Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

27 серпня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є спадкоємцем за заповітом майна померлої [INFO] матері сторін [PERSON] , якій на день смерті належала 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] . Позивачу, як члену колишнього колгоспного двору належить 1/4 частин вказаного будинку. На тих самих правах інша 1/4 частина будинку належить відповідачу. Своєю постановою нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на спадщину в вигляді вказаного будинку через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця. Враховуючи те, що відповідач відмовляється від належної їй частки у даному будинку позивач просить суд визнати за нею право власності на спірний будинок в цілому. Ухвалою суду від 27 серпня 2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справ, сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач та його представник зазначили про підтримання позовних вимог, а відповідач про визнання позову в повному обсязі. Крім того у своїй заяві відповідач [PERSON] вказала що вона відмовляється від права власності на свою частку у спірному будинку на користь позивача. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників судового розгляду, справу розглянуто в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про те, що визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно технічного паспорту ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інв. справа № 38130) від 24 липня 2020 року спірний житловий будинок розташований по [ADDRESS] та складається з житлового будинку 1963 року побудови, загальною площею 72,5 кв.м., жилою площею 34,9 кв.м. (літ. - А-1), літньої кухні (літ. - Б), сараїв (літ. - В, Д), погребу вхідного (літ. -Г), вбиральні (літ. - Е) (а.с. 29-33). Згідно довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 05.08.2020 № 7074 реєстрація права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами станом на лютий 2004 року за адресою: [ADDRESS] не проводилась (а.с.34). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів від 02.09.2020 № 222437190 відомості про реєстрацію права власності на вказаний будинок за жодною особою відсутні (а.с. 44). Відповідно до довідки виконавчого комітету Федунської сільської ради № 115 від 07.05.2020 домоволодіння в [ADDRESS] (колишній [ADDRESS] ) згідно погосподарської книги за 1986-1990 роки № 2, особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на вказану дату є: голова двору - [PERSON] , 1938 р.н., дружина - [PERSON] , 1942 р.н., донька - [PERSON] ,1972 р.н., донька [PERSON] , 1974 р.н. (а.с. 13,17). Згідно з розпорядженням Полтавської ОДА № 206 від 20.05.2016 пров. Котовського в с. Федунка Шишацького району Полтавської області був перейменований в пров. Стадіонний із збереженням існуючої нумерації об`єктів нерухомості (а.с.27-28). Згідно зі ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в 1963 році, суд, розглядаючи спірні правовідносини, керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 2 за 1986-1990 року, особовий рахунок № [NUMBER] , Федунської сільської ради Шишацького району Полтавської області є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1963 році, введення об`єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз`яснюється процедура реєстрації об`єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його колишнім членам колгоспного двору ніким не оспорюєтся. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Таким чином з врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 12-14). При цьому в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/4 його частину, оскільки судом не встановлено підстав відступати від принципу рівності часток кожного зі співвласників. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Відповідно до довідки Федунської сільської ради від 07.05.2020 № 114 на момент смерті з ним проживала дружина [PERSON] (а.с.18). Після смерті [PERSON] Шишацькою державною нотаріальною конторою 04.11.2005 заводилась спадкова справа № 232 щодо його майна. Єдиними його спадкоємцем була дружина [PERSON] . Свідоцтво про спадщину стосовно спірного будинку не видавалось (а.с.77-85). Таким чином, після прийняття спадщини померлого чоловіка частка [PERSON] у спірному будинку збільшилась до 1/2 частини (1/4+1/4), але за своє життя вона свого права власності на дане нерухоме майно не оформила. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.11.2019 (а.с.15). При вивченні спадкової справи № 3/202 щодо майна померлої [PERSON] встановлено, що спадщину в якості спадкоємців за законом прийняли її доньки [PERSON] та [PERSON] (а.с.46-76). Данні про інших спадкоємців, що прийняли спадщину або претендують на неї в матеріалах спадкової справи відсутні. 14 липня 2020 року спадкоємці [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна. За умовами даного договору до [PERSON] переходить спадкова земельна ділянка площею 3,4734 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а [PERSON] все інше майно, в тому числі й житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] та земельна ділянка на якій його розміщено (а.с.23-24). 14 серпня 2020 року. приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу Макаренко Н.О. відмовлено у видачі спадкоємцю [PERSON] свідоцтва про прав на спадщину за законом на спірний житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця (а.с.25-26). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На думку суду, позивач правомірно претендує в порядку спадкування за законом після смерті матері на 1/2 частини спірного житлового будинку, але через те, що померла не зареєструвала за життя своє право на належні їй частки у вказаному будинку, позивач позбавлена можливості оформити вказане майно на себе, що є перешкодою для реалізації нею права власності на спадкове майно. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Подавши до суду письмову заяву про визнання позову та відмову від права власності на частку у спірному будинку на користь позивача відповідач [PERSON] фактично відмовилась від свого права власності на належну їй 1/4 частину у спірному житловому будинку у по [ADDRESS] , а враховуючи те, що право власності на вказаний будинок до теперішнього часу зареєстроване не було така відмова не підлягає внесенню до Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно. Враховуючи відмову відповідача від права власності на частку у спірному будинку, суд вважає, що позивач, являючись власником 1/4 частини будинку та спадкоємцем іншої 1/2 частини будинку правомірно претендує на спірний житловий будинок в цілому, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідачів, суд відносить їх на рахунок позивача.

Outcome: approved