Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

27 серпня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи його тим, що 23 листопада 1979 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Сім`я фактично розпалась 10 років тому. У сторін часто виникали сварки та непорозуміння через різні погляди на питання ведення спільного господарства. Вони перестали розуміти один одного і стали зовсім чужими людьми. Між ними давно існують деякі непорозуміння, які згодом переросли у стійкий конфлікт, результатом якого стало те, що позивач втратив до відповідачки почуття любові та поваги. Збереження шлюбу стало неможливим, сімейно - шлюбні стосунки не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Зазначені обставини стали причиною звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 06 вересня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено у підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, відомостей про причини неявки та відзив не надала, а тому суд, згідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення позивача, яка не з`явилась до суду. Судом встановлено, що 23 листопада 1979 року сторони зареєстрували шлюб в РАЦС Самарського району м. Дніпропетровська, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України,шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені з травня 2009 року, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач в судове засідання не з`явився та не висловив думку щодо позовних вимог. Сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved