Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

27 листопада 2017 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31 січня 2014 року між ПАТ «ВБР» та відповідачем було укладено кредитний договір № ІКСАSHVG.198302.007, відповідно до якого [PERSON] було надано кошти у вигляді строкового кредиту у розмірі 39805 грн. 00 коп. на строк до 30 січня 2017 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконує свої зобов'язання по поверненню отриманого кредиту, позивач просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором станом на 15 листопада 2017 року у розмірі 150501 грн. 79 коп., з яких: 30672 грн. 55 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 20382 грн. 68 коп. - прострочена заборгованість за процентами, 14329 грн. 80 коп. - прострочена заборгованість за комісією, 85116 грн. 76 коп. - заборгованість за штрафами та/або пенею. 05 лютого 2018 року представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом в інтересах [PERSON] до ПАТ «ВБР», в якому зазначив про те, що відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі, тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. В порушення вказаних вимог Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, ПАТ «ВБР» у кредитному договорі, укладеному з [PERSON], безпідставно встановив винагороду (комісію) за надання фінансового інструмента у розмірі 1155 грн., та щомісячну комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1% від суми кредиту (п.п. 1.2, 1.5, 1.7, 1.6, 1,9 договору). Також, встановлено комісію в сумі 150 грн. за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (п. 1.2, 1.9 договору), при тому, що кредитний договір не був забезпечений заставою або іншими видами обтяжень, реєстрація яких здійснюється в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. При цьому, кошти в розмірі 1155 грн. на оплату винагороди (комісії) за надання фінансового інструмента та кошти в розмірі 150 грн. за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна включено до суми кредиту, а до загальної вартості кредиту включено щомісячну комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1% від суми кредиту. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 серпня 2018 року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ІКСАSHVG.198302.007, укладеним 31 січня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON], - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» про визнання кредитного договору недійсним, - задоволено частково. Визнано недійсними положення пунктів 1.2, 1.5, 1.6, 1.7, 1,9 договору № ІКСАSHVG.198302.007, укладеного 31 січня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] в частині встановлення сплати комісії за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна у розмірі 150 грн. 00 коп., в частині сплати винагороди банку за надання фінансового інструменту у розмірі 1155 грн., та в частині сплати комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,00% від суми кредиту по договору щомісяця. В задоволенні зустрічного позову в іншій частині, - відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь [PERSON] 704 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування судових витрат. 20 серпня 2018 року до ухвалення рішення по справі представником [PERSON] - [PERSON] подано заяву в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, про розмір витрат на правничу допомогу, які складають 20000 грн. та підлягають стягненню з позивача. 23 серпня 2018 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь [PERSON] витрат на правничу в розмірі 20000 грн. з наданням доказів щодо їх розміру. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав повністю та просив про її задоволення. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином. До судового засідання надано письмові заперечення, в яких представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», посилаючись на відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та розрахунку таких витрат, просив відмовити в задоволенні вимог про їх відшкодування. Вислухавши пояснення представника [PERSON], дослідивши заяву та матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про розподіл судових витрат. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. За правилами п. 1 ч. 2, ч. 12 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, крім судового збору, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч.3-6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім того, згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, 05 лютого 2018 року представником [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та представником відповідно до ст. 134 ЦПК України зазначено про витрати на професійну правничу допомогу, що складають 20000 грн. В цей же день представником [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» про визнання кредитного договору недійсним. В судовому засіданні 20 серпня 2018 року до судових дебатів адвокатом [PERSON] в інтересах [PERSON] було подано заяву про розподіл судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, яка складає 20000 грн. та зазначено, що докази, які обґрунтовують судові витрати будуть ним подані у порядку п. 2 ст. 270 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2018 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги на представлення його інтересів в судах України. 02 лютого 2018 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено додаткову угоду до вище зазначеного договору. За умовами договору та додаткової угоди, адвокат бере на себе зобов'язання надавати правову допомогу, ознайомлюватися з матеріалами даної цивільної справи, приймати участь у судових засіданнях та представляти інтереси замовника, представляти інтереси в судах всіх інстанцій України. Крім того, додатковою угодою визначено, що гонорар адвоката становить 20000 грн., який виплачується в такому порядку: щомісячно починаючи з 12 лютого 2018 року по 1200 грн. на рахунок адвоката, що відкритий в банку, повну суму гонорару, за вирахуванням сплачених раніше щомісячних сум, клієнт сплачує не пізніше 4 діб від дня проголошення рішення судом у справі № 483/2022/17. На підтвердження витрат на правничу допомогу надано квитанції від 23 серпня 2018 року на суму 14000 грн.; від 12 лютого 2018 року на суму 1200 грн., від 17 травня 2018 року на суму 750 грн., від 21 травня 2018 року на суму 450 грн., від 13 червня 2018 року на суму 1200 грн., від 17 серпня 2018 року на суму 1200 грн., від 23 серпня 2018 року а суму 1200 грн. Згідно з матеріалами справи, зокрема протоколу судового засідання, справа до слухання призначалася у суді 7 разів, з яких 4 судових засідання відбувалося за участю адвоката та ним витрачено загалом 5 год. 22 хв. робочого часу. Тому в сукупності такі докази як договір, квитанції про сплату гонорару, підготовка представником [PERSON] заперечень на позов, зустрічного позову, участь в судових засіданнях, підтверджують як надання правничої допомоги, так і понесені на таку допомогу витрати. Разом з тим, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України, детальний розрахунок витрат на правничу допомогу суду не надано. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та часткове задоволення зустрічних позовних вимог, а також враховуючи участь адвоката в судових засіданнях, виходячи з предмета спору, складності справи, суті правовідносин та об'єму виконаних робіт (наданих послуг), витраченого часу на їх надання, та приймаючи до уваги відсутність детального розрахунку витрат на правничу допомогу, виходячи з засад розумності та співмірності, суд вважає можливим заяву задовольнити частково та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в рахунок витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді 5000 грн.

Outcome: partial