Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

28.11.2012 року в.о. прокурора м.Житомира звернувся до суду із позовом в інтересах держави до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.03.2012 року, близько 19 години 50 хвилин, [PERSON], керуючи на підставі дорожнього листа автобусом ЛA3-4207, д.н.з. [NUMBER], допустив порушення Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди гр. [PERSON] були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. У зв'язку із отриманням тілесних ушкоджень, в період із 28.03.2012 по 14.05.2012 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії Житомирської обласної клінічної лікарні ім. Гербачевського у м. Житомирі. Витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину за 47 ліжко-днів з урахуванням уточнених позовних вимог склали 13 067 грн. 56 коп. Посилаючись на положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 та Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 16.07.1993 року прокурор просив стягнути із відповідача понесені витрати на лікування потерпілого [PERSON] Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх збільшення підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, а також заяві про збільшення позовних вимог та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти вимог позивача та просили в позові відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначили, що лікування третьої особи здійснювалось за рахунок [PERSON], що підтверджується копіями квитанцій на купівлю ліків та визнається самим [PERSON], а також лікарнею згідно листа Управління охорони здоров'я Житомирської облдержадміністрації від 13.11.2012 року №8188/01-1. Окрім цього вказали, що позивачем не надано доказів щодо витрат понесених обласною лікарнею в сумі 13 067 грн. 56 коп., лікувальним закладом не надано належного розрахунку вартості ліжко-дня та розрахунку щоденної вартості лікування [PERSON] Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити пояснюючи тим, що ніяких безкоштовних ліків на його лікування обласна лікарня не надавала, а лікування здійснювалось за рахунок медпрепаратів, що йому купували близькі та рідні за кошти відповідача по справі. Суд заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, їх представників, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що вироком Богунського районного суду м. Житомира від 25.09.2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено відповідне покарання із звільненням від його відбування на підставі статей 75, 76 КК України. Зазначеним вироком встановлено, що 28.03.2012 року близько 19 години 50 хвилин, [PERSON], керуючи автобусом ЛA3-4207, д.н.з. [NUMBER], допустив порушення пп. 2.3б, 10.1, 10.5, 11.2 Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху, в результаті чого останньому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження (а.с.3-5). Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] в період із 28.03.2012 по 14.05.2012 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського у м. Житомирі. Витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] за 47 ліжко-днів з урахуванням уточнених позовних вимог склали 13 067 грн. 56 коп., що підтверджується розрахунком, викладеним у листі обласної клінічної лікарні від 16.04.2013 року №804 (а.с. 62). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України (в ред. 2012 року), вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до положень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року вбачається, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно листа Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського від 16.04.2013 року №804 стягнені кошти зараховуються на рахунок Головного фінансового управління Житомирської обласної державної адміністрації (а.с.62). Відповідно до п. 2 вищевказаного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно до наданого Житомирською обласною клінічною лікарнею ім. О.Ф. Гербачевського розрахунку (а.с.62) вартість одного ліжко-дня перебування в стаціонарі третьої особи у березні 2012 року склала 241 грн. 36 коп., у квітні 2012 року - 286 грн. 43 коп. та у травні 2012 року - 269 грн. 94 коп. Потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні 47 ліжко-днів, а загальний розмір витрат на його лікування склав 13 067 грн. 56 коп. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved