Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

20 травня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення з приватного житлового будинку та зняття з реєстрації. У позовній заяві покликається на ту обставину, що їй відповідно до Договору дарування від 12.01.2009 року серії ВМВ № 537345 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами по [ADDRESS] . У зазначеному будинку проживає і зареєстрований відповідач [PERSON] , її колишній зять. Він був прописаний нею як член сім`ї, а саме чоловік її доньки, з 11.02.2011 року. Однак 01.08.2014 року шлюб між відповідачем [PERSON] та її донькою [PERSON] було розірвано. На даний час її донька з дітьми проживають у с. Рокитниця Володимир-Волинького району. Відповідач залишився проживати у спірному приміщенні. Він зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки та бійки, принижує перед сусідами колишню дружину та її сім`ю. Відповідач притягався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України за нанесення легких тілесних ушкоджень колишній дружині до покарання у виді штрафу (вирок від 08.08.2014 року). Вона та члени її сім`ї не можуть потрапити до будинку, оскільки відповідач їх не впускає в дім. Уже більше чотирьох років він проживає сам у будинку по [ADDRESS] . За будинком він не доглядає, не підтримує його у належному стані, не опалює його, через що у ньому з`явився грибок на стінах, меблі поламані, у будинку безлад, попсовані електричні розетки, сходи в дім зруйновано, на ганку лежить сіно, у будинку повно сміття та недопалків, зовнішні стіни будинку також руйнуються, на подвір`ї бур`ян, на городі також повно зілля. Світло у будинку відключене, за комунальні послуги відповідач не платить. Відповідач постійно пиячить у будинку, збирає у ньому компанії сумнівної репутації, обробити город її не впускає, поводить себе вкрай агресивно. На її прохання виселитися з даного будинку категорично відмовляється. У відповідача є батьківський будинок, де б він міг проживати. Також він часто проживає у своєї співмешканки [PERSON] у с. Ізов Володимир-Волинського району. Відповідач не є членом її сім`ї, договору оренди житла з нею не укладав. Спільним побутом з нею не пов`язаний. З наведених причин позивачка не має можливості вільно користуватися, розпоряджатися, у тому числі й проживати в даному будинку, який з вини відповідача приведено до занедбаного стану. Просить позов задовольнити та усунути перешкоди у користуванні нею, [PERSON] , житловим будинком [ADDRESS] , шляхом виселення з неї та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] . Ухвалою судді від 21.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 17.06.2020 року. Ухвалою від 30.06.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду по суті на 10.07.2020 року. У судове засідання представник позивачки [PERSON] не з`явилася, подала заяву, згідно якої позов підтримала, просила розглядати справу у її відсутності та позов задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи повторно належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, для у часті у розгляді справи не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. У зв`язку з зазначеними обставинами, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України. Дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5,6 вказаної норми Закону визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 12.01.2009 року серії ВМВ № 537345, а також згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Як вбачається з копії будинкової книги на вказаний будинок, у ній зареєстрований відповідач [PERSON] , котрий не перебуває з позивачем в будь-яких родинних відносинах, не належить до кола членів сім`ї позивача. Спільного господарства з відповідачем він не веде. Відповідач [PERSON] , був зареєстрований у будинку з дозволу позивачки [PERSON] , оскільки він був її зятем. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 01.08.2014 року шлюб між ним та її донькою [PERSON] було розірвано. Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За змістом ч. 3 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Копією постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 червня 2014 року стверджується, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню працівника міліції під час виконання ним своїх службових обов`язків) Копією вироку Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 серпня 2014 року стверджується, що 16 червня 2014 року [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення відносно своєї дружини [PERSON] , з якою на той час перебував у зареєстрованому шлюбі, за що визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України та засуджений до штрафу у розмірі 850 грн.00 коп. Довідками Устилузької міської ради стверджується, що в спірному будинковолодінні [ADDRESS] зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] , а [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] не проживають за місцем реєстрації, а проживають в с.Рокитниця Володимир-Волинського району Волинської області. З характеристики на [PERSON] за місцем проживання не вбачається, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] в користуванні належним їй житловим будинком. Письмовим поясненням [PERSON] , засвідченим в.о. старости, також не підтверджується факт чинення [PERSON] перешкод позивачу в користуванні нею власним житловим будинком. Заява [PERSON] на ім`я начальника Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області з приводу перешкод, які чинить їй та членам її сім`ї відповідач, та відповідь на це звернення, не дають підстав суду прийти до висновку, що обставини викладені у заяві, мали місце. Вимога позивача про звільнення її власного будинку, адресована відповідачу, не підкріплена доказами її одержання останнім. Надані суду фотокопії території житлового будинку та інтер`єру, не доводять тієї обставини, що на них зображено саме спірний житловий будинок, та спростовують доводи позивача про неможливість зайти до даного житла. Будь-яких інших належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Доказів того, що в позивача дійсно існують перешкоди в доступі, користуванні чи розпорядженні своєю власністю суду не надано. Також не встановлено в ході розгляду справи, що відповідач будь-яким шляхом чинить перешкоди позивачу у користуванні чи розпорядженні її власністю. З врахуванням наведеного, суд не вбачає існування сукупності передбачених законодавством підстав, за яких можливо дійти висновку про перешкоджання відповідачем позивачу [PERSON] користуватися та розпоряджатися її власністю, що може бути підставою для застосування положень ст. 391 ЦК України та задоволення позову. Окрім вимоги про виселення відповідача, позивач заявила також вимогу про зняття його з реєстрації, яка також не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналогічну норму містить п. 26 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Таким чином, вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст.9, 150 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: dismissed