Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

28.12.187 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про зняття арешту із належної їй квартири [ADDRESS], що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА977472 від 15.10.2007 року, виданою Шевченківським ВДВС Львівського МУЮ. Свої вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстровано за №2381 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3678379 від 25.05.2004 року. У вересні 2017 року позивач виявила намір відчужити дану квартиру, після чого від нотаріуса дізналась, що на таку накладено обтяження у вигляді арешту згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА977472 від 15.10.2007 року, виданою Шевченківським ВДВС Львівського МУЮ. Позивач вказує, що ніколи не перебувала у боргових зобов'язаннях і ніколи відносно неї не приймалося рішень компетентних органів щодо стягнення грошових коштів. Звернувшись з приводу наведеного до Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ, 22.11.17р. вона отримала відповідь про те, що у відділі не перебувало виконавчих проваджень про стягнення з неї боргів на користь фізичних, чи юридичних осіб. Одночасно, зазначено, що у відділі відсутні правові підставі щодо звільнення майна з-під арешту. При цьому до вказаного листа долучені відповіді ДП «НАІС» від 01.11.2017 року, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 17.10.2017 року та Львівського державного нотаріального архіву від 22.09.2017 року, з яких вбачається, що в даних інституцій відсутні будь - які відомості про накладення арешту на майно позивача. З метою досудового врегулювання спору, позивач 27.11.17р. зверталась із скаргою на ім'я начальника ГТУЮ у Львівській області, у відповідь на яку їй розяснили, що згідно зібраної інформації, ідентифікувати постанову про накладення арешту на майно позивача не вдається можливим. За таких обставин, позивач лише в судовому порядку може захистити свої порушені права. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, зіславшись на обставини та факти, викладені в заяві, просили позов задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечує без зазначення з яких саме підстав та за наявності яких доказів. Заслухавши позивача [PERSON] та її представника [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 28 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2381, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3678379 від 25.05.2004 року, що виданий Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. В квартирі зареєстрованих осіб немає, що вбачається з довідки про склад сім'ї і прописку №5424 від 17 серпня 2017 року ЛКП «Збоїща 408». Позивач, маючи намір відчужити вищевказану квартиру, отримала від нотаріуса відмову, оскільки на згадане нерухоме майно, як виявилось , накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА977472 від 15.10.2007 року, виданої Шевченківським ВДВС Львівського МУЮ. Судом встановлено, що позивач не перебувала у боргових зобов'язаннях і відносно неї не приймалося рішень компетентних органів щодо стягнення грошових коштів. Даний факт стверджується відповіддю від 22.11.2017 року №В-9 за підписом начальника Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ про те, що згідно даних АСВП на виконанні у відділі не перебувало жодного виконавчого документа щодо стягнення з позивача боргів на користь фізичних, чи юридичних осіб. З копії відповідей ДП «НАІС» від 01.11.2017 року, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 17.10.2017 року та Львівського державного нотаріального архіву від 22.09.2017 року вбачається, що в даних установах відсутні будь - які відомості про накладення арешту на майно позивача. Згідно відповіді Львівського державного нотаріального архіву №2502/01-21 від 27.10.2017 року, документи нотаріального діловодства Першої Львівської державної нотаріальної контори передані на державне зберігання до Львівського державного нотаріального архіву по 2002 рік включно. При цьому, у відповідь на звернення позивача до Управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області №П-758/0/4-17/02 від 19 грудня 2017 року, останній розяснено, що згідно зібраної інформації, ідентифікувати постанову про накладення арешту на майно позивача не являється можливим. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 316, 317, 321 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Разом з цим, відповідно до вимог ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності па це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином суд приходить до висновку про наявність безпідставно накладеного обтяження на належну позивачу квартиру, що порушує її права, оскільки вона не в змозі належним чином розпорядитись квартирою, що дає підстави для захисту її прав шляхом задоволення позовних вимог. Також суд враховує те, що від відповідача надійшла заява про заперечення позову, однак жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень представник не подав, лише просив справу слухати у його відсутність. А згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази по справі, вважає, позовні вимоги підставним та такими, що підлягають задоволенню. В силу дії ст. 133 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача 640 грн. сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved