Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

20 липня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що в лютому 2015 року між ним і [PERSON] було укладено усний договір позики, у відповідності до якого відповідач отримав від нього позику 1 800 Євро (в еквіваленті по курсу НБУ - 43 673,58 грн.), які зобов'язувалась повернути у березні 2015 року. В обумовлений термін відповідач боргу не повернула і його звернення про його повернення ігнорувала. 3 червня 2015 року у підтвердження договору позики [PERSON] написала розписку що поверне борг до 05 червня 2015 року, про що пізніше підтвердила дільничному інспектору, який цей факт відобразив у своєму висновку від 20 червня 2015 року, який приєднаний до позову. На даний час [PERSON], не дивлячись на збіг строку повернення боргу, грошових коштів не повернула, тобто грошове зобов'язання не виконала, що є порушенням як умов укладеного між ними договору, так і норм чинного законодавства в частині невиконання взятих на себе зобов'язань. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з [PERSON] в його користь 43 673,58 гривень за договором позики, 5 000 гривень моральної шкоди та 486,73 гривень судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, підтримав. Просить суд стягнути з [PERSON] в його користь 43 673,58 гривень за договором позики, 5 000 гривень моральної шкоди та 486,73 гривень судового збору. Курс Євро в еквіваленті НБУ до гривні, що становить 43 673,58 грн. на час укладення угоди не оспорює, інших позовних вимог щодо даного договору не пред'являє. Стверджує, що позика даних коштів підтверджується власноруч написаною розпискою [PERSON] про повернення боргу та висновком Маневицького РВ УМВС України у Волинській області, в якому зазначено, що відповідач під час з'ясування обставин позики визнала даний факт. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення, в судове засідання не з'явилася другий раз, причини своєї неявки суду не повідомила, а позивач просить слухати справу у її відсутності і не заперечує про ухвалення заочного рішення. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приймаючи до уваги, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності відповідача [PERSON], ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України і проти чого не заперечує позивач. Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає що позов підставний і підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що [PERSON] у лютому 2015 року позичила у [PERSON] 1 800 Євро (в еквіваленті по курсу НБУ - 43 673,58 грн.). Факт позики даних коштів відповідачем у позивача стверджує [PERSON] в своїй позовній заяві та в судовому засіданні. Дана обставина також підтверджується, дослідженою судом, власноруч написаною [PERSON] розпискою від 03 червня 2015 року про повернення нею до 05 червня 2015 року позивачу 1 800 Євро. Висновком Маневицького РВ УМВС України у Волинській області встановлено, що [PERSON] визнала факт позики нею у позивача 1 800 Євро, про що письмово відображено в даному висновку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то, відповідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наведеними доказами встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання обумовлені в договорі позики від лютого 2015 року, тобто до 05 червня 2015 року позичені у [PERSON] грошові кошти не повернув. У зв'язку з невиконанням умов договору з вини позичальника [PERSON], яка їх порушила, з неї підлягає стягненню на користь позикодавця [PERSON] 1 800 Євро, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 43 673,58 грн. боргу за договором позики. Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди на загальну суму 5 000 грн. до задоволення не підлягають, оскільки вимоги ст. ст. 23, 1167 ЦК України щодо стягнення моральної (немайнової) шкоди застосовуються лише до деліктних позадоговірних правовідносин. Згідно частин другої та третьої статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач [PERSON] не представила суду будь - яких доказів, які б свідчили про те, що вона у [PERSON] грошових коштів в суму 1 800 Євро, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 43 673,58 грн. не позичала. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 437 гривень судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial