Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 06 жовтня 2014 року. [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 22719,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на запропоновані умови та правила, Тарифами між сторонами, що підписано заяві. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та витратами відповідно до умов договору, в зв`язку з чим станом на 24 квітня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 68 079,38 грн., яка складається з 21 853,49 грн. - заборгованість кредитом; 17 895,30 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 23 172,26 грн. - заборгованість за пенею; 5 158,33 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Тому позивач, з урахуванням уточнень до позову, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі 68 079,38 грн., яка складається з 21 853,49 грн. - заборгованість кредитом; 17 895,30 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 23 172,26 грн. - заборгованість за пенею; 5 158,33 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди та судовий збір. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання угоди нікчемною та кредитного договору припиненим. У своєму позові позивач за зустрічним позовом посилається на те, що 08 серпня 2005 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № SAMDN20000003463449, відповідно до умов якого їй було наданий кредит, який вона виконувала належним чином, але 06 жовтня 2014 року між сторонами укладена Генеральна угода «Про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання банківського продукту кредитних карт». Відповідно до умов угоди вона отримала кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 22 719,50 грн. зі сплатою відсотків 18% на рік суму залишку заборгованості за кредитом. Вважає, що вказана генеральна угода є додатком до основного договору та не створює нового, а змінює вже існуючий договір. Але рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року стягнуто з неї заборгованість за вказаним договором, тим самим в односторонньому порядку відмовилась від основного договору у зв`язку з чим він припинив свою дію і укладання додаткових угод до нього було неможливим, проте під час укладання генеральної угоди не було повідомлено її про наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вважає, що банк ввів її в оману, так як фактично вимагає подвійне стягнення заборгованості, яка виникла з одного зобов`язання. У зв`язку із чим вона звернулась до позивача про розірвання генеральної угоди, де її запевнили, що заява буде розглянута, тому вона продовжувала виконувати рішення суду про стягнення заборгованості за основним договором. На даний час заборгованість за кредитним договором виплачена в повному обсязі, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 28 грудня 2018 року. У зв`язку із зазначеним просить суд Генеральну угоду «Про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання банківського продукту кредитних карт», укладену від 06 жовтня 2014 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» нікчемною; визнати кредитнийм договір № SAMDN20000003463449, укладений 08 серпня 2005 року між [PERSON] припиненим внаслідок його виконання проведеного належним чином. Представником відповідача наданий відзив на позову, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову, тому як заборгованість за кредитним договором вже була стягнута рішення суду, тому підстави для повторного її стягнення відсутні, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження на виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представником позивача надана відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що загальна сума заборгованості після підписання договору реструктуризації склала 12 032,24 грн. та генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 06 жовтня 2014 року по 30 жовтня 2016 рік, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі загальної суми заборгованості. Також представником відповідача наданий відзив на зустрічну позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності на подання позову про визнання нікчемним та припинення кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Стребіж М.О. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та посилався на обставини, викладені в позовній заяві та відзиві на зустрічні позовні вимоги, в задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , підтримала вимоги, викладені в зустрічному позові та просила їх задовольнити, в задоволенні первісного позову просила суд відмовити з посилання на відзив та зустрічні вимоги. 2. Заяви, клопотання учасників справи 25 травня 2017 року заява представника позивача про відкладення розгляду справи. 01 жовтня 2017 року заява представника позивача про розгляд справи в порядку заочного розгляду. 10 жовтня 2017 року заочне рішення суду. 27 грудня 2017 року заява представника позивача про видачу виконавчих листів по справі. 15 листопада 2018 року заява представника відповідача про видачу копію рішення. 22 листопада 2018 року заява відповідача про скасування заочного рішення суду. 04 січня 2019 року заява представника позивача про відкладення розгляду справи. 06 лютого, 13 лютого 2019 року відповідь на відзив. 20 квітня 2019 року клопотання представник відповідача про перенесення судового засідання. 24 квітня 2019 року, 07 серпня 2019 року заява представника позивача про відкладення розгляду справи. 22 травня 2019 року представником позивача надана уточнена позовна заява. 07 серпня 2019 року представником відповідача наданий відзив на позовну заяву. 22 серпня 2019 року представником позивача надана відповідь на відзив. 19 вересня 2019 року представником відповідача надана зустрічна позовна заява. 03 жовтня 2019 року представником позивача наданий відзив на зустрічну позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності на подання позову про визнання нікчемним та припиненим кредитного договору. 28 листопада 2019 року, 13 березня 2020 року, 15 травня 2020 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. 18 серпня 2020 року заява представника позивача про відкладення розгляду справи. 3.Процесуальні дії суду 14 березня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 14 березня 2017 року ухвалою суду відмовлено в забезпеченні позову. 10 січня 2019 року ухвалою суду скасовано заочне рішення суду. 17 січня 2020 року ухвалою суду прийнятий зустрічний позов та справа призначена за правилами загального позовного провадження. 17 липня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справа призначена до розгляду. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що 06 жовтня 2014 року між позивачем Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до умов вказаної угоди відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 22 719,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з вимог позивача відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та витратами відповідно до умов договору, в зв`язку з чим станом на 24 квітня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 68 079,38 грн., яка складається з 21 853,49 грн. - заборгованість кредитом; 17 895,30 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 23 172,26 грн. - заборгованість за пенею; 5 158,33 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Окрім цього, як встановлено в судовому засіданні 08 серпня 2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» була підписана заява, відповідно до умов якої відповідачу було наданий кредит у розмірі 3 500 грн. Також, Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року по справі № 208/2973/14 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриваБанк» заборгованість за кредитним за кредитним договором № б/н від 08 серпня 2005 року в розмірі 14 446,29 грн., 243,60 грн. у відшкодування витрат по оплаті судового збору. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 28 грудня 2018 року Заступника начальника відділу Заводського відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Присяжної К.В. виконавчий лист № 208/2973/14 про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 14 446, 29 грн. надсилається суду як фактично виконаний, заборгованість з пенсії боржника утримана в повному обсязі. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем та відповідачем обрані способи захисту, що відповідають вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є заборгованість за кредитним договором, а в зустрічному позові предметом позову є визнання угоду нікчемною та договір припиненим. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги та зустрічні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено судом 08 серпня 2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» була підписана заява, відповідно до умов якого відповідачу було наданий кредит у розмірі 3 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36,00 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Судом встановлено, що в порушення умов вказаного договору відповідач свої зобов`язання виконала частково та станом на 31 березня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 14 446,29 грн., яка рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року по справі № 208/2973/14 була стягнута з відповідача, що вбачається з наданого суду рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи 06 жовтня 2014 року між позивачем Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до умов вказаної угоди відповідач [PERSON] , з метою створення благо приємних умов для виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, від 08 серпня 2005 року отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 22 719,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно до умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 06 жовтня 2014 року заборгованість по договору складає 12 032,24 грн. У своїх зустрічних вимогах відповідач посилається на те, що Генеральна угода, за якою позивач просить суд стягнути заборгованість за договором, є додатком до Основного договору і не створює нового, а змінює вже існуюче між сторонами зобов`язання. Згідно із ч.1 ст.634 ЦПК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Судом встановлено, що відповідач власноручно підписала Генеральну угоду, з чого випливає, що остання особисто ознайомлена та згодна з умовами та тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та своїм підписом відповідач підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування. Ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054, ст. 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Окрім цього, ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідачем не доведено та не надано суду будь-яких доказів того, що Генеральна угода «Про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання банківського продукту кредитних карт» від 06 жовтня 2014 року є нікчемною. Окрім цього, 29 липня 2014 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області постановлено рішення по справі № 208/2973/14 та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриваБанк» заборгованість за кредитним за кредитним договором № б/н від 08 серпня 2005 року 14 446,29 грн. Також суд зазначає, що відповідач під час підписання Генеральної угоди ознайомилась з її положеннями, погодилась та підписала її, будь-яких зауважень не робила, чим прийняла на себе обов`язки, що випливають з умов угоди. У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку про безпідставне посилання відповідача на те, що Генеральна угода «Про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання банківського продукту кредитних карт» від 06 жовтня 2014 року є нікчемною, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню. Що стосується посилання представника позивача на пропущений строк позовної давності відповідачем суд виходить з наступного. Згідно до матеріалів справи вбачається, що Генеральна угода «Про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання банківського продукту кредитних карт» є підписаною 06 жовтня 2014 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки угода між сторонами була укладена у 2014 році, а відповідач звернулась до суду із вимогами про визнання угоди нікчемною у 2019 році та початок перебігу позовної давності починався саме з часу укладання угоди. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно до вимог ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, Постановою про закінчення виконавчого провадження від 28 грудня 2018 року Заступника начальника відділу Заводського відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Присяжної К.В. виконавчий лист № 208/2973/14 про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 14 446, 29 грн. надсилається суду як фактично виконаний, заборгованість з пенсії боржника утримана в повному обсязі. Тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач взяті на себе обов`язки за кредитним договором від 08 серпня 2005 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» виконала в повному обсязі, тому зобов`язання вже є припиненими. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом в 2014 році про стягнення заборгованості за кредитним договором. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши до суду позов. Таким чином, пред`явивши вимогу до боржника про погашення заборгованості за кредитом, та рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором виконано в повному обсязі та заборгованість погашена, чим взяті на себе відповідач зобов`язання виконала в повному обсязі, суд вважає що це є підставою для відмови в позові. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 6. Судові витрати На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою від задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню.

Outcome: dismissed