Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

28.02.2020 до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся із вказаним позовом [PERSON] , в якому просить визнати за ним право постійного користування квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування своїх вимог позивач вказує, що в лютому місяці 2006 року його дядько [PERSON] , [INFO] , запропонував йому проживати як квартирант у вказаній квартирі, оскільки дядько переходив проживати до своєї цивільної дружини. З того часу позивач проживає за зазначеною адресою один. [INFO] [PERSON] помер, а будь-яких правовстановлюючих документів на спірне житлове приміщення при житті позивачу не передавав, не знайшов позивач їх і після смерті родича, осіб які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] не має. 18.02.2016 позивач звернувся до КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11» Житомирської міської ради із заявою про реєстрацію місця постійного проживання у квартирі і йому було повідомлено, що для задоволення піднятого ним питання про реєстрацію необхідно надати документи, які підтверджують право його проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. Особові рахунки, як користувач комунальних послуг позивач також не може переоформити на своє ім`я, так як не може надати документи, що підтверджують його право на проживання у квартирі. Позивач вказує, що станом на день звернення до суду, він більше тринадцять років проживає в квартирі [ADDRESS] , несе грошові витрати щодо сплати комунальних послуг та підтримання квартири в належному технічному стані шляхом проведення поточних ремонтів, оскільки будь-якого іншого житла у своїй власності не має. В зв`язку з відсутністю у нього ордера на квартиру, він позбавлений можливості скористатись своїм правом на приватизацію житла, яким користується протягом значного часу на постійній основі. Ухвалою судді від 06.03.2020 позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Сторони у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. 16.06.2019 від позивача та його представника до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, де позов вони підтримують повністю та просять його задовольнити (а.с.58, 60). Представник відповідача 15.06.2020 надіслала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.55-57). Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , у лютому місяці 2006 року заселився в квартиру [ADDRESS] , де проживає на теперішній час і несе грошові витрати щодо сплати комунальних послуг та підтримання квартири в належному технічному стані, що підтвердується актом від 12.01.2016, складеного комісією Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11» Житомирської міської ради за участі сусідів (а.с.7), копією листа-повідомлення КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11» Житомирської міської ради за №3/451 від 23.11.2016 (а.с.10) та копіями квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с.25-51). Іншого житла у позивача не має. Доказів протилежного суду не надано. 18.02.2016 [PERSON] звернувся до КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11» Житомирської міської ради із заявою про реєстрацію його місця постійного проживання за вказаною адресою. Листом від 19.02.2016 за №8 позивачу було відмовлено у задоволені заяві і повідомлено, що для вирішення даного питання йому необхідно надати документи, які підтверджують право його проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ст.310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Як зазначено у ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, які передбачено законом. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13.05.2008 у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява №19009/04, п.50; рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine») заява №30856/03, п.41. Згідно ч.1 ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет міської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму укладається в письмовій формі з наймодавцем - житлово експлуатаційною організацією, і наймачем - громадянином. Предметом договору найму є окрема квартира або інше ізольоване житлове приміщення (ст.63 ЖК України). Згідно ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно нормами ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів зокрема може бути - визнання права. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 за №35, місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку, за договором його найму, піднаймання, оренди або інших підставах, передбачених законом. З огляду на викладене та незважаючи на те, що з позивачем не було укладено договору найму житла, суд вбачає підстави вважати, що договір фактично існує, оскільки позивач проживає в спірному житлі та виконує всі зобов`язання, які випливають з договору найму жилого приміщення. Таким чином, судом встановлено, що позивач проживає в спірній квартирі на законних підставах. На протязі більше тринадцяти років добросовісно користуються житлом. В зв`язку з чим, суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] має право користування даною квартирою і відповідно позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved