Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.08.2020 між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач передала [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 729,89 євро та 435,13 доларів США. Відповідач зобов`язалася повернути грошові кошти у строк до 15.09.2020, але до теперішнього часу зобов`язання не виконала. Отже станом на 03.11.2020 загальна сума основного боргу по курсу НБУ складає 36734,06 грн. Також, пеня у розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення на дату складення позову становить 8999,84 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернулася з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики, який складає 45733,90 грн. (36734,06 грн. основний борг + 8999,84 грн. пені). 07.04.2021 представником позивача за первісним позовом була подана заява про зміну підстав позову, де вказано що при складанні позовної заяви була допущена помилка стосовно дати укладення договору позики. У тексті позовної заяви зазначається, що договір позики укладено 11 серпня 2020 року, однак його укладено 07 серпня 2020 року, коли позивач (позикодавець) передав відповідачу (позичальник) у власність грошові кошти. Факт отримання відповідачем вищевказаних грошових коштів від позивача підтверджує розписка, складена власноруч [PERSON] [INFO] у присутності свідків. 1.2. Представник відповідача за первісним позовом звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 11.08.2020 як такого, що вчинений під впливом обману.\~В обґрунтування\~зустрічного позову\~вказав,\~що 27 червня 2020 року між фізичною-особою підприємцем [PERSON] (надалі відповідач) та фізичною-особою підприємцем [PERSON] був укладений Договір поставки № 27/06 (надалі Договір поставки). Правовідносини між позивачем та відповідачем будувались виключно на підставі укладеного Договору поставки. У серпні 2020 року до магазину у місті Кремінна Луганської області, який орендував чоловік позивача, приїхала [PERSON] та повідомила позивачу про необхідність укладення додаткових документів до Договору поставки для продовження співробітництва з відповідачем. [PERSON] надала позивачу заздалегідь підготовлений на комп`ютері підготовлений проект документу з текстом та вказала, що позивач повинна власноруч переписати текст, підписати документ та передати їй. Позивач виконала всі умови, на яких наполягала [PERSON] та передала складений документ [PERSON] . Позивач на вимогу [PERSON] склала розписку про отримання від відповідача у борг 729,89 євро (32,7 по курсу НБУ) та 435,13 доларів США (27,85 по курсу НБУ), проте, насправді позивач ані від [PERSON] , ані від відповідача 07 серпня 2020 року жодних коштів не отримувала у борг. Відповідач 11 серпня 2020 року у магазині, де працювала позивач, присутня не була та не підписувала розписку від 11.08.2020. [PERSON] умисно ввела позивача в оману та під наміром укладення додаткових документів до Договору поставки вказала на необхідність складення розписки про отримання коштів, які позивачу не передавались у борг. У позовній заяві про стягнення коштів за договором позики від 03.11.2020 року відповідач вказує, що передала позивачу 729,89 євро та 435,13 доларів США і тим самим замовчує існування обставин відсутності факту передавання коштів позивачу у борг у дату 07 серпня 2020 року, що свідчить про наявність обману у діях відповідача. Обставини передавання відповідачем коштів позивачу не відповідають дійсності, так як кошти позивач не отримувала у борг. У діях [PERSON] щодо вказівки позивачу скласти розписку є ознаки умислу, оскільки вона цілеспрямовано приїхала у місто Кремінна Луганської області до позивача для того, щоб остання склала розписку. Позивач не бажала укладати договір позики з відповідачем, бо під час написання розписки керувалася вказівками [PERSON] , яка під приводом складання додаткових документів до Договору поставки надала позивачу підготовлений проект розписки для того щоб остання його власноруч переписала та поставила підпис. Недійсні обставини щодо передавання відповідачем коштів позивачу за договором позики від 11.08.2020мають істотне значення для вказаного договору позики, оскільки, наразі, відповідач намагається стягнути з позивача кошти, які передавались позивачу. Зокрема, розписка від 11.08.2020 складалась позивачем у місті Кремінна Луганської області, а не у місті Краматорськ Донецької області, що вкотре свідчить про недійсність обставин укладення договору позики між позивачем та відповідачем. 1.3. 07.04.2021 представником позивача за первісним позовом було надано відзив на зустрічний позов, в якому вона вказує, що у серпні 2020 року [PERSON] попросила у [PERSON] грошові кошти у борг, на що остання погодилася та 07 серпня 2020 року позичила фізичній особі [PERSON] кошти у розмірі 729,89 євро та 435,13 доларів США з кінцевим строком повернення до 15 вересня 2020 року. Передача грошових коштів у борг відбулася 07 серпня 2020 року у [ADDRESS] , за місцем роботи [PERSON] , у присутності свідків. Оскільки [PERSON] необхідні були гарантії повернення позичених грошових коштів, за її проханням [PERSON] 11 серпня 2020 року власноручно склала розписку про отримання нею 07 серпня 2020 року у борг грошових коштів. Договір поставки між сторонами є іншим правочином. В розписці від 11.08.2020 немає жодних посилань на договір поставки від 27.06.2020, розписка не є додатком до договору поставки та не має до нього будь-якого відношення. Що стосується відвідування [PERSON] у серпні 2020 року магазину у м. Кремінна Луганської області, то вона приїздила туди, але не для того, щоб змусити позивача навмисно обманним способом написати розписку. [PERSON] супроводжувала доставку товару, супроводження доставки товару входило в її функціональні обов`язки. Отже, позивачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів умисного введення позивача в оману та підтверджень того, що розписка була складена під наміром укладення додаткових документів до договору поставки. 1.4. У цій справі відбулися такі найбільш суттєві процесуальні дії. Ухвалою суду від 12.11.2020 було повернуто заяву [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 19.11.2020 прийнято до розгляду первісний позов та відкрито провадження у справі. Заочним рішенням від 15.01.2021 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Зокрема, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 11.08.2020 в сумі 36734 грн. 06 коп. та судовий збір у сумі 675 грн. 33 коп. Ухвалою суду від 04.02.2021 відмовлено у\~задоволенні клопотання\~ [PERSON] про\~поновлення пропущеного\~строку на\~подання заяви\~про перегляд\~заочного рішення,\~прийнято до\~розгляду заяву\~ [PERSON] про\~перегляд заочного\~рішення Сєвєродонецького\~міського суду\~Луганської області\~від 15.01.2021\~по цивільній\~справі №\~428/9466/20\~та призначено\~судове засідання. Ухвалою суду від 24.02.2021 заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 січня 2021 року по цивільній справі № 428/9466/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики скасовано та призначено зазначену цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 17.03.2021 зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 22.04.2021, яка відображена у протоколі судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалами суду від 09.06.2021, які відображені у протоколі судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотань адвоката Старовойтова О.В. стосовно допиту первісного позивача [PERSON] в якості свідка, а також стосовно відкладення судового засідання з причин неможливості відповідача [PERSON] з`явитися в судове засідання і надати особисті пояснення. Таку відмову суд обґрунтував тим, що наявних у справі доказів достатньо для об`єктивного та всебічного вирішення справи, в той час як у відповідача [PERSON] було достатньо можливостей для особистої участі в судовому засіданні. 1.5. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримала позовні вимоги, а вимоги за зустрічним позовом не визнала. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просив задовольнити. 1.7. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона проживає у місті Краматорську. Вона працювала в ПП «Трейд-консалтинг». Позивач [PERSON] працювала з вказаним підприємством, а відповідач [PERSON] була клієнтом цього підприємства. Вона, [PERSON] , була присутня при передачі коштів від [PERSON] до [PERSON] 07.08.2020 за адресою: [ADDRESS] , за місцезнаходженням ПП «Трейд-консалтинг». Пізніше, 11.08.2020 вона також була присутня при написанні [PERSON] розписки з приводу отримання грошових коштів. Ніхто не примушував [PERSON] писати розписку, розписка немає будь-якого відношення до якихось інших договорів, зокрема договорів поставки. Свідками написання розписки були також [PERSON] та [PERSON] . Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона проживає у місті Краматорську. Вона працювала в ПП «Трейд-консалтинг». Із позивачем [PERSON] вона знайома по роботі, а відповідач [PERSON] була клієнтом ПП «Трейд-консалтинг». Вона, [PERSON] , була присутня при передачі коштів від [PERSON] до [PERSON] 07.08.2020 за адресою: [ADDRESS] , за місцезнаходженням ПП «Трейд-консалтинг». Пізніше, 11.08.2020 вона також була присутня при написанні [PERSON] розписки з приводу отримання грошових коштів. Ніхто не вмовляв [PERSON] писати розписку, не диктував їй розписку. Допитаний в\~якості свідка\~в судовому\~засіданні [PERSON] \~пояснив,\~що він\~проживає у\~місті Краматорську.\~Із позивачем\~ [PERSON] \~він знайомий,\~так як\~у нього\~та у\~неї офіси\~знаходяться за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а відповідача\~ [PERSON] \~він просто\~декілька разів\~бачив.\~На початку\~серпня 2020\~року він\~був присутній\~при передачі\~коштів від\~ [PERSON] \~до [PERSON] за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Пізніше,\~через 2-3\~дні,\~він також\~був присутній\~при написанні\~ [PERSON] \~розписки з\~приводу отримання\~грошових коштів.\~ [PERSON] \~писала розписку\~спокійно,\~ніхто не\~диктував їй\~розписку.\~При написанні\~розписки та\~передачі коштів\~були також\~присутні [PERSON] та\~жінка на\~ім`я [PERSON] ,\~прізвища якої\~він не\~пам`ятає. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин. 2.1. Згідно з розпискою від 11.08.2020, оригінал якої був оглянутий судом та знаходиться у матеріалах справи, [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , надає цю розписку [PERSON] про те, що вона, [PERSON] , 07 серпня 2020 року взяла у борг грошові кошти в сумі 729,89 євро та 435,13 доларів США по курсу НБУ (32,7 та 27,85). Зазначену суму вона зобов`язується повернути у строк до 31.08.2020, «з переходом трохи» до 15.09.2020. У випадку неповернення у зазначений строк зобов`язується нести відповідальність згідно діючих вимог законодавства, а також сплатити [PERSON] пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення. У розписці також вказано, що вона складена власноручно та у присутності свідка [PERSON] . 2.2. Вимога позивача про сплату заборгованості від 13.10.2020 була отримана відповідачем 23.10.2020, про що свідчить її підпис та напис під текстом вимоги. 2.3. Відповідно\~до копії\~Договору поставки\~№ 27/06,\~укладеного 27.06.2020\~між фізичною-особою підприємцем [PERSON] (надалі постачальник) та фізичною-особою підприємцем [PERSON] (надалі покупець), в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує продукцію (надалі товар (одяг), загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна яких визначена Сторонами у видаткових накладних на поставляємий товар (п. 1.1. Договору). З п.\~5.2.\~вищевказаного договору\~вбачається,\~що розрахунки\~за кожну\~партію товару\~здійснюються шляхом\~перерахування покупцем\~грошових коштів\~на розрахунковий\~рахунок постачальника\~або в\~касу постачальника\~у день\~поставки товару. 3. Релевантні джерела права 3.1. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 3.2. Згідно із статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до статті 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. 3.3. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 723/304/16-ц вказано, що помилковим є зазначення у рішенні суду висновку про стягнення боргу одночасно з визначенням у іноземній валюті та в еквіваленті у гривні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 по справі № 340/385/17 дійшла висновку про те, що позивач може скористатися своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явити позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ. 3.4. Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, місто Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. 3.5. Згідно частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 3.6. У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2020 року по справі № 517/123/16-ц вказано, що тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Судом встановлено, що 11.08.2020 відповідач власноручно склала розписку, яка згідно статті 1047 ЦК України підтверджує факт укладення між сторонами договору позики. За умовами цього договору відповідач отримала позику в розмірі 729,89 євро та 435,13 доларів США. При цьому суд звертає окрему увагу на те, що розмір позики визначений сторонами саме у іноземній валюті. Розписка складена відповідачем в якості фізичної особи, в тексті розписки відсутні будь-які посилання на те, що вона складена у зв`язку із здійсненням сторонами підприємницької діяльності або у зв`язку із виконанням будь-якого іншого договору, в тому числі договору поставки. У строк до 15.09.2020 відповідач зобов`язалася повернути вказані у розписці грошові кошти, але свої зобов`язання за договором не виконала. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача суми неповернутої позики в національній валюті України, розмір якої еквівалентний 729,89 євро та 435,13 доларів США. Факт вказівки договорі поставки іншої адреси [PERSON] , ніж та адреса, за якою згідно показань свідків була складена розписка та передавалися кошти, не впливає на достовірність змісту розписки, оскільки [PERSON] має право надавати кошти у борг та отримувати відповідні розписки за будь-якою адресою. Наявність у тексті розписки точних сум боргу в іноземній валюті, включно із сотими одиницями, не впливає на достовірність тексту розписки та не свідчить про її недійсність. Посилання представника [PERSON] на те, що у розписці [PERSON] вказана у якості свідка є неспроможними. Прізвище, ініціали та підпис [PERSON] вказані наприкінці тексту розписки, а в самому тексті розписки йдеться про отримання в борг грошових коштів саме [PERSON] . Отже, у суду немає будь-яких розумних сумнівів в тому, що розписку склала саме [PERSON] у зв`язку із отримання грошових коштів, які вказані у розписці. На думку суду, стягнення боргу, який було надано в іноземній валюті, із визначенням його еквіваленту у гривні не суперечить законодавству України та практиці Верховного Суду. Зокрема, Верховним Судом визнана помилковою практика лише щодо стягнення боргу одночасно з визначенням у іноземній валюті та в еквіваленті у гривні. В даному ж випадку позивач не просить визначити суму боргу у іноземній валюті, проте просить визначити суму боргу у гривні за курсом НБУ. 4.2. На думку суду, якщо позивач просить визначити у гривні суму боргу, який був наданий у іноземній валюті, то така сума має визначатися за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення. Станом на 09.06.2021 офіційний курс НБУ гривні до долара США складає 27,1764, а курс гривні до євро складає 33,1104. Отже, 435,13 доларів США слід помножити на 27,1764, що дорівнює 11825,27 гривень. 729,89 євро слід помножити на 33,1104, що дорівнює 24166,95 гривень. В підсумку 11825,27 грн. та 24166,95 грн. складає 35992 грн. 22 коп. Саме в такому розмірі належить задовольнити позовні вимоги за первісним позовом. 4.3. Враховуючи положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а також те, що зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться у м. Сєвєродонецьку Луганської області, тобто на території проведення антитерористичної операції, сума пені, яка була нарахована позивачем за період з 16.09.2020 по 03.11.2020, тобто в період проведення антитерористичної операції, стягненню з відповідача не підлягає. 4.4. Суд вважає повністю необґрунтованими вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсним договору позики від 11.08.2020 як такого, що вчинений під впливом обману. Зокрема, [PERSON] та її представник не довели, що під час надання позики та складення розписки існували обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого правочину. Також, позивач за зустрічним позовом та її представник не довели, що воля [PERSON] не відповідала перебуванню у позикових відносинах, породжених договором позики. Крім того, у справі відсутні будь-які докази того, що [PERSON] вчиняла будь-які умисні дії, направлені на введення в оману [PERSON] під час складення розписки. Текст розписки є чітким та зрозумілим, у зв`язку із чим у суду немає сумнівів в її дійсності. Твердження представника [PERSON] про те, що розписка первинно була складена в місті Кремінна Луганської області та була складена у зв`язку із заборгованістю [PERSON] по договору поставки не підтверджуються жодними доказами. 4.5. Підводячи підсумок суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково у розмірі 35992 грн. 22 коп., а у задоволенні зустрічного позову належить відмовити у повному обсязі. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд враховує, що первісний позов був задоволений частково, в той час як у задоволенні зустрічного позову було відмовлено. Отже, із урахуванням змісту ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача мають бути покладені виключно на відповідача, в той час як судові витрати відповідача відшкодуванню під час розгляду цієї справи не підлягають. Позивач за первісним позовом понесла судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № 87162 від 05.11.2020. Враховуючи те, що задоволено 78,70 % позовних вимог (35992,22\~грн. від 45733,90 складає 78,70 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 661,71 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (840,80 грн. х 78,70 % / 100).

Outcome: partial