Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

27 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання та утримання їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO], не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Посилаючись на викладене, просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина. Позивач в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 7 ст. 128 ЦПК України, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила. Представник третьої особи в судовому засіданні просила вирішити спір на розсуд суду. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається зі свідоцтва про народження (а. с. 9), позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, крім інших, один із батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для особи, що позбавляється таких прав, так і для дитини (ст. 166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Допитані в якості свідків в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що відповідачка нехтує своїми батьківськими обов'язками, з 2013 року жодного разу не відвідувала навчального закладу, де навчається її син, не цікавилась його життям, навчанням, духовним розвитком тощо. Викладене підтверджується характеристикою за підписом директора Очаківської ЗОСШ-інтернат (а. с. 15), згідно з якою лише позивач приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина, приймає активну участь в житті класу. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Очаківської міської ради від 11 червня 2018 року (а. с. 70) позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина визнано передчасним. Як вбачається зі змісту даного висновку, відповідачка повідомила, що має бажання підтримувати контакт із сином, але в цьому їй перешкоджають позивач та його матір. Згідно з ч. 6. ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що вказаний вищевисновок лише констатує певні факти, але не містить обґрунтування недоцільності позбавлення відповідачки батьківських прав та мотивів такого рішення, він складений без врахування усіх обставин справи, а тому суперечить інтересам дитини, і при цьому виходить з наступного. Так, в судовому засіданні було встановлено, що з 2013 року з боку відповідачки не було жодного випадку прояви уваги до сина, зустрічі з ним, надання будь-якої допомоги і тим більше виховання. Це свідчить про те, що жодних батьківських обов'язків по відношенню до дитини [PERSON] не виконувала і не виконує. Про небажання відповідачки брати участь у вихованні сина також свідчить той факт, що вона не відстоює свою позицію в суді. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідачки - це дійсно спосіб захисту прав та інтересів малолітньої дитини і це буде відповідати лише її інтересам, а тому позов [PERSON]є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved