Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

20 березня 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, вимоги якого було в подальшому зменшено, та просила стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20.03.2020 року і до повноліття дитини. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , половину вартості додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а саме грошові кошти в розмірі 7 350 грн. В обґрунтування свого позову посилається на те, що в період шлюбу з відповідачем народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що донька проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Вказує, що їй матеріально важко утримувати дитину, вона потребує матеріальної допомоги, з урахуванням того, що необхідно оплачувати витрати на харчування, розвиток, одяг. Зазначає, що відповідач працездатний, фізично здоровий і може за своїм матеріальним станом надавати сину допомогу. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 30 березня 2020 року прийняла справу до свого провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заяву про зменшення розміру позовних вимог підтримала в повному обсязі та наполягала на її задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року, справа № 520/14446/14-ц, було розірвано. В період даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Як вбачається з довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, малолітня донька [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідач з моменту припинення шлюбних відносин припинив утримання дитини. Участі у вихованні доньки не приймає, вона як мати прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечувати та задовольнити її потреби на повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків під час хвороби та на інші життєві потреби дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач фізично здоровий, у зв`язку з чим повинен утримувати свою неповнолітню доньку [PERSON] , яка має низьку захворювань, а саме: двосторонній хронічний середній отит, мастоїдит, що підтверджується комп`ютерною томографією від 29.06.2011р., випискою з історії хвороби Обласної дитячої клінічної лікарні від 04.07.2011р. та випискою з історії хвороби КУ « Дитяча міська поліклініка №6 »; сегментарна пневмонія, що підтверджується випискою з історії хвороби Обласної дитячої клінічної лікарні від 04.07.2011р. та випискою з історії хвороби КУ « Дитяча міська поліклініка №6 »; дискінезія жовчних шляхів, що підтверджується випискою з історії хвороби Обласної дитячої клінічної лікарні від 04.07.2011р. та випискою з історії хвороби КУ « Дитяча міська поліклініка №6 »; панкреатопатія з ликворо-динамічними порушеннями, що підтверджується випискою з історії хвороби Обласної дитячої клінічної лікарні від 04.07.2011р. та випискою з історії хвороби КУ « Дитяча міська поліклініка №6 »; ерехідна косоокість, що розходиться що підтверджується випискою з історії хвороби Обласної дитячої клінічної лікарні від 04.07.2011р. та випискою з історії хвороби КУ « Дитяча міська поліклініка №6 »; дислалія (розлад мовлення), що підтверджується випискою з історії хвороби Обласної дитячої клінічної лікарні від 04.07.2011р. та випискою з історії хвороби КУ « Дитяча міська поліклініка №6 »; стрептококова сенсибілізація, що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного хворого Одеської обласної дитячої клінічної лікарні від 31.07.2017р.; функціональна диспепсія (порушення травлення), що підтверджується випискою з історії хвороби ЛДЦ «Парадігма» від 26.11.2018р.; вторинний імунодефіцит, що підтверджується випискою з історії хвороби ЛДЦ «Парадігма» від 26.11.2018р.; вторинна кардіоміопатія за змішаним типом, що підтверджується консультативним висновком КУ «ООДКЛ» від 08.08.2019р.; двостороннє вростання нігтьових пластин великих пальців ніг, що підтверджується консультативним висновком клініки лазерної медицини «Аура». При ухваленні рішення по справі суд керується Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» яким встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення становить: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд враховує положення закону про те, що позивач також має обов`язок утримувати дитину. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, з урахування вище вказаного, та беручи до уваги той факт, що дитина потрібує значних коштів на лікування суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі Ѕ частини від його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини. А також з урахуванням того, що відповідач у судове засідання не з`явився, доказів неспроможності сплачувати аліменти в такому розмірі не надав. Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Приписами ст. 141 СК України та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки лікарів та довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування. Право одного із батьків, з яким проживає дитина, на стягнення додаткових витрат є відмінним від права на стягнення аліментів. Лише за наявності особливих обставин, визначених законом, крім звичайних витрат на утримання дитини, виникає потреба у додаткових витратах. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернено увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Отже участь у додаткових витратах на дитину, які викликані особливими обставинами є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Суд приходить до висновку, що зазначені позивачем додаткові витрати на навчання [PERSON] дійсно пов`язані з особливими обставинами, а саме дистанційне навчання в Одеському навчальному закладі середньої освіти І-ІІІ ступенів «ШКОЛА МРІЯ» у зв`язку з обмеженнями встановленими за для запобіганню розповсюдження короно вірусною хворобою COVID -19 та не охоплюються аліментними зобов`язаннями відповідача. На підтвердження доводів позивача про стягнення додаткових витрат на навчання дитини, в матеріалах справи наявні квитанції від 17.03.2019 року на суму 700 грн., від 24.01.2020 року на суму 3500 грн., від 26.12.2019 року на суму 3500 грн., від 03.12.2019 року на суму 3500 грн., від 25.10.2019 року на суму 3500 грн. Зазначені документи є належними та допустимі доказами, які у своїй сукупності свідчать про доведеність тих обставин, встановлення яких вимагається для зазначеної категорії справ. Таким чином матеріали справи містять докази понесених позивачем додаткових витрат на дитину у розмірі 14 700 гривень у зв`язку з її навчанням. Суд вважає за доцільне стягнути з відповідача половину вартості понесених додаткових витрат, що становить 7350 гривень. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд також зазначає, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції). Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а від так підлягають задоволенню в повному обсязі. Окрім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, необхідно оплату на користь держави судових витрат в розмірі 840 , 80 гривень покласти на відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць.

Outcome: approved