Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

28.11.2018 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів про встановлення факту перебування у шлюбних відносинах та проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, у якому просить суд: встановити факт її проживання із [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років (з грудня 2010 року до часу відкриття спадщини [INFO] ); визнати за позивачем, спадкоємицею четвертої черги за законом, право на спадкування майна померлого [PERSON] разом із спадкоємцем другої черги за законом [PERSON] ; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на ј частину кв. [ADDRESS] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину кв. [ADDRESS] , що належала останньому на підставі договору дарування кімнати, що складає 50/100 ідеальних часток квартири від 01.02.2010 року. Позивачка, яка змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] , є власником також 50/100 часток кв. [ADDRESS] з 24.09.2010 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивачка зазначає, що фактично проживати у вказаній квартирі вона стала з початку 2010 року. 28.02.2018 року позивачка звернулась до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті цивільного чоловіка, оскільки фактично проживала разом із ним однією сім`єю в кв. [ADDRESS] , в якій обидва були зареєстровані. За заявою позивача було заведено спадкову справу №199/2018. При відвідуванні нотаріальної контори позивача повідомили про те, що заяву про прийняття спадщини також подала відповідачка [PERSON] та запропонували звернутись до суду. За життя [PERSON] заповіту не складав. Позивачка вказує, що з квітня 2010 року вона із [PERSON] почали проживати однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство, мали спільний побут, виконували взаємні права та обов`язки. В результаті спільної праці та за спільні кошти сім`ї придбавалось майно, побутова техніка, комп`ютер, був зроблений ремонт в квартирі, куплені меблі, разом сплачувались комунальні послуги. Реєструвати шлюб позивачка та [PERSON] не поспішали, оскільки в цьому не було потреби. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуду, виконання взаємних прав та обов`язків. Позивачка посилається на положення ст. 368 ЦК України та зазначає, що до спадкового майна [PERSON] належить 50/100 часток кв. [ADDRESS] та спільні із позивачкою предмети домашнього вжитку. У спадкодавця [PERSON] є рідна сестра [PERSON] , яка мешкає в м. Бахмач Чернігівської області та згідно вимог чинного законодавства є спадкоємицею другої черги. Позивачка вказує, що її чоловік страждав на хворобу серця, в 2016 році переніс інфаркт міокарду, після чого майже постійно хворів, перебував на обліку в лікаря кардіолога, він дуже рідко виходив з дому, догляд за ним та ведення домашнього господарства здійснювала позивачка. Поховання спадкодавця позивачка здійснювала за власні кошти, нею було отримано всі дозволи на кремацію. Поховання померлого в м. Бахмач здійснене за проханням відповідачки [PERSON] на цвинтарі поряд з його матір`ю та іншими родичами. Ухвалою суду від 20.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 11.01.2019 року до суду надійшов відзив відповідача Київської міської ради на позовну заяву у якому відповідач просить суд розглядати справу за відсутності його представника та зазначає, що із матеріалів справи вбачається, що спадкоємицею другої черги майна померлого є [PERSON] ., тож Київська міська рада не є належним відповідачем у справі. Представник відповідача вказує, що якщо позивач не заявить клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Представник відповідача просить прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. 14.01.2019 року до суду надійшли пояснення третьої особи у справі зі змісту яких вбачається, що третя особа просить розглянути справу з урахуванням фактичних обставин справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Крім того третя особа зазначає, що обставини викладені позивачем, потребують доказування. При цьому, після 30.04.2016 року Головне управління юстиції у м. Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій і зважаючи на те, що дії посадових осіб третьої особи у справі та її підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, розгляд даної справи третя особа залишає на розсуд суду. 22.01.2019 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачка не визнає заявлених до неї позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що Київська міська рада не є належним відповідачем у справі, а проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. 01.02.2010 року [PERSON] купив кімнату в квартирі. Позивачка стверджує, що проживати однією сім`єю вони стали з квітня 2010 року, натомість позивачка зареєстрована в даній квартирі лише 21.04.2017 року. Це свідчить, що майно придбане до початку спільного проживання і не може бути спільним майном. Нотаріус припустився порушень вимог чинного законодавства прийнявши заяву від позивача про прийняття спадщини, оскільки не перевірив наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. У чинному законодавстві відсутнє поняття «цивільний чоловік», а також відсутні докази наявності безпорадного стану спадкодавця, спільної праці та спільних грошових коштів. Ухвалою суду від 26.02.2019 року задоволено клопотання представника позивача та відповідача про виклик в судове засідання свідків. Ухвалою суду від 25.03.2019 року задоволено клопотання представника позивача та відповідача про витребування доказів. Ухвалою суду від 11.06.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 11.07.2019 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 30.07.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та додатково зазначає, що не використовує положення ч. 2 ст. 21 СК України як спосіб захисту своїх цивільних прав, про що зазначає відповідач у своєму відзиві на позовну заяву. Не відповідають дійсності твердження відповідача, що [PERSON] купив Ѕ частини квартири, оскільки право власності було набуте спадкодавцем за договором дарування 50/100 ідеальних часток квартири від 01.02.2010 року. Реєстрація позивача у квартирі 21.04.2017 року відбулась у зв`язку зі зміною нею прізвища та імені. Позивачка фактично прийняла спадщину після цивільного чоловіка шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори 28.02.2018 року, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю протягом восьми років. Безпідставними є твердження сторони відповідача про порушення нотаріусом вимог чинного законодавства, оскільки п. 4 Глави 10 Порядку стосується саме видачі свідоцтва про право на спадщину, яке позивачці не видавалось, а лише прийнято від неї заяву про прийняття спадщини. Позивач не говорить про те, що спірна квартира придбана за спільні кошти, отримані від результату спільної праці спадкодавця та позивачки, а відносно стану здоров`я спадкодавця до матеріалів справи надані належні та допустимі докази. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити та додатково пояснила суду, що може багато розповідати про спільне життя зі своїм цивільним чоловіком. 04.04.2010 року на свято «Пасхи» позивачка та померлий вже святкували це свято разом, чому є свідки. Позивачка стверджує, що проживала разом зі спадкодавцем, всі питання вирішувались разом, здійснювали спільні покупки та ремонт в квартирі. Позивачка помітила, що [PERSON] виміряє тиск та запропонувала звернутись в лікарню до поїздки в м. Одесу. [PERSON] разом з позивачкою звернулись в лікарню і потім у серпні разом поїхали до м. Одеси. [PERSON] як голова родини керував сім`єю, син його товариша приходив ставити йому крапельниці та бачив весь побут родини. Ремонт в квартирі позивачка та [PERSON] почали поступово робити у 2013 році, при цьому [PERSON] здійснював все керівництво, але дійсно дуже хворів. У 2015 році син подарував позивачці телефон і [PERSON] встановив всі необхідні програми на ньому, через телефон та встановлену на ньому мережу Інтернет здійснювали оплати за комунальні послуги. [PERSON] особисто через телефон позивача здійснював всі необхідні дії, навіть кредитні кошти брались саме таким чином. У жовтні 2016 року [PERSON] потрапив до лікарні. В цей день він зателефонував позивачці, яка знаходилась на роботі, та попрохав дещо купити. При поверненні додому позивачка помітила, що йому погано та викликала швидку допомогу і [PERSON] забрали до лікарні. Наступного дня позивачка прийшла до лікарні та отримала всі призначення від лікарів. Через 2 тижні [PERSON] був виписаний додому. Позивачка вказує, що на роботі її розуміли та відпускали додому, оскільки знали, що в неї є чоловік і він хворіє. Позивачка та [PERSON] продовжували робити ремонт в квартирі, разом 06.12.2017 року придбали холодильник в розстрочку, який [PERSON] шукав через мережу Інтернет. 13.12.2017 року разом купили телевізор, також у розстрочку, а 22.12.2017 року купили [PERSON] телефон. Якось [PERSON] питав позивача чи поздоровляла його сестра позивачку з днем народження, оскільки він дав телефон позивача своїй сестрі, однак вона позивачку не привітала. Позивачка вказує, що їй допомагав син та її роботодавець, куплялось багато дороговартісних ліків по 500, 600, 1500 грн. і за ці ліки платила та їх придбавала позивачка. Після поховання [PERSON] позивачка отримала кошти на поховання [PERSON] у розмірі 2 пенсій в сумі 5000,00 грн. Позивачка зазначає, що ремонт в квартирі робився спільно з померлим, встановлювали лічильники, які [PERSON] оформлював на позивача. [PERSON] пропонував позивачу зареєструвати шлюб ще у 2014 році і потім навіть бути придбані обручки, але все робилось поступово і якби [PERSON] не помер, то шлюб був би зареєстрований та дороблений ремонт в квартирі. Зі своїм чоловіком позивачка познайомилась восени 2009 року, потім він на 2 тижні поїхав до Чернігівської області, на «Пасху» 04.04.2010 року почали жити разом, на святкування Пасхи прийшов його співробітник з дружиною і всі разом святкували. Разом з чоловіком вирішити викинути все старе і навіть придбати нову одежу, багато чого придбали, а в 2011 році разом їздили на море. [PERSON] давно хворів на хворобу серця, перед поїздкою на море звертались до лікарні, лікувались, купляли ліки. Куди саме поїхати на море підказав його товариш. Позивачка працювала, а [PERSON] був вже пенсіонером, жили добре, але з родичами не спілкувались, нікому про себе не розповідали. З 2013 року робили ремонт в квартирі і будівельники бачили, що вони разом, але ремонт не доробили, оскільки в 2017 році у [PERSON] стався інфаркт, тож кошти були потрібні на ліки. Позивачка зазначає, що всі питання вирішувались разом, навіть їли разом, але сталась біда. 15.10.2016 року у [PERSON] стався інфаркт, позивачка знаходилась на роботі, він їй подзвонив, попрохав купити ліки. По приїзді додому позивачка побачила, що йому погано, однак швидку він викликати не хотів. Позивачка намагалась телефоном знайти нічну аптеку, однак не змогла, побачила що [PERSON] став дивним та жовтим, тому викликала швидку, яка його госпіталізувала. В лікарні йому стало легше і через 2 тижні виписали. Позивачка прикладала всі зусилля для його одужання, піклувалась, дотримувались дієти, приймали ліки, було тяжко, але, затвердженням позивачки, вона все необхідне робила. Жили з [PERSON] разом, скромно, що могли робили, ремонтували квартиру. [PERSON] почав курити, позивачку не слухав, курив від неї таємно. Якось вночі йому стало погано, казав, що хоче вийти і упав, тоді позивачка викликала швидку, яка поставила йому укол, але не госпіталізувала. Однак чоловік знов став палити. Вдень приїхав лікар, госпіталізували, але він був вже в поганому стані, помирав на лісниці, скоріш за все він помер ще у швидкій, оскільки по приїзду позивачки до лікарні їй вже сказали, що чоловік помер. Після цього позивачка 5 місяців дуже хворіла. Позивачка подала документи на прийняття спадщини, але нотаріус сказав, що ще хтось подав заяву про прийняття спадщини. Позивачка вважає, що сестра не дуже засмутилась через смерть брата, натомість позивачці дуже без нього погано. На 9 днів здзвонились з відповідачкою, [PERSON] кремували 24.01.2018 року і всім похованням займалась позивачка, їй допомагали співробітники та сусіди. Урна з прахом похована в м. Бахмач там де поховані родичі померлого. Обручки для одруження позивачка та [PERSON] придбали влітку 2017 року, а пропозицію одружитись чоловік зробив раніше, однак одружуватись не поспішали, оскільки це вплинуло б на отримання субсидії. Позивачка зазначає, що піклувалась про [PERSON] після інфаркту до самої смерті, все робила сама, оскільки він з квартири не виходив, а сестра з`явилась лише у день похорону, вона казала, що треба тіло кремувати, але все поховання було здійснене за кошти позивача. Сестра померлого не допомагала, з ними не спілкувалась, навіть не знала, що він хворіє. За твердженням позивача, без неї [PERSON] ніяк не міг би себе обслуговувати. Безпосереднє знайомство з чоловіком відбулось у самій квартирі, при придбанні ним частини квартири позивачка присутньою не була, коштів на її придбання не надавала, оскільки на той момент [PERSON] ще не знала. Спадщину на свою частину квартири позивачка оформила у 2010 році, однак проживала у квартирі раніше. На час знайомства з [PERSON] позивачка у шлюбі з будь-яким іншим чоловіком не перебувала. Позивачка також зазначає, що після поїздки на море вони разом поїхали до відповідачки і там познайомились з родичами [PERSON] , хоча вони не були раді. На думку позивачки, медичні документи підтверджують наявність у [PERSON] безпорадного стану. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладений у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, стороною відповідача свої заперечення нічим не підтверджені, натомість позивач надала суду належні докази на обґрунтування своїх позовних вимог. Відповідачка [PERSON] визнала, що бачились з братом рідко, 1 раз на 2 місяці, при цьому вигадала, що надавала йому кошти, адже жодних доказів цьому немає. Також відповідачка визнала, що брат постійно знаходився вдома, нікуди не виходив, купувати все міг користуючись комп`ютером. Щодо організації побуту брата нічого пояснити не може, що підтверджує те, що відповідачка вдома у брата не бувала. Вона також не провідувала його у лікарні після інфаркту та не допомагала під час тяжкої хвороби. Позивачка з квітня 2010 року проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в належній їм на праві часткової власності квартирі, у якій обидва були зареєстровані, вели спільне господарство, мали спільний побут, виконували взаємні права та обов`язки. В результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї придбавалось майно, побутова техніка, комп`ютер, був зроблений ремонт в квартирі, куплені меблі, разом сплачувались комунальні послуги. Після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину, яка складається з 50/100 часток квартири та їхні спільні предмети побуту. Чоловік позивачки страждав на хворобу серця, в 2016 році переніс інфаркт міокарду після чого постійно хворів, перебував на обліку в лікаря кардіолога, не виходив з дому, догляд за ним та ведення домашнього господарства здійснювала позивачка. Поховання чоловіка позивачка здійснила за власні кошти, отримала всі дозволи на кремацію, а його поховання в м. Бахмач було здійснене на прохання відповідачки на цвинтарі поряд з його матір`ю та іншими родичами, що підтверджується доказами. Суду надано належні та допустимі докази ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, взаємних прав та обов`язків. В результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї придбавалось майно, побутова техніка, комп`ютер, здійснювався ремонт квартири, купувались меблі, разом сплачувались комунальні платежі, всі оплати здійснювались з карткового рахунку позивача. На підтвердження доказів позивача суду надано копії документів на поховання, копію рахунку інтернет-магазину від 05.11.2011 року, копію договору на встановлення вікон [PERSON] від 25.06.2014 року, копію договору на встановлення вікон [PERSON] від 11.07.2014 року, копію договору на надання послуг [PERSON] від 16.06.2017 року, копію рахунку на придбання плитки від 10.10.2016 року, копію акту на засоби обліку води від 12.04.2017 року та інші. Про тяжке захворювання померлого свідчить витребувана судом копія історії хвороби [PERSON] . Допитані в судовому засіданні за клопотанням сторони позивача свідки також підтверджують правдивість доводів позивача. Натомість представник просить критично віднестись до показів свідків допитаних в судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача та до пояснень самої відповідачки [PERSON] , оскільки їм конкретно нічого не відомо про життя померлого і вони намагались ввести суд в оману. Доводи сторони відповідача щодо харчування померлого за наявними діагнозами є лише припущенням, як і всі інші їх доводи. Допомога від держави була надана саме позивачці, оскільки саме вона здійснила поховання померлого і цьому наявні належні докази. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що померлий є її рідним братом. [PERSON] спочатку жив на Борщагівці, а потім придбав кімнату в квартирі на [ADDRESS]. Відповідачка стверджує, що підтримувала морально та матеріально свого брата, приїздила до нього на вихідні та допомагала переїхати в кімнату на [ADDRESS]. Після смерті брата відповідачка звернулась із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. Про те, що позивачка проживала з [PERSON] однією сім`єю відповідачка зазначає, що такого не знає, брат нічого не казав ні про яке весілля, не казав що хоче одружитись. Відповідачка зазначає, що допомагала своєму братові, давала кошти. Брат був розумним і мовчазним, але якби мав намір одружитись, то сказав би їй про це. 02.01.2018 року відповідачка спілкувалась зі своїм братом по телефону, а [INFO] він помер. Відповідачка стверджує, що її брат не був у безпорадному стані, оскільки хворів на ішемічну хворобу серця, і на думку відповідача, при такій хворобі безпорадного стану не може бути. Останні 2-3 роки відповідачка приїздила до брата десь 2 рази на місяць, а більше телефонувала. Відповідачці не було відомо про те, що у її брата стався інфаркт, однак після цього приїхала та привезла йому кошти на лікування. Всі необхідні довідки по смерті брата брала позивачка, вона ж сповістила відповідачку про те, що брат помер. Урну з прахом брата відповідачка забрала та прах був похований у м. Бахмач. В м. Бахмач урну привозила позивачка, і відповідачка разом зі своїми родичами та позивачкою похоронили померлого на кладовищі в м. Бахмач. Пам`ятник брату поставила сама відповідачка. Також відповідачка зазначає, що у її доньки в 2015 році народилось двоє дітей, тож вона з об`єктивних причин не могла їздити до дядька, при цьому сама відповідачка своєму братові допомогу надавала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що взагалі нотаріус не мав права на прийняття заяви позивача про прийняття спадщини та заведення за її заявою спадкової справи. Позивачка успадкувала частину квартири як спадкоємиця за законом після смерті [PERSON] [INFO] року, однак у цій квартирі зареєструвалась лише 21.04.2017 року. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21 травня чи лютого 2011 року укладений з [PERSON] не на всю квартиру, а лише на його частку. У рахунку-фактурі №2195 від 05.11.2011 року на придбання люстри покупцем значиться [PERSON] Акт приймання на абонентський облік засобів обліку води від 12.08.2017 року оформлений на позивача, що на думку представника є логічним, оскільки позивачка зареєструвалась в квартирі лише 21.04.2017 року. У спільному користуванні власників двох кімнат перебувають ванна кімната, кухня, коридор, туалет тощо, тож докази позивача нічого суттєво не доводять і не підтверджують. Договір про користування електричною енергією укладений з [PERSON] на кв. саме 50/1. Договір про користування електричною енергією з позивачем укладений 20.06.2017 року, а зареєструвалась вона в квартирі 21.04.2017 року. Договір №2164 на придбання та виготовлення металевих конструкцій, на думку представника, ні про що не говорить, оскільки він датований 11.07.2014 року, а власником кімнати позивачка стала 24.09.2010 року, тож мала право у своїй кімнаті та загалом квартирі проводити ремонтні роботи і займатись благоустроєм. Те саме стосується і рахунку на плату замовлення №2988 від 10.10.2016 року на придбання плитки. Договір №1802 від 25.06.2014 року на виготовлення металопластикових конструкцій, також конкретно нічого спільного між позивачем та померлим не доводить. Представник вважає, що не може бути доказом для встановлення факту проживання однією сім`єю участь позивача у похованні [PERSON] , такі послуги надаються і відповідними організаціями, крім того, відповідачка зазначала, що не відмовилась би від будь-якої допомоги при похованні від сторонніх людей. Ішемічна хвороба серця - це недостатність живлення та кисню при зниженні кровообігу серцевого м`язу, тобто кисневе голодування. Зі змісту виписки історії хвороби померлого вбачається, що він хворів на хронічний обструктивний бронхіт курця, хронічний холецистит, хронічний панкреатит та ожиріння, виписаний додому для подальшого амбулаторного лікування під нагляд дільничного лікаря і ніде не зазначено, що він потребує стороннього нагляду. Загалом такі діагнози померлого спростовують твердження позивача, що вона його доглядала. Жоден зі свідків не підтверджує факту безпорадного стану [PERSON] і наявності фізичного обмеження здійснювати власне життя. Представник вказує, що наявність ведення спільного господарства та спільного побуту не підтверджено, в квартирі у різних кімнатах мешкали чужі один одному люди: чоловік та жінка. [PERSON] був вихованою людиною, жодного разу не був одружений та не мав дітей, тож йому нічого не заважало зареєструвати шлюб з позивачем, а якби він дійсно був зі своєю сестрою у неприязних стосунках, то йому нічого не заважало залишити заповіт. Відсутні будь-які підтвердження про те, що придбана померлим частина квартири може бути спільною сумісною власністю, адже квартира придбана померлим [INFO] , а за твердженням позивача разом з померлим вона стала проживати з квітня 2010 року і жодних коштів на придбання цієї квартири померлому не давала. За таких обставин, безпідставними є посилання у позовній заяві на норми СК України, що регулюють питання спільної сумісної власності, а проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя та права на спадкування за законом в першу чергу. Особу, яка проживала однією сім`єю з померлим віднесено до 4 черги спадкування, крім того така особа має прожити зі спадкодавцем не менше 5 років до дня смерті, однак позивачка зареєструвалась у квартирі лише 21.04.2017 року і доказів проживання до 2017 року суду не надано. Не надано суду і доказів на застосування положень ст. 1259 ЦК України, відсутні медичні документи на підтвердження тяжкості хвороби та безпорадного стану. Якщо позивач приводить як доказ спільного проживання квитанції і накладні на поховання, то має право звернутись за їх стягненням у порядку ст. 1232 ЦК України, а не на підтвердження встановлення факту проживання однією сім`єю. Свідки безпорадного стану померлого не підтвердили, як і не підтверджено спільний побут та ведення спільного господарства. Позивачка так і не назвала точної дати знайомства з [PERSON] та точної дати початку спільного проживання. Якщо виходити з дати реєстрації позивача в квартирі, то і до часу смерті 5 років в цій квартирі вона не проживала, хоча не була позбавлена можливості надати довідку про фактичне проживання у цій квартирі до 2017 року, однак цього не зробила. Також представник вважає, що предмет позову не може бути підтверджений показами свідків, і обставини на які посилається позивач не можуть бути підтверджені показами свідків. Представник відповідача Київської міської ради та представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться клопотання зазначених учасників справи про розгляд справи за відсутності їх представників. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що позивачка є жінкою його померлого товариша, з яким він із 1973 року разом працював. Померлий був забезпеченим чоловіком, але замкненим. Позивачку та померлого він знав як пару, чи були вони розписані чи не були свідок не знав, однак це була родина. У 2005-2015 роках свідок був головою кооперативу і в цей період часу він пересікався з [PERSON] , коли останній проживав на Борщагівці. Потім [PERSON] продав квартиру та переїхав на [ADDRESS]. Свідок зазначає, що приїзжав у квартиру [PERSON] на [ADDRESS], але не часто. Останній раз бачив [PERSON] за 6 місяців до його смерті у його квартирі на [ADDRESS]. Поряд з квартирою померлого є авторинок, тому свідок як автолюбитель коли бував на цьому ринку заходив у гості до [PERSON] . Про хворобу [PERSON] свідку нічого не було відомо, свідок вважав, що [PERSON] здоровий. Свідок стверджує, що він безумовно бачив, що позивачка та [PERSON] це родина. [PERSON] на стан свого здоров`я не жалівся, але якось дивно сидів на ліжку, тож свідок розумів та відчував, що з ним щось не так. Про свою родину, зокрема про свого батька та сестру [PERSON] свідку розповідав, але це було давно, ще у 70-х роках, а коли проживав на [ADDRESS] про це вже нічого свідку не казав. На думку свідка, [PERSON] в безпорадному стані не був. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є подружкою відповідачки [PERSON] , а позивача не знає та з нею не знайома. З відповідачкою свідок товаришує з 2013 року та неодноразово бачила брата відповідачки. Він приїздив до будинку де проживає свідок та в якому консьєржем працює відповідачка. Свідок вказує, що вона разом з відповідачкою їздили до [PERSON] , провідували його, привозили продукти, при цьому у квартирі свідок нікого більше не бачила. Під час спілкування з [PERSON] останній не казав, що збирається одружитись, в безпорадному стані він не був, догляд за собою здійснював сам. Останній раз свідок була в квартирі [PERSON] два роки тому у літній період року. Свідок вказує, що була лише в кімнаті [PERSON] , інша кімната була закрита, на кухні квартири свідок не була, а чаєм він пригощав у себе в кімнаті. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона працювала разом з позивачкою, знала і позивача і [PERSON] , дружила з ними, бувала у них вдома. З позивачкою свідок знайома з 2008 року, а з [PERSON] познайомилась десь у 2010 році. У квартирі свідок бачила, що вони саме родина, все в них було спільне. Жили вони як чоловік та дружина, позивачка за ним піклувалась. [PERSON] ласкаво називав позивачку «мілочка», «моя дівчинка». Свідок бувала в квартирі десь 1 раз на 1-2-3 місяці. Коли свідок ближче познайомилась з позивачкою десь в 2008-2009 роках дізналась, що в неї є чоловік. Свідок бачила відносини позивачки та [PERSON] , позивачка готувала їсти і їли разом. Точно року коли з`явився [PERSON] свідок не пам`ятає, але це сталось років 10 тому. Майно в квартирі було їх спільним, квартирою користувались спільно, а не кожен своєю часткою, один на обох був холодильник. Позивачка повністю піклувалась про [PERSON] і свідок це особисто бачила. Після інфаркту він з квартири не виходив і все робила сама позивачка. Про своїх родичів [PERSON] нічого не казав і свідок про них нічого не знає. Тільки після смерті [PERSON] свідку стало відомо, що в померлого є сестра. На початку свідок вважала, що позивачка та [PERSON] офіційно одружені, однак потім дізналась, що ні. Коли свідок приходила в квартиру у ній були лише вони вдвох. Свідку не було відомо, що квартира належить позивачу та померлому у частках, оскільки було видно, що ліжко спільне і все інше також спільне. Спочатку стан здоров`я [PERSON] був нормальним, а після інфаркту позивачка йому допомагала ходити. Комунальні послуги вони сплачували разом, оскільки свідок бачила як вони разом здійснювали розрахунки по лічильникам. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що робив ремонт у позивачки, з позивачкою та [PERSON] свідок познайомився по ремонту. Десь 10 років їх знав, вони жили разом та вели спільне господарство. Свідок зазначає, що все в них було спільне, оскільки він це бачив. З ремонту свідок трохи робив балкон, кухню, двері. На думку свідка, кошти на ремонт були спільні. Кошти за роботу давали то позивачка, то [PERSON] . Коли хазяїн помер ремонт зупинився. За твердженням свідка, [PERSON] було тяжко ходити, іноді навіть сам свідок дещо купував на його прохання, а загалом все робила позивачка. Свідок знав [PERSON] десь 10 років, але спочатку позивачка його запросила на прохання [PERSON] для проведення ремонту на кухні. Свідок зазначає, що бачив, що вони робили разом покупки, купили холодильник, телевізор, диван. В присутності свідка позивачка готувала на обох, накривала стіл і вони разом їли. Про те, що квартира належить в частках свідку відомо не було. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що знав покійного приблизно з 1987-1988 років, оскільки він працював в бригаді свідка. Коли позивачка та [PERSON] робили ремонт свідок приймав у цьому участь, бачив що вони роблять, консультував їх, відповідав на її питання, бачив, що вони не чужі люди один одному. Свідок був в квартирі позивачки та [PERSON] десь у 2015-2016 роках. Свідок не сумнівався, що квартира їх спільна, а вони родина, позивачка готувала, накривала стіл, у них було спільне господарство. Сам свідок встановлював їм комп`ютер у квартирі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що відповідачка [PERSON] є її матір`ю, а позивачка була сусідкою її померлого дядька. Частину квартири дядько купив у 2010 році і жив там сам. Матір свідка зверталась до нотаріуса, але їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу договору купівлі-продажу. Свідок вказує, що зі слів її матері, ці документи знаходяться у позивача. Свідок стверджує, що із дядьком зустрічались на свята, добре спілкувались. За твердженням свідка, [PERSON] допомоги не потребував, нормальною був людиною. Родина свідка приймала участь у похованні [PERSON] Коли [PERSON] купив квартиру у ній ніхто не проживав, друга кімната була зачинена, свідок це бачила, оскільки допомагала дядьку переїжджати в квартиру. Матір свідка казала і сама свідок бачила, що дядько робив ремонт в квартирі. Спільного проживання дядька з позивачкою свідок не бачила, про намір одружитись [PERSON] нічого не казав. У матері свідка із покійним були, добрі, хороші, дружні стосунки. Особисто свідок бачила [PERSON] приблизно за рік до смерті, коли він приїзжав до її матері на роботу. Коли останній раз бачила [PERSON] в квартирі на [ADDRESS] свідок не пам`ятає. За твердженням свідка вона бувала в квартирі на [ADDRESS] пару разів на рік. Про проблеми із серцем у [PERSON] свідку було відомо, що був інсульт, інфаркт, але коли саме це в нього було свідок не пам`ятає. За твердженням свідка, її дядько [PERSON] до них із позивачкою не приїзжав. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. За змістом наявної у матеріалах справи копії договору дарування кімнати, що складає 50/100 ідеальних часток квартири, від 01.02.2010 року, [PERSON] прийняв у власність (в дар) 1 кімнату, загальною площею 21,60 кв.м., житловою площею 15,00 кв.м., що складає 50/100 ідеальних часток квартири [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2010 року, [PERSON] є власницею 50/100 частин квартири [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 8). [PERSON] змінила своє прізвище та ім`я на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені від 26.10.2016 року та копією паспорту позивача. За даними копії паспорту позивача, остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21.04.2017 року (Т. 1, а.с. 11-12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( Т . 1, а.с. 9). Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 12.01.2018 року, причиною смерті [PERSON] є хронічна ішемічна хвороба серця, хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті: серцева недостатність, постінфарктний кардіосклероз, хронічна ішемічна хвороба серця (Т. 1, а.с. 10). За змістом листа Київської місцевої прокуратури №4 від 12.01.2018 року, Київська місцева прокуратура №4 не заперечує проти видачі [PERSON] тіла померлого [PERSON] для кремації та подальшого захоронення на кладовищі в м. Бахмач Чернігівської області (Т. 1, а.с. 13). В матеріалах справи міститься копія договору-замовлення №9.9094ЗК від 13.01.2018 року на організацію та проведення поховання [PERSON] , укладений з [PERSON] , копія довідки про одержання праху [PERSON] №9.9094ЗК, копія чеку про оплату послуг у сумі 2411,80 грн., копія накладної №1 від 13.01.2018 року на ім`я [PERSON] щодо придбання поховальних приладь на суму 5450,00 грн., які були долучені стороною позивача на підтвердження своїх позовних вимог (Т. 1, а.с. 16-18). Також на а.с. 19 Т. 1 справи міститься копія пропозиції ДП «КиївГазЕнерджи» до [PERSON] про укладення договору постачання природного газу (стосовно якого нерухомого майна не зазначено, дата відсутня) та копія договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладений із [PERSON] в 2011 році щодо кв. [ADDRESS] . Згідно рахунку-фактури №2195 від 05.11.2011 року, [PERSON] за адресою доставки [ADDRESS] придбав люстру (Т. 1, а.с. 20). За змістом копії договору №1802 від 25.06.2014 року на виготовлення металопластикових конструкцій, зазначений договір був укладений з [PERSON] за адресою доставки конструкцій: [ADDRESS] (Т. 1 , а.с. 21). За змістом копії договору №2164 від 11.07.2014 року на виготовлення металопластикових конструкцій, зазначений договір був укладений з [PERSON] за адресою доставки конструкцій: [ADDRESS] (Т. 1 , а.с. 22). Як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2017 року між КП «Керуюча дирекція з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із забезпечення надання послуг у житловому будинку [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 23). 20.06.2017 року між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] (Т. 1, з.б.а.с. 23). Як на підставу своїх вимог позивач також посилається на рахунок з оплати по замовленню №2988 від 10.10.2016 року щодо придбання плитки, у якому покупцем значиться [PERSON] . (адреса доставки відсутня) (Т. 1, а.с. 24). Також на а.с. 25 Т. 1 справи міститься копія акту приймання на абонентський облік засобів обліку води, абонент: [PERSON] , адреса: [ADDRESS] від 12.08.2017 року та копія договору про користування електричною енергією укладений з [PERSON] за адресою проживання: [ADDRESS] , тобто цей договір укладений померлим щодо частини квартири. На підтвердження своїх вимог, позивачем також було долучено до матеріалів справи фотокартки, які містяться в Т. 1 на а.с. 115-119. За клопотанням сторони позивача судом було витребувано копію історії хвороби [PERSON] , яка міститься в Т. 1 на а.с. 150-176. Зі змісту зазначеної історії хвороби вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в період з 15.10.2018 року по 28.10.2018 року з загостренням хвороби серця, зі слів хворого за останні 12 місяців на лікуванні не перебував. Заключення УЗД: дифузні зміни паранхеми печінки, ЖКБ, хронічний калькульозний холецистит, хронічний панкреатит, гастродуоденостаз, двосторонній гідроторакс. Протягом останніх 5 років діагностовано ГБ, призначений тенорік, який регулярно не приймав, стан погіршився 14 жовтня, коли раптом з`явились віддишка у стані спокою. Госпіталізований в стаціонар. Стаціонарно останнім часом не лікувався. Перенесені операції: в юності аппендектоломія. Для подальшого лікування хворий переведений в інфарктне відділення. Виписаний додому, для подальшого амбулаторного лікування, під нагляд дільничного терапевта та кардіолога за місцем проживання. Ефективність лікування - 2 (поліпшення). Відповідно до виски з історії хвороби №16/14069, [PERSON] в період часу з 15.10.2016 року по 28.10.2016 року проходив стаціонарне лікування, на фоні проведеного лікування стан хворого покращився, з позитивною динамікою, болі в серці не турбують, задишка з`являється рідко, при фізичному навантаженні, стабілізувались цифри АТ 130-140/80 мм рт.ст., покращилась вентиляція в н/від. легень. Виписаний додому, для подальшого амбулаторного лікування, під нагляд дільничного терапевта та кардіолога за місцем проживання (Т. 1, а.с. 14). За даними повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу, позивачка [INFO] одружилась з [PERSON] , а 15.08.1986 року відповідний шлюбу було розірвано (Т. 1, а.с. 180-182). За змістом витребуваної судом копії спадкової справи №199/2018 щодо майна померлого [PERSON] , 02.03.2018 року позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] зазначивши, що останній є її чоловіком, поскільки вони проживали однією сім`єю з 2010 року, тому позивачка є спадкоємицею 4-ї черги (Т. 1, а.с. 186-187). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] з 23.02.2010 року по 14.02.2018 року (Т. 1, а.с. 202). 05.04.2018 року із заявою про прийняття спадщини після смерті свого рідного брата звернулась відповідачка у справі [PERSON] (Т. 1, а.с. 205). На підтвердження наявності родинних зав`язків між померлим [PERSON] та [PERSON] , як між рідними братом та сестрою в матеріалах справи наявний Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України, копія свідоцтва про народження відповідачки, копія свідоцтва про укладення відповідачкою шлюбу та копія її паспорту (Т. 1, а.с. 206-212). 21.08.2018 року відповідачка [PERSON] звернулась до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її брата [PERSON] (Т. 1, а.с. 220). Постановою державного нотаріуса від 21.08.2018 року, [PERSON] було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на 50/100 часток квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] у зв`язку із тим, що спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на майно (Т. 1, а.с. 221-222). Із витребуваної судом копії матеріалів спадкової справи вбачається, що за життя [PERSON] заповіту щодо свого майна не складав. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218, 1220, 1221 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом ст.ст. 1222, 1223, 1258 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1267-1270, 1296-1298 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Звертаючись до суду із позовом позивач просить суд встановити факт її проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років до часу відкриття спадщини, що в свою чергу має призвести до наділення позивача статусом спадкоємиці четвертої черги за законом. За змістом ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Членів сім`ї пов`язують взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї. Згідно ст.ст. 315, 319 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення, зокрема, факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для встановлення факту проживання позивача із [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з грудня 2010 року по час його смерті, з огляду на наступне. Із наявних в матеріалах справи копій письмових документів вбачається, що квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю позивачки та [PERSON] по Ѕ частці. До набуття права власності на вказані частки позивачка та [PERSON] знайомі не були, отримали зазначені частки у власність з різних підстав та у різний час, будь-якого бажання з боку [PERSON] набути у власність Ѕ частину зазначеної квартири саме з метою спільного проживання із позивачем та створення сім`ї судом не встановлено і позивачем не доводилось. Відповідно до положень ст.ст. 356, 358, 360 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Отже, за обставин належності квартири позивачу та померлому на праві спільної часткової власності, для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідні докази не лише спільного проживання, а й ведення спільного господарства та наявність у сторін спільного бюджету, тобто доказуванню підлягає не тільки факт спільного проживання, а й наявність спільного побуту, ведення спільного господарства, та інших ознак притаманних сім`ї. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами першою та другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У Віснику Верховного Суду України №8 (144) за 2012 рік викладені правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом). Також Верховний Суд України зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншої особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. При цьому, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів спільного проживання позивача та померлого однією сім`єю як чоловіка та жінки, адже позивача згідно даних її паспорту зареєструвалась у квартирі лише 21.04.2017 року і не надала суду доказів у вигляді будь-яких довідок, актів тощо про фактичне спільне проживання до вказаного часу, хоча не була позбавлена можливості звернутись із цим питанням до житлової організації. Посилання позивача на те, що 21.04.2017 року відбулась лише перереєстрація її у квартирі в зв`язку зі зміною прізвища та імені, також бідь-якими доказами не підтверджено. Свідоцтво про зміну імені датоване 26.10.2016 року, а реєстрація позивача в квартирі відбулась лише 21.04.2017 року. Надані позивачем копії договорів, квитанцій, рахунків тощо, не підтверджують факту про встановлення якого просить остання, адже укладення від імені позивача договорів про надання житлово-комунальних послуг в даному випадку є не лише правом, а й обов`язком позивача, як співвласника квартири та не може належним чином підтверджувати факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тим більше, що з матеріалів справи вбачається окреме укладення і самим померлим договорів про надання житлово-комунальних послуг в період часу у який за твердженням позивача, вона вже проживала з померлим однією сім`єю. Так, в 2011 році померлий уклав договір на утримання будинку та прибудинкової території, а укладаючи договір користування електричною енергією взагалі зазначив номер квартири не 50, а 50/1. Не можуть бути прийняті судом як належні докази і придбання померлим у 2011 році люстри, а позивачем металопластикових конструкцій в 2014 році, адже такі посилання є лише припущенням, натомість співвласники квартири згідно закону діють за спільною згодою, тож можуть купувати товари для облаштування та ремонту спільної квартири, однак відповідне не вказує саме на проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Стосовно придбання плитки та пропозиції на укладення договору з газопостачання суд зазначає, що з цих документів взагалі не можливо зробити висновок про адресу за якою була поставлена плитка та по якій адресі пропонувалось укласти відповідний договір. Посилаючись на те, що комунальні послуги сплачувались разом, позивачка не надала суду жодної квитанції про здійснення таких оплат, з яких можливо було б зробити висновок про здійснення оплати позивачем чи померлим за житлово-комунальні послуги по всій квартирі, а не за її частину відповідно до частки кожного зі співвласників, та періоду цих оплат. Суд не може прийняти як належні докази договори на придбання товарів, які містяться в матеріалах справи, оскільки з цих договорів та рахунків не можливо встановити, для якого конкретно об`єкту вони придбані, та чи були вони дійсно використані в інтересах позивача і померлого та з метою зазначеною позивачем, а саме як ведення спільного господарства та побуту родини. Ведення спільного господарства у зв`язку з наявністю сімейних стосунків, а не у зв`язку із статусом співвласників квартири, та наявність спільного бюджету не підтверджено. Наявні в матеріалах справи фотокартки, не є належним доказом, який би свідчив про проживання однієї сім`єю позивача та померлого, оскільки не доводять будь-яких обставин про сумісне проживання останніх як сім`ї та ведення спільного господарства. Посилання позивача на проведення з [PERSON] спільного відпочинку, саме по собі не вказує на наявність сталих сімейних відносин, і не доведений позивачем, адже спільний відпочинок може бути доведений спільними витратами, відповідними документами, квитками на проїзд або проживання, однак таких документів суду не надано. Таким чином, з наданих стороною позивача доказів не можливо встановити факт спільного проживання однією сім`єю позивача та померлого як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з грудня 2010 року по час смерті [PERSON] , оскільки окрім показів свідків у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивач та померлий проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом як родина, мали між собою усталені стосунки, що притаманні сім`ї, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також мали взаємні права та обов`язки. Вивчивши зміст письмових документів та оцінивши покази свідків, суд встановив відсутність в них інформації, яка б свідчила про усталені сімейні стосунки між позивачем та [PERSON] з грудня 2010 року до смерті останнього, які б свідчили про створення сім`ї без реєстрації шлюбу, як то ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання у вказаний період майна в інтересах сім`ї за спільні кошти. Суд враховує надані в судовому засіданні покази свідків, але факт проживання однією сім`єю, витрата спільних коштів та наявність спільного бюджету повинні бути також доведені і іншими засобами доказування, адже самі покази свідків не можуть бути достатніми доказами дійсного існування відповідних обставин. Крім того, покази свідків щодо проживання позивача та відповідача однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, періоду такого проживання не встановлюють, є суб`єктивним сприйняттям кожної особи з приводу власного розуміння родини. І жоден з цих свідків особисто в квартирі разом з позивачем та померлим не проживав і не був навіть найближчим сусідом до квартири, тож суд не може встановити відповідний факт спираючись на епізодичні відвідуванням свідками квартири позивача та померлого. Також суд не вбачає підстав для встановлення юридичного факту про який прохає позивач у зв`язку з організацією позивачем поховання померлого та здійснення відповідних витрат, адже зазначене не свідчить про наявність сімейних відносин між померлим і позивачем та їх періоду, оскільки такі дії позивача не виключають можливості їх здійснення у зв`язку з дружніми або сусідськими відносинами враховуючи, що позивач та померлий були співвласниками однієї квартири, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, таке питання врегульоване положеннями ч. 1 ст. 1232 ЦК України, за якими спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, необхідна наявність певних умов, серед яких, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права. Поскільки судом не встановлено факту проживання позивача із померлим однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, позивачка відповідно не набуває права спадкування майна померлого [PERSON] у четверту чергу відповідно до положень ст. 1264 ЦК України. За таких обставин відсутні підстави і для задоволення наступних вимог позивача про визнання за нею права спадкування майна померлого разом зі спадкоємицею другої черги за законом [PERSON] та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на ј частину кв. [ADDRESS] . При цьому, суд зазначає, що і передбачені ст. 1259 ЦК України умови одержання права на спадкування разом зі спадкоємицею другої черги стороною позивача не доведені. Адже доведенню в такому випадку підлягають обставини тривалого часу опікування, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Жодними належними та достатніми доказами таких обставин не доведено, адже з показань свідків не вбачається, що [PERSON] перебував в безпорадному стані через будь-яку з підстав зазначених у ст. 1259 ЦК України. Крім того, належними доказами безпорадного стану не можуть бути виключно покази свідків, а із наданих позивачем лікарський документів такого стану [PERSON] не вбачається, як і відсутні докази тривалого часу опікування та матеріального забезпечення позивачем померлого. В цьому контексті суд зазначає, що встановлення юридичного факту про який просила позивачка, у тому числі неможливо в зв`язку з не доведенням вимог для задоволення яких мав бути встановлений відповідний факт. Крім того, слід зазначити, що визнання права власності в порядку спадкування за законом є похідною вимогою від вимоги про надання права на спадкування разом зі спадкоємцем тієї черги, яка закликається до спадкування, тож задоволенню така вимога не підлягає, поскільки судом відмовлено у задоволенні основних вимог. Суд також звертає увагу, що позивачем не вірно визначено у своєму позові в якості співвідповідача Київську міську раду, адже спадкоємцем померлого другої черги є його сестра [PERSON] - відповідачка у справі. За таких умов Київська міська рада не є належним відповідачем у справі, тож стосовно вказаного відповідача суд відмовляє у задоволенні позову також з підстав його неналежності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed