Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

1.Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. [PERSON] звернулася до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 21 листопада 2018 року. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 05 грудня 2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розглянути справу 04 січня 2019 року без повідомлення сторін. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04 січня 2019 року судовий розгляд справи відкладено, постановлено продовжити її розгляд 22 січня 2019 з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~На призначену дату судового розгляду сторони не з'явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. 2.Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтуванні позову позивач [PERSON] вказує, що 24 травня 2009 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу сторони мають двох доньок: [PERSON], [INFO], [PERSON], яка народилась 21 березня 2012 року. Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має достатні доходи. При визначенні розміру аліментів позивач просить врахувати, що у відповідача інших утриманців немає. У звязку з наведеним позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на утримання малолітніх доньок аліментів по 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, та до досягнення дітьми повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. 3.Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач у поданій до суду заяві від 22 січня 2019 року позов визнав. 4.Норми права, які застосував суд. Згідно з частиною першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 51 Конституції України, статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьої статті 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності з частинами першою, другою статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини першої статті 184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною першою статті 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 5. Мотиви суду щодо позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частин першої, четвертої статті 206 ЦПК відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи обґрунтування позову, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не встановлено. 6. Питання розподілу судових витрат. На момент ухвалення судового рішення у матеріалах справи відсутні відомості про понесені сторонами судові витрати. Позивач звільнена від оплати судового збору при поданні позовної заяви. Відповідно до частини першої статті 141, частини першої статті 142 ЦПК, у звязку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, необхідно стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 50 відсотків ставки для вимог майнового характеру на день ухвалення рішення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved