Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

28.03.2016 року Комунальний заклад «Білгород-Дністровська Центральна районна лікарня» (далі по тексту заявник) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із заявою про госпіталізацію до протитуберкульозного закладу у примусовому порядку [PERSON] (а.с.1). Така заява мотивована тим, що [PERSON], [INFO], який мешкає в селі Петрівка по вул. Водопянова,21, з 23.10.2015 року перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: дисемінований туберкульоз обох легень і є епідемічно небезпечним. За твердженням заявника, [PERSON] відмовляється від госпіталізації до Обласного протитуберкульозного диспансеру № 2 м. Білгород-Дністровський. Як зазначає заявник, хворий [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби серед населення, а також своїх шістьох малолітніх дітей. Представник заявника [PERSON], у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Прокурор Колесніченко І.В., у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви Комунального закладу «Білгород-Дністровська Центральна районна лікарня»», просила її задовольнити посилаючись на ту обставину, що [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби серед населення, а також своїх малолітніх дітей. Відповідно до ст.285 Цивільного процесуального кодексу України, справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд розглядає не пізніше 24 годин після відкриття провадження у справі. Особі має бути надано право особистої участі в судовому засіданні, за винятком випадків, коли за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. Участь у розгляді справи представника протитуберкульозного закладу, за заявою якого відкрито провадження у справі, представника особи, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію або про продовження строку примусової госпіталізації, є обов'язковою. З обставин, що викладені у заяві вбачається, що [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби, даних щодо особи представника [PERSON] матеріали справи не містять, тому розгляд справи проводиться за відсутності [PERSON] та його представника. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши медичний висновок лікаря та фтизіатру, заслухавши в судовому засідання пояснення учасників судового процесу, порадившись в нарадчій кімнаті та вислухавши думку народних засідателів, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених представником Комунального закладу «Білгород-Дністровська Центральна районна лікарня» вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, хворі на інфекційні хвороби, контактні особи та бактеріоносії, які створюють підвищену небезпеку зараження оточуючих, підлягають своєчасному та якісному лікуванню, медичному нагляду та обстеженням. Особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ. Згідно із ст.1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», із змінами і доповненнями, туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу. Згідно із положеннями ч.1 ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Частина 3 статті 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» передбачає, що примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно із ч.2 ст.28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», особи, хворі на особливо небезпечні інфекційні хвороби, в разі відмови від госпіталізації підлягають примусовому стаціонарному лікуванню. Відповідно до ст.53 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» порядок здійснення госпіталізації та лікування таких хворих, в тому числі у примусовому порядку, встановлюється законодавчими актами України. Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Статтею 20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» визначені права та обов'язки хворих на туберкульоз та інфікованих мікобактеріями туберкульозу. Так, хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані, у тому числі дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування та проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди і обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я, дотримуючись вимог протиепідемічного режиму. Відповідно до ст.283 Цивільного процесуального кодексу України, заява про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого на заразну форму туберкульозу, який ухиляється від лікування, подається до суду за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу, який здійснює медичний (диспансерний) нагляд за цим хворим, або до суду за місцем виявлення такого хворого. Згідно із ст.285 Цивільного процесуального кодексу України, особі має бути надано право особистої участі в судовому засіданні, за винятком випадків, коли за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. Відповідно до ч.2 ст.286 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації особи в протитуберкульозний заклад. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO], який мешкає в селі Петрівка по вул. Водопянова,21, з 23.10.2015 року перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: дисемінований туберкульоз обох легень і є епідемічно небезпечним. В добровільному порядку громадянин [PERSON] на госпіталізацію та лікування в умовах протитуберкульозного закладу відмовився. Відповідно до медичного висновку Комунального закладу «Білгород-Дністровська Центральна районна лікарня» № 305 від 28.03.2016 року, [PERSON], [INFO], підтверджено діагноз: мультирезистентний туберкульоз легень і є епідемічно небезпечним. Хворому потрібна госпіталізація до комунальної установи «Обласного протитуберкульозного диспансеру №2» міста Білгород-Дністровський безстроково. Дані обставини стали підставою для звернення Комунального закладу «Білгород-Дністровська Центральна районна лікарня» до суду з заявою про госпіталізацію до протитуберкульозного закладу у примусовому порядку відносно [PERSON] (а.с.1). [PERSON] є джерелом інфекції та становить загрозу розповсюдження хвороби, з метою запобігання поширенню туберкульозу, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення даної заяви. Таким чином, наявні у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для надання стаціонарної протитуберкульозної допомоги в примусовому порядку відносно [PERSON]. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про задоволення заяви Комунального закладу «Білгород-Дністровська Центральна районна лікарня» про госпіталізацію до протитуберкульозного закладу у примусовому порядку [PERSON] Відповідно до п.7 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу.

Outcome: approved