Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

26 серпня 2014 року [PERSON], діючи у своїх інтересах, а також в інтересах своєї недієздатної доньки [PERSON], звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» - про визнання договору недійсним, відшкодування моральної шкоди (а. с. 2-6). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що влітку 2013 року [PERSON] стало відомо проте, що між її донькою [PERSON], яка у судовому порядку у 2001 році була визнана недієздатною та опікуном якої було призначено мати останньої, з одного боку, та ПАТ КБ «Приватбанк» - з іншого, був укладений договір № SAMDN500000428739, за умовами якого [PERSON] був наданий кредит та видана для користування кредитними коштами пластикова картка [NUMBER]. 17 грудня 2013 року позивач звернулась на адресу відділення ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Запоріжжя із заявою про закриття кредитної картки та про надання відомостей щодо суми заборгованості, проте станом на день звернення до суду таку інформацію надано не було, картка не заблокована, у зв'язку з чим позивач просила суд визнати недійним (нікчемним) договір № SAMDN500000428739, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» з моменту укладення; стягнути з відповідача на користь позивача 7 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а. с. 2-6). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в його задоволенні як у необґрунтованому та безпідставному; просила суд застосувати строки позовної давності. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з пояснень, наданих представниками сторін у судовому засіданні, а також з відомостей, викладених ними у позовній заяві та в письмових запереченнях проти позову, 25 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON], [INFO] (а. с. 14), яка рішенням Новоуренгойського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу від 24 квітня 2001 року була визнана недієздатною (а. с. 17). На підставі вказаного судового рішення постановою мера м. Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації № 844 від 04 липня 2001 року [PERSON] було призначено опікуном над донькою - [PERSON], [INFO] (а. с. 19). З матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталась на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовими заявами щодо анулювання спірного кредитного договору та здійснення розрахунку суми заборгованості для проведення розрахунку (а. с. 20, 21, 22, 23). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 4 ст. 67 ЦК України встановлено, що опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Згідно з ч. 2 ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Частиною 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 12 «Конвенции о правовой помощи и правовых отношениях по гражданским, семейным и уголовным делам» «Документы, которые на территории одной из Договаривающихся Сторон выданы или засвидетельствованы компетентным учреждением либо специально на то уполномоченным лицом в пределах его компетенции и по установленной форме и скреплены гербовой печатью, принимаются на территориях всех других Договаривающихся Сторон без какого-либо специального удостоверения. Документы, которые на территории одной из Договаривающихся Сторон рассматриваются как официальные документы, пользуются на территориях других Договаривающихся Сторон доказательной силой официальных документов». Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача до відповідача про визнання недійсним кредитного договору № SAMDN500000428739, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» з моменту укладення, приймаючи до уваги, що [PERSON] на момент підписання даного договору була визнана у судовому порядку недієздатною, суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог позивача в цій частині. При цьому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки позивач стверджує, що дізналась про наявність спірного договору влітку 2013 року, коли її недієздатна донька почала просити грошові кошти для погашення кредитної заборгованості, доказів протилежного представником відповідача надано не було, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про те, що позивачем не був пропущений строк для звернення до суду з даним позовом. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вирішуючи вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки стороною позивача не було надано суду доказів на підтвердження завдання відповідачем моральної шкоди позивачу та доказів настання негативних наслідків для фізичного та/або психічного здоров'я [PERSON], [PERSON] у зв'язку з діями ПАТ КБ «Приватбанк». Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по даній цивільній справі, приймаючи до уваги результат її розгляду, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial