадкових прав, беручи також до уваги те що, без оригіналу державного акта на землю [PERSON] позбавлений можливості у позасудовому порядку отримати спадщину, враховуючи визнання позову Татарбунарською міською радою та за відсутності заперечень проти вимог [PERSON] з боку іншого спадкоємця [PERSON], суд доходить висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, яка за життя належала його бабусі [PERSON] Відтак, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З огляду на викладене,

Outcome: approved