Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

26 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» (далі - ПАТ «УКРСОЦБАНК») звернулось до суду з позовом, в якому після уточнення просило звернути стягнення за іпотечним договором № 811/07/2-364 від 27.07.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1107, на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру № 65, загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 45,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності Іпотекодавця [PERSON] на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 13 червня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 4994, право власності зареєстроване згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15115056, виданим Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04.07.2007 року, реєстраційний № 8638362, № запису: В-58271 в книзі 1. Визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», надати ПАТ «УКРСОЦБАНК» право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною продажу на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Надати право ПАТ «УКРСОЦБАНК» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 811/07/1-359 від 27.07.2007 року в сумі 2 860 316,20 грн. та всі витрати, пов'язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки. Виселити [PERSON] з трикімнатної квартири № 65, загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 45,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Зняти з реєстраційного обліку з трикімнатної квартири № 65, загальною площею 66,9 кв. м., житловою площею 45,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] усіх мешканців. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» сплачений судовий збір за подання позову в сумі 3 654,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 27 липня 2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (далі - АКБСР «УКРСОЦБАНК»), правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК», було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 811/07/1-359, за умовами якого ПАТ «УКРСОЦБАНК» надало [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 40 000,00 дол. США зі сплатою 12,5 % річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 26 липня 2014 року, на умовах, визначених Договором кредиту. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 09.06.2008 року до Договору кредиту Сторони погодили зміну процентної ставки на рівні 13,5 % річних та максимального ліміту до 58 200,00 доларів США. 27 липня 2007 року між [PERSON] та АКБСР «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК», в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 811/07/2-359 від 27.07.2007 року було укладено іпотечний договір № 811/07/2-364 від 27.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1107, за умовами якого [PERSON] в іпотеку ПАТ «УКРСОЦБАНК» було передано нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру № 65, загальною площею 66,9 кв. м., житловою площею 45,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності Іпотекодавця [PERSON] на предмет іпотеки підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 13 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 4994, право власності зареєстроване згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15115056, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04.07.2007 року, реєстраційний номер 8638362, номер запису: В-58271 в книзі 1. В порушення вимог пунктів 3.3.7, 3.3.9 Договору кредиту [PERSON] в односторонньому порядку припинила повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Станом на 28.04.2015 року сума заборгованості за Договором кредиту складає 124 912,47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 року складає 2 860 316,20 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 53 195,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 р. складає 1 218 107,03 грн.; заборгованість за відсотками - 44 362,47 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 р. складає 1 015 836,99 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 16 453,81 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 р. складає 376 768,71 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 10 900,40 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 р. складає 249 603,47 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 22 лютого 2016 року у задоволені позову ПАТ «УКРСОЦБАНК» відмовлено у повному обсязі. Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ «УКРСОЦБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «УКРСОЦБАНК» у повному обсязі, витрати, пов'язані з розглядом апеляційної скарги покласти на відповідача. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалось на порушення судом принципів повного та всебічного з'ясування обставин справи, диспозитивності процесу та змагальності сторін, а також правильності застосування цивільного законодавства при прийнятті рішень; оспорюване рішення суперечить нормам матеріального права. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «УКРСОЦБАНК», суд першої інстанції виходив з положень статей 572,575, 576, 589, 546, 590, 591, 611 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з урахуванням правових висновків, що містяться в постановах Верховного Суду України від 07.10.2015 № 6-1935цс15 та від 03.02.2016 року №6-1449цс15, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки в порушення вимог статей 212-214 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення підлягає скасуванню в частині відмови банку в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що 27 липня 2007 року між [PERSON] та АКБСР «УКРСОЦБАНК», було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 811/07/1-359, за умовами якого ПАТ «УКРСОЦБАНК» надало [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 40 000,00 дол. США зі сплатою 12,5 % річних, кінцевий термін повернення основної заборгованості - до 26 липня 2014 року (а.с.8-11). Відповідно до пункту 1.2.2 Статуту ПАТ «УКРСОЦБАНК» є правонаступником всіх прав та обов'язків АКБСР «УКРСОЦБАНК» (а.с. 30-32) Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 09.06.2008 року до Договору кредиту Сторони погодили зміну процентної ставки на рівні 13,5 % річних та максимального ліміту до 58 200,00 доларів США (а.с.11 зв.). Відповідно до пункту 4.5 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 811/07/1-359 359 від 27.07.2007 року у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх обов'язків, визначених в п. п. 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив. ПАТ «УКРСОЦБАНК» виконав свої зобов'язання перед [PERSON], натомість [PERSON] взяті на себе договірні зобов'язання щодо повернення кредиту не виконала. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 2 березня 2012 року по справі № 947/11 позов ПАТ «УКРСОЦБАНК» до [PERSON],, [PERSON] задоволено частково (а.с. 71-72). Стягнено солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 524 027 грн. Стягнено солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір в сумі 5 640,27 грн. (а.с.71-72). З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком за Договором кредиту 27 липня 2007 року між [PERSON] та АКБ СР «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК», в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 811/07/2-359 від 27.07.2007 року було укладено іпотечний договір № 811/07/2-364 від 27.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1107, згідно умов якого [PERSON] в іпотеку ПАТ «УКРСОЦБАНК» було передано нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру № 65, загальною площею 66,9 кв. м., житловою площею 45,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності Іпотекодавця [PERSON] на предмет іпотеки підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 13 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 4994, право власності зареєстроване згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15115056, виданого комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04.07.2007 року, реєстраційний номер 8638362, номер запису: В-58271 в книзі 1 (а.с.13-14). Згідно з пунктом 2.4.3 Іпотечного договору № 811/07/2-364 від 27 липня 2007 року Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником Основного зобов'язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.1 Договору іпотеки встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником Основного зобов'язання, Іпотекодержатель за Іпотечним договором має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. В матеріалах справи містяться вимоги Банку в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», які направлялися на адресу [PERSON] та [PERSON] щодо необхідності погашення заборгованості за кредитним договором, але зазначені вимоги до теперішнього часу не виконані у зв'язку з чим ПАТ «УКРСОЦБАНК» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 26 - 28). Обґрунтовуючи підстави позову ПАТ «УКРСОЦБАНК» посилалось на те, що [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 28 квітня 2015 року сума заборгованості по Кредитному договору складає 124 912 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 року складає 2 860 316,20 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 53 195,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 р. складає 1 218 107,03 грн.; заборгованість за відсотками - 44 362,47 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 р. складає 1 015 836,99 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 16 453,81 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 р. складає 376 768,71 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 10 900,40 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 р. складає 249 603,47 грн. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку». Частинами першою, третьою статті 33 та частиною першою статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З аналізу приведених норм та враховуючи неналежне виконання [PERSON] основного зобов'язання, ПАТ «УКРСОЦБАНК», як іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ «УКРСОЦБАНК» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та його задоволення. Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно зі статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Оскільки згоди між іпотекодавцем і іпотекодержателем щодо визначення початкової ціни предмету іпотеки сторони не дійшли, апеляційним судом надавався сторонам час для проведення оцінки майна, яке є предметом іпотеки. Згідно зі звітом № 07/25-2016(1) про оцінку майна, який був наданий представником ПАТ « УКРСОЦБАНК», ринкова вартість об'єкту оцінки: трикімнатної квартири № 65, загальною площею 66,9 кв. м., житловою площею 45,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 670 000 гривень. (а.с. 212 -251). Оскільки представниками відповідачки та третьої особи суду інших відомостей щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки не було надано, суд апеляційної інстанції приймає наданий представником ПАТ «УКРСОЦБАНК» звіт № 07/25-2016(1) про оцінку майна у якості належного доказу. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Судовим розглядом установлено, що предметом іпотеки є квартира, загальна площа якої складає 66,9 кв.м. та використовується майновим поручителем - [PERSON] як місце постійного проживання і у її власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Отже, виходячи зі змісту Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та враховуючи встановлені судом обставини у справі стосовно майна, яке передано у іпотеку, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року не підлягає виконанню. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 зазначеного Закону та частини 3 статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини 2 статті 39 зазначеного Закону підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку - предмета іпотеки у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. З врахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову ПАТ «УКРСОЦБАНК» у задоволені позовних вимог щодо виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] (Москалівська). Апеляційний суд також погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог ПАТ «УКРСОЦБАНК» щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку. Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту третього частини першої статті 307 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції в частині відмови ПАТ «УКРСОЦБАНК» у задоволені позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки і ухвалює в цій частині нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольняє позовні вимоги ПАТ «УКРСОЦБАНК» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. В іншій частині рішення залишає без змін. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, є необґрунтованими та такими, що не дають підстав для скасування рішення суду в іншій його частині. Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Outcome: partial