Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

21.03.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 13660,01 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 30.12.2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач надала свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач своєчасно не сплачувала Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що зазначено у розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку із вказаними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 06.03.2018 року має заборгованість - 13660,01 грн., яка складається з наступного: 945,41 грн. - заборгованість за кредитом; 5166,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6421,77 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 626,67 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач на даний час ухиляється від виконання зобов'язань за кредитним договором, заборгованість не погашає. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не заперечує проти заочного розгляду справи, про що зазначено безпосередньо в позовній заяві. Відповідач, в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 та ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 30.12.2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 5-9). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 20). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» (а.с. 22). Відповідач не сплатила своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, що вказано у Розрахунку заборгованості за договором ( а.с. 5-8). Станом на 06.03.2018 року сума заборгованості відповідача перед Банком за кредитним договором № б/н від 30.12.2013 року складає 13660,01 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. При цьому, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 626,67 грн. штрафу (процентна складова) не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВСУ по справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, за статтею 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Оскільки за невиконання кредитного договору судом стягнено з відповідача пеню, то відповідно до ст.549 ЦК України штраф стягненню не підлягає. Крім того, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 вересня 2014 у справі № 6-100цс14 міститься правовий висновок, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Отже за рішенням суду може бути зменшений розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, що передбачено ч. 3 ст. 551 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні його вимог в частині стягнення штрафу та зменшити розмір пені, яку просить стягнути позивач, до суми заборгованості за кредитом. Таким чином, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість на суму 7056,98 грн., а саме: - 945,41 грн. - заборгованість за кредитом; - 5166,16 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 945,41грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial