overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

19 січня 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому зазначає, що 20 вересня 2011 року вона позичила відповідачці 16000 грн. Дану суму [PERSON] зобовязувалася повернути до 20 вересня 2012 року. В погоджений сторонами строк відповідачка повернула борг в сумі лише 7000 грн., решту боргу повертати відмовляється. [PERSON] просить стягнути із неї суму боргу 9000 грн., 6363 грн. суми інфляції та 922,36 грн. три відсотки річних, судові витрати. Представник позивачки в суді позов підтримує повністю. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка, яка 14 квітня 2016 року в суді належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою, до суду не прибула, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направила. Тому суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] 20 вересня 2011 року позичила для [PERSON] 16000 грн., які відповідачка повинна була повернути до 20 вересня 2012 року. У домовлений строк відповідачка борг повернула частково в сумі 7000 грн. Решту боргу добровільно повертати відмовляється. Дані обставини встановлені з пояснень позивача та письмового доказу - розписки про отримання [PERSON] 16000 грн. позики, строк повернення - до 20 вересня 2012 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. А згідно ст.ст..1047, 1049,1050 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд приходить до висновку, що за письмовим договором позики грошей [PERSON] не повернула [PERSON] в обумовлений договором строк борг в повному обсязі. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про повернення суми боргу позики з врахуванням індексу інфляції та три проценти річних є законними, обґрунтованими наданими суду доказами, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

19 січня 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, присуджених йому судом на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1\\4 частини в місяць. Вказала, що відповідач звільнився з роботи, тому просить змінити вид аліментів і стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно. В судове засідання позивачка не з'явилась, адвокат позивачки Калюка М.О. подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідач в суд не прибув, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідач мав постійне місце праці і повинен був платити позивачці аліменти за рішенням суду у розмірі ? частини заробітку (доходу) в місяць на утримання дочки [PERSON]. Відповідач звільнився з місця роботи, сторони досягли порозуміння про зміну способу стягнення аліментів на тверду грошову суму в розмірі 600 грн. в місяць. Дані обставини встановлені наданими суду письмовими доказами - рішенням суду, постановою про закінчення виконавчого провадження, розрахунком заборгованості по аліментах, свідоцтва про народження дочки. Згідно ст.192 СК України розміру аліментів, визначених за рішенням суду, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду у разі зміни матеріального стану. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню щодо способу та розміру стягнення аліментів, тому що відповідач не має постійного місця праці. Судові витрати по оплаті правової допомоги позивачкою підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

19 січня 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свій позов обґрунтовує тим, що після припинення спільного проживання з відповідачем з 2011 року відповідач не приймає жодної участі у вихованні та утриманні їх сина. В судовому засіданні позивачка доводи позовної вимоги підтримує повністю, стягувати із відповідача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору не бажає. Представник органу опіки та піклування - служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач до суду не прибув, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає , що позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком сина [PERSON], 2004 року народження. Син проживає з позивачкою. Сторони не живуть спільно із квітня 2011 року. Відповідач не займається вихованням сина, не спілкується з ним, не турбується його матеріальним забезпеченням, не цікавиться його навчанням у школі. Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина. Дані обставини встановлені з пояснень позивачки та письмових доказів, зокрема висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, свідоцтвом про народження сина сторін [PERSON], свідоцтвом про розірвання шлюбу, висновком органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Згідно ст.164 ч.1 п.2 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд приходить до висновку, що з 2011 року [PERSON] безпідставно ухиляється від участі у вихованні свого неповнолітнього сина [PERSON], нехтує обов'язком постійно забезпечувати його матеріально. Тому є підстави для позбавлення його батьківських прав.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

19 січня 2016 року до Любешівського районного суду із цивільним позовом звернулася [PERSON]. Просить ухвалити рішення, яким розірвати її шлюб з [PERSON]. Позов обґрунтовано тим, що останнім часом відносини між подружжям погіршились, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують тощо. За таких обставин позивач вважає неможливим подальше збереження шлюбу. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідженням доказів по справі суд встановив наступне. [PERSON] та Дорош (дошлюбне прізвище Михалик) [PERSON] зареєстрували шлюб 03 листопада 2006 року у Бірківській сільській раді Любешівського району Волинської області, про що зроблено актовий запис № 18. Подружжя має двоє синів: Дениса, [INFO], та Олександра, який народився 08 червня 2009 року. Судом вживались заходи щодо примирення подружжя. Позивач настоює на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 статті 112 СК визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити. Згідно з частиною 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до статті 15 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану, частини 2 статті 115 СК рішення після набрання ним законної сили слід надіслати у відділ ДРАЦСу реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області для внесення відомостей про розірвання шлюбу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відповідної відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

19 січня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 18.01.2016р. о 14 год. 12 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.01.2016р. о 14 год. 12 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному контакту, на запитання відповідає після пауз, вибірково, не завжди по суті, на більшість запитань взагалі не відповідає. Орієнтований вірно. Під час розмови напружений, метушливий, постійно вскакує, дереться. То нецензурно лається, то молиться. Стверджує, що в нього вселився поганий дух, що треба покається, що скоро кінець світу, і т.і. Свої хворобливі переживання до кінця не розкриває. При спробі корекції афектується. Виказує маячні ідеї фізичної дії, відношення до оточуючих. Психічно хворим себе не вважає. Мислення паралогічне, непослідовне. Критика до свого стану порушена. Від госпіталізації в психіатричний стаціонар категорично відмовляється. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

19 січня 2016 року Новогродівським міським судом Донецької області було винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини . 09.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про винесення додаткового рішення, так як в рішенні Новогродівського міського суду від 19 січня 2016 року були стягнуті аліменти лише на утримання дитини, та не розглянуті її вимоги про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Розглянувши матеріали справи, суд вважає заяву обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, так як в рішенні Новогродівського міського суду від 19.01.2016 року року дійсно не вирішена вимога про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною, дочкою [PERSON],[INFO], трирічного віку, хоча така вимога є в позовній заяві. Згідно п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

19 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Терешовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 09.01.1987 року Терешовецькою сільською радою був посвідчений заповіт [PERSON], згідно якого все своє майно вона заповіла своєму онуку - позивачу [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається з: житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до приватного нотаріуса Гребеннікової О.І. з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 106-2015, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця на вищезазначене спадкове майно. Інших спадкоємців, окрім позивача, немає. Позивач вказує, що оригінал свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], від 11.01.1991 року, виданий виконавчим комітетом Хмельницької районної ради народних депутатів було втрачено. Отримати дублікат він не має змоги, оскільки не є власником даного будинку. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд визнати за ним право власності на в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в с. Терешівці, на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею59,1 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м, кухню літ. «В», що розташовані за адресою: [ADDRESS] Хмельницької області. Представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача Терешовецької сільської ради подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню оскільки згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

19 січня 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування якого посилається на те, що 05 серпня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем. Сімейне життя не склалося з причини небажання знаходити спільну мову в сімейних відносинах, постійні сварки, що негативно впливали на їх стан здоров'я та на стан здоров'я дитини, внаслідок чого у них з'явилась відчуженість, пропало почуття любові і поваги один до одного. Спільне господарство разом не ведуть та не проживають однією сім'єю з травня 2015 року. На даний час і позивач і відповідач мають інші сім'ї. Спору щодо поділу майна та утримання дитини не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 серпня 2011 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за № 37 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 4). 01 травня 2013 року у сторін від шлюбу народився син [PERSON] (а.с. 5). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, постійні сварки, що призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. З 01 травня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство з того часу вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

19 січня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 05.10.2012 року шлюбу, в якому вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], який народився [INFO], мотивуючи тим, що сімейні відносини між ними припинені з січня 2014 року через відсутність взаєморозуміння, довіри, втратити почуття любові. Вважає, що подальшого сумісного проживання і збереження сім'ї неможливе, тому, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суд, розглянувши заяви позивача і відповідача про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

19 січня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 31 липня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають двох синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На протязі останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Під час спільного проживання між ними постійно виникали сварки у звязку з різними поглядами на сімейне життя та виховання дітей, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, взаємодопомоги і підтримки. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони одружились 31 липня 1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження виконкомом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено запис за № 18 та видане свідоцтво про одруження (а.с. 7). 23 березня 2001 року у сторін від шлюбу народився син [PERSON] (а.с. 5) та 22\~червня 2006 року народився син [PERSON] (а.с. 6). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та виховання дітей, постійні сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. З травня 2014 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство з того часу вони не ведуть та проживають окремо. У своїх письмових заявах, поданих до суду, сторони наполягали на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

19 січня 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 18 серпня 1991 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з 2007 року внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини. Вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім'ї вважає неможливе. Позивач в судове засідання не з'явилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволені позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 18 серпня 1991 року Красноармійською селищною радою Новоазовського району Донецької області, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 1991 року, актовий запис №9. Неповнолітніх дітей від спільного шлюбу у сторін немає. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких умовах, суд вважає, що сім'я фактично припинила існування, до того ж сторонами не ведеться сумісне господарство з 2007 року, відповідач не заперечує проти задоволення позову, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved