Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

20 листопада 2014 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею трьох років. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що 19 жовтня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу вона народила доньку, [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження дитини відповідач [PERSON] записаний батьком. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні, власних коштів їй не вистачає, щоб забезпечити належний розвиток їхньої доньки. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд винести рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та суду пояснив суду, що він згоден сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 310 гривень щомісячно. На обґрунтування своїх заперечення проти вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідач [PERSON] пояснив суду, що на даний час він не працює, навчається на шостому курсі Харківського Національного університету ім. В.Н. Каразіна на заочній формі навчання на платній основі, перебуває на утриманні своїх батьків, на обліку у центрі зайнятості як безробітній не перебуває. Тому він згоден сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини, але у меншому розмірі, ніж той, що заявлений у позовних вимогах позивача [PERSON] Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в яких порушено право позивача. Так, сторони від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO], що посвідчується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області 15 квітня 2014 року. У свідоцтві про народження дитини відповідач [PERSON] записаний батьком дитини, тому відповідно до чинного законодавства він зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї доньки. Згідно довідки, виданої приватним підприємством «Базис» 14 листопада 2014 року за № 1742, [PERSON] проживає разом із донькою [PERSON], [INFO]. При вирішенні даного позову суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище сторін, також суд бере до уваги, що сам відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання своєї доньки, а позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, не працює, отримує державну допомогу на дитину на рівні, що є нижчим від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, з доводами та твердженням відповідача [PERSON] щодо можливості сплати ним аліментів на утримання своєї малолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 310 гривень щомісячно суд не може погодитися, так як відповідач [PERSON] є фізично здоровою людиною, має можливість працевлаштуватися, отримувати заробіток та дохід, та сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої доньки на належному рівні, як це передбачено сімейним законодавством України. Згідно Ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до Ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 Ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості не більше п'ятдесят відсотків заробітної плати цієї особи. Така ж сама норма передбачена п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». За таких обставин суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог у повному обсязі та необхідність стягнення з відповідача [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], які стягувати на користь позивача [PERSON]. Відповідно до Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають Ст. ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України. При винесені рішення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно Ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. В силу ч. 1 Ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог статей 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України захисту в судовому порядку підлягає виключно порушене право особи. Вирішуючи питання в частині судових витрат, суд враховує, що відповідно до Ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду. Відповідно до Ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] 243 гривні 60 копійок судового збору в дохід держави. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved