Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

28.01.2019 року [PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач зазначає, що він придбав у відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку, крім позивача, зареєстрований, але не мешкає колишній власник будинку - [PERSON], а позивач вимушений сплачувати всі комунальні платежі самостійно і за нього також. У зв'язку із чим позивач змушений був звернутися із цим позовом до суду. Ухвалою суду від 29.01.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судове засідання, яке було призначено на 28.03.2019 року не з'явився позивач [PERSON] та його представник адвокат Богатченко В.М., надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її довірителя, просила позовні вимоги задовольнити. Станом на 28 березня 2019 року відзив на позов від відповідача [PERSON] до Мар'їнського районного суду Донецької області суду не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі був належним чином повідомлений, заперечень на позов не подав. У зв'язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. З копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.08.2017 року вбачається, що будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності позивачу [PERSON]. Колишній власник будинку - відповідач [PERSON]. З копії акту обстеження на предмет проживання [PERSON], який складений комісією в складі депутата Павлівської сільської ради від 17.01.2019 року вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований, але фактично не проживає з 10.08.2017 року за адресою: [ADDRESS] (з моменту продажу будинку). Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному житловому приміщенні, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] понад один рік, викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача особою, що втратив право користування житловим приміщенням. Оскільки між сторонами по справі укладено договір купівлі - продажу спірного будинку, тому колишній власник житла втратив право користування цим будинком, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved