Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

28.12.2020 [PERSON] звернулася в суд з позовом, який був уточнений, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви та до 30.06.2022. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 08.05.1993 по 05.07.2018 перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка є студенткою 3 курсу денної форми навчання бюджетного фінансування Комунального закладу «Мелітопольський фаховий коледж культури і мистецтв» із терміном навчання з 01.09.2018р. по 30.06.2022р., в зв`язку з чим не працює та потребує матеріальної допомоги. Доходів, що отримує позивач не достатньо для утримання їх повнолітньої доньки. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з відповідача аліменти її користь на утримання їх повнолітньої доньки, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, на час її навчання, починаючи з дати подання позовної заяви та до 30.06.2022 року. Ухвалою від 10.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином; надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, проти стягнення аліментів не заперечує. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд дійшов висновку про те, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 грудня 2002 року Виноградненською сільською радою Токмацького району Запорізької області вбачається, що сторони у справі: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Із довідки №170 від 05.11.2020р. встановлено, що [PERSON] є студенткою 3 курсу денної форми навчання бюджетного фінансування Комунального закладу «Мелітопольський фаховий коледж культури і мистецтв», термін навчання становить з 01.09.2018р. по 30.06.2022р. На повному державному забезпеченні не перебуває. Відповідно до довідки про доходи студентки [PERSON] , виданої 24.02.2021 Комунальним закладом «Мелітопольський фаховий коледж культури і мистецтв» вбачається, що остання з серпня 2020 року по січень 2021 рок отримала дохід на загальну суму 6302 грн 95 коп. З довідки про доходи позивача [PERSON] вбачається, що вона з 06.09.2016р. займає посаду завідувача СКБ Виноградненської сільської ради та з липня по грудень 2020 року мала дохід в розмірі 33652,90 грн, з якого утримано 6562, 32 грн податків. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 29.12.2020 за №230/02-01-25 виконавчого комітету Виноградненської сільської ради Токмацького району, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входить донька [PERSON] , 2002 року народження. У зв`язку з навчанням на денній формі для забезпечення належного рівня навчального процесу (необхідність підручників, методичної літератури, канцелярських товарів, одягу тощо) повнолітня дочка потребує матеріальної допомоги, що є безумовним фактом. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виникнення даного аліментного зобов`язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: дитина досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23-х років; продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги; відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] досягла повноліття та на час розгляду справи не досягла 23 років. У теперішній час вона навчається на денному відділенні Комунального закладу «Мелітопольський фаховий коледж культури і мистецтв», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, адже вона не має можливості працевлаштуватись та отримувати дохід. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 201, ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, наявні всі підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця, починаючи стягнення з 28.12.2020 та до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] 23-х років. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Із наявного в матеріалах справи посвідчення серії [NUMBER] від 23 грудня 2015 року вбачається, що [PERSON] має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Так, за змістом пункту 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зроблений правовий висновок про те, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст.12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Серед них немає пільг щодо звільненням від сплати судового збору у справах із вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі. Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, тому відсутні підстави вважати, що справа, пов`язана із порушенням прав заявника як учасника бойових дій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій. Судові витрати, згідно зі ст.141ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір. Позивачем позовна заява була подана 28 грудня 2020 року. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 2102 гривень, 0,4 розміру від вказаного прожиткового мінімуму для працездатних осіб дорівнює 840, 80 грн. Разом з тим, згідно з положеннями ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь держави слід стягнути 50% відсотків судового збору, що становить 420 гривень 40 копійок. З урахуванням того, що позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати в цій частині слід віднести за рахунок держави. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved