Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

28.08.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON], третьої особи - Третьої миколаївської державної нотаріальної контори про визнання права власності на ? частку квартири №8 по вул. Богородичної (Пролетарської), 8 в м. Миколаєві, що є обєктом спільного сумісного майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08.12.1995 року, який було розірвано 09.09.2003 року. В період шлюбу, 18.05.2000 року, за договором купівлі-продажу ними на ім'я [PERSON] була придбана квартира №8 по вул. Пролераська (Богородична), 8 в м. Миколаєві. 07.11.2012 року помер [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина у виді спірного нерухомого майна. Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є його діти [PERSON], [PERSON], від імені яких вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а також дружина і дочка від іншого шлюбу, які також звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте, у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя їй було відмовлено, у звязку з тим, що договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений. Рішенням суду від 03.03.2016 року вказаний біржової договір купівлі-продажу було визнано дійсним. Проте, постановою нотаріуса від 18.08.2017 року їй знову було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя з посиланням на те, що чинним законодавством не передбачено видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнім чоловіком або дружині. Ухвалою сду від 01.09.2017 року у справі відкрито провадження. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін та представника позивача, відповідно до їхніх письмових заяв. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали до суду заяву, просили про розгляд справи за їхньою відсутністю, позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення. В судове засідання відповідач [PERSON], яка діє від свого імені від імені неповнолітньої дочки [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву, просив розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала. В судове засідання відповідачі [PERSON] і [PERSON] не з'явилися, надали до суду заяву, просили розглянути справу за їхньою відсутності, позовні вимоги визнали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON], змінено після реєстрації шлюбу, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Заводським відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції) та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.12.1995 року, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.09.2003 року згідно свідоцтво про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції 03.12.2003 року, актовий запис №621. За час перебування у шлюбі, на ім'я [PERSON] було придбане майно: квартира №8 по вул. Пролетраської (Богородичної), 8 в м. Миколаєві, на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2000 року та право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] в ММБТІ за №16853 від 08.06.2000 року. 07.11.2012 року помер [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в Третю миколаївською державну нотаріальну контору з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулися спадкоємці першої черги, його дружина [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON], діти [PERSON], [PERSON] та позивач [PERSON], яка просила видати їй свідоцтво про право власності на ? частку в спільному майні подружжя, оскільки спадкове майно у виді квартири №8 по вул. Богородичної (Пролетарської), 8 в м. Миколаєві придбано її колишнім чоловік в період перебування зареєстрованому шлюбі. 23.06.2015 року державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по ? частки на земельну ділянку площею 4,5697 га, яка розташована в межах території Зеленівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, після смерті [PERSON] Постановою від 19.08.2013 року державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру №8 по вул. Богородичної (Пролетраської), 8 в м. Миколаєві було відмовлено, у звязку з тим, що договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений. Рішенням (заочним) Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.03.2016 року договір купівлі-продажу від 18.05.2000 року зареєстрованого на Універсальної біржі «Рона» визнано дійсним, рішення набрало законної сили 15.03.2016 року. Постановою державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори від 18.08.2017 року позивачу потворно було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя (квартиру №8 по вул. Богородичної(Пролетраської), 8 в м. Миколаєві) з посиланням на те, що чинним законодавством не передбачено видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнім чоловіком або дружині. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної ресторації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, суд приходить до переконання, що спірне нерухоме майно - квартира №8 по вул. Богородичної (Пролетарської), 8 в м. Миколаєві, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуто під час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі, на підставі укладеного відповідачем договору купівлі-продажу в інтересах сім'ї. При цьому, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно ст. 70 ч.1 СК України суд вважає частки позивача та відповідача рівними, тобто по 1/2 частки кожному. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн., тобто по 213,34 грн. з кожного.

Outcome: approved