Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

27 серпня 2020 року [PERSON] в особі свого представника - адвоката Давиденка К.В. пре- д`явив вказаний позов, посилаючись на наступні обставини. Рішенням виконкому Татарбунарської районної ради Одеської області № 257 від 27.06.1975 р. йому було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,05 га. Згідно плану земельної ділянки від 27.06.1975 р., яка була виділена йому під забудову, вона знаходиться на розі [ADDRESS] . Рішенням виконкому Татарбунарської міської ради № 26 від 07.02.1991 р. йому було дозак- ріплено земельну ділянку площею 50 кв.м. При зверненні до державного реєстратора відділу адмі- ністративних послуг Татарбунарської районної державної адміністрації для здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень йому було відмовлено з причини відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та ненадання документів підтверджуючих ввід в експлуатацію. За таких обставин він просив визнати за ним право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами по [ADDRESS] - ті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого за станом на 15.07.2015 р. (а.с.5-7), позивачем замовлено технічну документацію на житловий будинок по [ADDRESS] , побудований у 1975 році. Як видно з копії виписки з рішення виконкому Татарбунарської районної ради Одеської області № 257 від 27.06.1975 р. (а.с.9), [PERSON] відведено земельну ділянку для будівництва індиві- дуального житлового будинку у [ADDRESS] площею 0,05 га. Рішенням виконкому Татарбунарської міської ради № 26 від 07.02.1991 р. (а.с.10) вилучено у [PERSON] , проживаючого по [ADDRESS] , земельну ділянку розміром 50 кв.м. та дозак- ріплено її за [PERSON] , проживаючого по [ADDRESS] . Актом від червня 1975 року (а.с.11) зазначену ділянку разом із закріпленими на ньому геодези- чними знаками передано присутньому при відведенні земельної ділянки [PERSON] .. Рішенням Татарбунарської міської ради № 468 від 14.09.2017 р. (а.с.13) [ADDRESS] Одеської області перейменовано на [ADDRESS] без зміни поштових номерів житлових будинків, установ та споруд. Вартість спірного будинку складає 143633 грн., що видно із звіту про незалежну оціночну вар- тість житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , виготовленого ТОВ «Імперіал-777» від 27.05.2020 р. (а.с.14-15). Позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами по [ADDRESS] з причин того, що провести в безспірному порядку державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомого ма- йна не є можливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчує право власності на зазначене майно, що слідує з повідомлення державного реєстратору відділу надання адміністративних послуг Татарбунарської райдержадміністрації від 25.08.2020 р. (а.с.12). За змістом ст.ст.316-321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належи- ть право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непоруш- ним. Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) осо- бою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завер- шення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття неру- хомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуата- ції. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. В силу ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права влас- ності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним до- кумента, який засвідчує його право власності. Пленум Верховного Суду України у постанові № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права при- ватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визна- ння права власності на майно. Згідно п.6 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на під- ставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, які видані до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією. У відповідності до п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на не- рухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав прово- диться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речо- вих прав на нерухоме майно. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок по [ADDRESS] , будівництво якого за- кінчено ще у 1975 році, але державну реєстрацію вказаного майна неможливо провести за відсут- ністю свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Отже, за позивачем може бути визнано право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved