Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

20 серпня 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача із вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 24 липня 2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №245. Спільне життя між сторонами не склалося. 20 січня 2014 року рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу справа №210/6583/13-ц, шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище «Паранько» позивачем було змінено на дівоче «[PERSON]». 19 липня 2014 року позивач вдруге вийшла заміж і на теперішній час має прізвище «Захарченко». Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. За період шлюбу сторонами була спільно придбана трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно набуто відповідачем [PERSON] у власність на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчено державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори 12 липня 2009 року, реєстр №3793, який зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ» 06 серпня 2009 року відповідно до витягу про реєстрацію права власності №23512501. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом із позивачем. Відповідачем щомісячно сплачуються аліменти у розмірі 300 грн. на місяць, але ця сума є мізерною і відповідно недостатньою для гідного забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини. Тому позивач вважає, що так як дитина проживає з нею, до того ж вони проживають у найманому житлі, частка позивача у спільному майні має бути збільшена з урахуванням інтересів дитини і відповідно складатиме 2/3 частини від цілої квартири. Вартість цілої квартири складає - 104858 грн., відповідно вартість 2/3 частини квартири складає 69905 грн. На підставі вищевикладеного просив суд позовні вимоги задовольнити та винести рішення, яким визнати за позивачем, [PERSON], право власності на частку у спільному майні подружжя, та визначити її в розмірі 2/3 частин трикімнатної квартири загальною площею 55,54 кв.м., житловою - 37,24 кв.м., яка розташована на п'ятому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з урахуванням інтересів малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 699,05 грн. Присутні у судовому засіданні позивач [PERSON] (а.с.11) та її представник [PERSON] (а.с.37) надали пояснення по суті справи, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Присутній у судовому засіданні відповідач [PERSON] надав пояснення по суті справи, проти позовних вимог заперечував частково, надав до суду письмові заперечення на позовну заяву (а.с.54-55), в яких посилався на ті обставини, що вимога щодо визнання за позивачем права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя у розмірі 2/3 частини трикімнатної квартири загальною площею 55,54 кв.м., за адресою [ADDRESS], не підлягає задоволенню. Зазначене майно було придбано після продажу квартири його матері у червні 2009 року, яка розташована за адресою за адресою: [ADDRESS]. Докази надати не має можливості, в зв'язку з тим, що всі копії документів знаходяться у позивача. Половину вартості придбаної нерухомості у липні 2009 року за адресою [ADDRESS] компенсовано саме з продажу квартири матері. Друга половина вартості сплачена за рахунок спільних коштів подружжя. Просив звернути увагу на той факт, що позивач ніколи не працювала та не має трудової книжки. На час придбання квартири його заробітна плата була єдиним доходом подружжя. На даний час він працює у ТОВ «Рудомайн», середня заробітна плата складає 2 300 грн. Щомісячно він добровільно перераховує 600 грн. аліментів на утримання дитини. На підставі вищевикладеного просив суд задовольнити позовні вимоги частково, та визнати за позивачем право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя у розмірі 1/2 частини трикімнатної квартири загальною площею 55,54 кв.м., за адресою [ADDRESS]. Вислухавши пояснення сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Так, судом при розгляді справи встановлено наступні факти. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вбачається, що 24 липня 2004 року між позивачем та відповідачем у справі було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис №245 (а.с.4). Від спільного шлюбу у них народилася дитина - донька, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 жовтня 2011 року, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, в свідоцтві про народження дитини сторони записані її батьками (а.с.6). За період шлюбу сторонами була спільно придбана трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно набуто відповідачем [PERSON] у власність на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчено державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори 12 липня 2009 року, реєстр №3793 (а.с.9), який зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ» 06 серпня 2009 року відповідно до витягу про реєстрацію права власності №23512501 (а.с.8). Ринкова вартість вказаної квартири відповідно до звітну про оцінку майна від 04 серпня 2014 року складає 104 858 грн. (а.с.13-36). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, після розірвання шлюбу позивачем взято її дошлюбне прізвище - «[PERSON]» (а.с.5). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що 19 липня 2014 року між позивачем та громадянином [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис №300 (а.с.7). З копії договору оренди квартири від 05 березня 2014 року вбачається, що громадянин [PERSON] є орендарем житлового приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Оскільки спірне майно, а саме трикімнатна квартира загальною площею 55,54 кв.м., житловою - 37,24 кв.м., загальна вартість якої становить 104 858 грн., та яка розташована за адресою: [ADDRESS], набуте подружжям під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі в 2004 році, при визначенні режиму майна подружжя слід керуватися Кодексом про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ст.22 КпШС майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Такі ж самі підстави набуття подружжя спільного сумісної власності на майно передбачені також ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Судом встановлено, що майно, про поділ якого заявлено вимоги, а саме трикімнатна квартира загальною площею 55,54 кв.м., житловою - 37,24 кв.м., загальна вартість якої становить 104 858 грн., та яка розташована за адресою: [ADDRESS], набуто відповідачем [PERSON] у власність на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчено державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори 12 липня 2009 року, реєстр №3793, який зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ» 06 серпня 2009 року відповідно до витягу про реєстрацію права власності №23512501, однак даний факт не спростовує презумпції належності вказаної квартири до спільної сумісної власності подружжя. Як вже було встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, однак в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто спірна квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Як встановив суд об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] є трикімнатна квартира загальною площею 55,54 кв.м., житловою - 37,24 кв.м., загальна вартість якої становить 104 858 грн., та яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Тобто сторони мають право на поділ цієї квартири. За взаємною згодою сторони вказану квартиру не розділили. При поділі квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], частки сторін є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними. Посилання позивача про те, що за нею повинно бути визначено право власності на частку у спільному майні подружжя в розмірі 2/3 частин трикімнатної квартири загальною площею 55,54 кв.м., житловою - 37,24 кв.м., яка розташована на п'ятому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з урахуванням інтересів малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], є нічим не підтвердженими оскільки, як встановлено при розгляді справи, і даний факт не спростовано сторонами, відповідач [PERSON] надає у добровільному порядку допомогу на утримання їх спільної з позивачем [PERSON] доньки шляхом надання грошових коштів. Що стосується посилань позивача про те, що вони з донькою проживають в орендованій квартирі суд також не сприймає їх до уваги оскільки, відповідно до договору оренди квартири від 05 березня 2014 року вбачається, що орендарем житлового приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] є теперішній чоловік позивача - громадянин [PERSON] а не сама позивачка, отже дані витрати відносяться до витрат нової сім'ї позивача, і відповідач не повинен нести за це відповідальності. Крім того, суд враховує те, що при розподілі вказаного майна в нерівних пропорціях будуть порушені права відповідача [PERSON] при реалізації його частки квартири оскільки вона буде незначною, та унеможливлюватиме його право на її продаж, а отже порушуватиме його право на житло передбачене та гарантоване кожному Конституцією України. Згідно ч.2, 4, 5 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Між сторонами позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не досягнуто будь-якої згоди на отримання одним з останніх грошової компенсації та попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, оскільки сторонами не досягнуто такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення одного з них до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації. Про те, жодна із сторін не вчинив зазначених дій. Згідно викладеного, враховуючи те, що трикімнатна квартири загальною площею 55,54 кв.м., житловою - 37,24 кв.м., яка розташована на п'ятому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що належить сторонам на праві спільної сумісної власності та є неподільною річчю, а відповідно не може бути поділено між сторонами в натурі, відповідно до їх часток, суд вважає визнати ідеальні частки сторін у цьому майні без його реального поділу та залишити майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, частково підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого при подачі позову судового збору пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: partial