Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

28.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує наступним: 21.04.2008 р. позивач та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №490064939, відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримав кредит в сумі 12091,84 долари США. В порушення умов договору відповідач свої зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 21.04.2008 р. має прострочену заборгованість в сумі 10426,69 долари США, що за курсом НБУ складає 222978,85 грн., за відсотками 4100,80 дол. США, що за курсом НБУ складає 87697,22 грн., пеня 15512,89 доларів США, що за курсом НБУ становить 331749,23 грн. В забезпечення виконання зобовязань позичальника, позивач та відповідач [PERSON] уклали договір поруки №490064939-П, відповідно до якого останній поручається за виконання відповідачем 1 обовязків, що виникли на підставі основного договору. Просить позивач стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 642425,30 грн., а саме: за кредитом 222978,85 грн.; по відсотках 87697,22 грн., пеня 331749,23 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, в заяві зазначив, що всі докази містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки з приводу цього кредитного договору щодо нього вже прийнято рішення суду 23.10.2014 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя. А саме: стягнуто з нього на користь позивача 83340 грн. 53 коп. боргу за кредитом, 49605,36 грн. заборгованість за відсотками, 30673,49 грн. пені. Крім того, відповідачем [PERSON] в рахунок погашення заборгованості віддано банку автомобіль, який був проданий банком, але цю суму не враховано. Дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 21.04.2008 р. позивач та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №490064939, відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримав кредит в сумі 12091,84 долари США. В забезпечення виконання зобовязань позичальника, позивач та відповідач [PERSON] уклали договір поруки №490064939-П, відповідно до якого останній поручається за виконання відповідачем 1 обовязків, що виникли на підставі основного договору. 23.10.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалене рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] з цього рішення вбачається, що з [PERSON] як поручителя за кредитним договором №490064939 від 21.04.2008 р. стягнуто 83340 грн. 53 коп. боргу за кредитом, 49605,36 грн. заборгованість за відсотками, 30673,49 грн. пені. На ухвалу суду направлену двічі позивачеві про витребування доказів: оформленого письмового помісячного розрахунку наявної заборгованості та відомостей про здійснення погашення боргу за рахунок заставленого майна позивач не відреагував, ніяких доказів не надав. В позовних вимогах до відповідачів [PERSON] та [PERSON] суд відмовив виходячи з того, що позивач їх не обґрунтував. З наданих відповідачем [PERSON] пояснень та доказів вбачається, що по вказаному кредитному договору вже приймалось рішення судом про стягнення заборгованості в певній сумі, був реалізований заставний автомобіль, але з наданих позивачем доказів не вбачається чи враховувались ці обставини при розрахунку заборгованості в позові. Не зважаючи на неодноразове витребування судом доказів на підтвердження позовних вимог, позивач їх не надав. Приймаючи таке рішення суд врахував вимоги ч.ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України, які передбачають, що обовязок доказування обставин, на які посилається сторона, лежить саме на цій стороні. Суд вважає, що позивач не довів наявність заборгованості у відповідачів за кредитним договором №490064939 в сумі 642425,30 грн., а саме: за кредитом 222978,85 грн.; по відсотках 87697,22 грн., пеня 331749,23 грн. Крім того, щодо позовних вимог до відповідача [PERSON], суд виходив з того, що договір поруки №490064939-П припинив свою дію. Суд прийшов до такого висновку виходячи з такого. За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Аналіз частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року, яка в силу положень статті\~360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. У справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 11 цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні\~статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої\~статті 559 цього Кодексу\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Разом з тим відповідно до вимог частини другої\~статті 1054 ЦК України\~та частини другої\~статті 1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами -\~стаття 1048 ЦК України\~), що підлягає сплаті. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку останній платіж по кредиту був 26.04.2010 року, отже встановлений шестимісячний строк минув. Крім того, з часу ухвалення рішення: 23.10.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON], до дати подання цього позову минуло більше шести місяців, отже позивач пропустив встановлений строк звернення до суду із позовом до [PERSON], як поручителя. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати компенсації не підлягають.

Outcome: dismissed