Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

27.11.2013 року позивач ОСББ «Волинь» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просить стягнути з неї на свою користь заборгованість за оплату житло-комунальних послуг за період з грудня 2011 року по червень 2013 року в розмірі 8137,38 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], балансоутримувачем якого в свою чергу є ОСББ «Волинь». ОСББ «Волинь» також здійснює управління неподільним та загальним майном вказаного житлового комплексу, забезпечуючи надання власникам квартир комунальних послуг та послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій. З грудня 2011 року відповідачка в порушення ст. 526 ЦК України, належним чином не виконує зобов'язання по оплаті житло-комунальних послуг, покладені на неї в силу п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року №45, п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07. 2005 року №630. У зв'язку з тим, що відповідачка не оплачує повною мірою житлово-комунальні послуги, за період з грудня 2011 року по червень 2013 року у неї утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі, яку позивач і просить стягнути. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідачки проти вимог позивача заперечував, посилаючись на незаконність вимог позивача та їх необґрунтованість. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, житловою площею 38,70 кв.м, загальною площею 72,00 кв. м, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 12.05.2010 року (а.с. 17). Згідно акту приймання-передачі житлового комплексу, який розташований на земельній ділянці площею 1,65 га за адресою [ADDRESS], останній знаходиться на балансі ОСББ «Волинь» (а.с. 13-16). Відповідачка [PERSON] своєчасно не сплачувє в повному обсязі кошти за послуги, надані ОСББ «Волинь», тому в неї утворилася заборгованість. Спірні правовідносини у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, урегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», аналіз якого дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії. Відповідно до ч.1 ст.4 зазначеного закону законодавство у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 закону «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. ОСББ «Волинь» як балансоутримувач житлового комплексу, який розташований на земельній ділянці площею 1,65 га за адресою [ADDRESS], наділене правами, передбаченими ч.1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, згідно ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ОСББ «Волинь» є особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг, та залежно від цивільно-правових угод може бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також обов'язок власника та наймача (орендара) квартири оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, закріплений Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою КМУ від 08.10.1992 року №572 /із змінами внесеними постановою КМУ від 24.01.2006 р. №45/, додержання вимог яких при користуванні будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утриманні в силу ст. 179 ЖК Української РСР є обов'язковим. Як вбачається з матеріалів справи ОСББ «Волинь» нараховувало щомісяця з грудня 2011 по червень 2013 відповідачці плату за надані комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак остання не сплачувала кошти за вказані послуги, унаслідок чого в неї виникла заборгованість. Згідно розрахунку наведеному в позовній заяві розмір заборгованості за вказаний період складає 8137,38 грн. Представник відповідачки в судовому засіданні підтвердив, що [PERSON] не сплачувала кошти за житлово-комунальні послуги у розмірі наведеному у розрахунку. Разом з тим приведений позивачем розрахунок вважав необґрунтованим, а вимоги позивача незаконними. Посилаючись на незаконність вимог позивача, представник відповідача зазначив, що згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте жодного договору про надання послуг з обслуговування будинку, споруд та прибудинкової території позивач з відповідачем не укладав. Втім такі доводи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки з огляду на положення п. 1 ч. 1, п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Також суд знаходить безпідставними доводи представника відповідачки про необґрунтованість наданого суду розрахунку заборгованості, виходячи з наступного. В силу ст. 32 Закону України №1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України №1875-IV, порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. На виконання наведених положень закону постановою КМУ від 1 червня 2011 р. № 869 затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення; Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. При цьому у відповідності до ст. 14 Закону України №1875-IV, залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг передбачені ст. 7 Закону України №1875-IV, частина перша якої, наділяє органи місцевого самоврядування повноваженнями, зокрема, встановлювати ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; затверджувати норми споживання та якості житлово-комунальних послуг, здійснювати контроль за їх дотриманням. Як вбачається з матеріалів справи до розрахунку заборгованості позивачем включено вартість послуг за утримання будинків споруд та прибудинкових територій, а також вартість послуг з опалення. Нарахування за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснювалось позивачем щомісячно по тарифу 3,00 грн. за 1 кв. м, який погоджений розпорядженням КМДА від 30.11.2009 року №1334 (позиція 94), нарахування за послугу опалення здійснювалось позивачем щомісячно шляхом множення опалювальної площі на тариф затверджений розпорядженням КМДА від 31.05.2011 року №857, а саме 2,91 грн. за 1 кв. м за грудень 2011 року, 3,10 грн. за 1 кв. м за період з січня 2012 року по червень 2013 року. Посилання представника відповідачки на те, даний тариф скасований суд не приймає до уваги у зв'язку з тим, що в період з грудня 2011 року по червень 2013 року даний тариф діяв, а позиція 94 виключена з Тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій лише 19.07.2013 року розпорядженням КМДА №1227. Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630. Пунктом 30 Правил встановлено обов'язок споживача оплачувати послуги в установлені договором строки. При цьому Правила встановлюють два підходи до нарахування плати за послуги. Так, згідно пункту 12 вказаних Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Відповідно до пункту 21, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] в розумінні Закону України «Про житолово-комунальні послуги» є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, виконавцем даних послуг є ОСББ «Волинь», виробником - ПАТ «Київенерго». Згідно листа ПАТ «Київенерго» від 02.08.2012 року №048-41/2-213, оплата за фактично спожиту теплову енергію між ОСББ «Волинь» та ПАТ «Київенерго» здійснюється відповідно до укладеного договору №1540537 на підставі приладів обліку теплової енергії марки СА-97/2М (секції №1, 2) та SA-94/2М (секції 3,4, 5). При цьому технічна можливість проводити окремий облік теплової енергії на опалення та окремо на гаряче водопостачання за допомогою встановлених приладів обліку теплової енергії відсутня. Виходячи з вищенаведеного, та беручи до уваги роз'яснення викладені в листі Управління цінової політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 06.07.2012 року №09050/5-1929, суд вважає, що нарахування за послугу опалення здійснене позивачем щомісячно шляхом множення опалювальної площі на тариф затверджений розпорядженням КМДА від 31.05.2011 року №857, повністю відповідає положенням чинного законодавства. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що законність та обґрунтованість вимог позивача повністю підтверджується наданими суду та дослідженими в судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та відповідно стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 8137,38 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved