Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

21.11.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві зазначає, що 21.10.2000 року Новоодеським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області зареєстровано шлюб між сторонами. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16.04.2018 року шлюб було розірвано. За час сумісного проживання та за рахунок спільних коштів сторони придбали у власність житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0,1 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS], право власності на які оформлене за відповідачем, що підтверджується рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15.06.2006 року. Посилаючись на викладене, а також на те, що сторони не можуть поділити вказане майно добровільно, позивач просила провести поділ спірного майна між нею та відповідачем, виходячи з рівності часток подружжя. 23.11.2018 року до суду надішла заява позивача про зміну позовних вимог в якій остаточно просила визнати за нею право власності в спільному майні подружжя на ? частку будинку, що розташований по [ADDRESS] та на ? частку земельної ділянки розміром 0,1 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS]. Ухвалою суду від 23.11.2018 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача - адвокат [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відстуність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю, зазначив у заяві, що майно було придбане у період шлюбу за спільні кошти подружжя Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України,за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення в випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки позивач та представник відповідача не зявилися до зали судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбаченихст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено, що 21.10.2000 року Новоодеським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області було зареєстровано шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу та за рахунок спільних коштів, 04 березня 2016 року сторони придбали житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0,1 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS]. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15.06.2006 року договір купівлі-продажу від 04.03.2006 року був визнаний дійсним та за відповідачем [PERSON] було визнане право власності на будинок та земельну ділянку розміром 0,1 га, які розташовані по [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №11105564 від 03.07.2006 року рішення суду від 15.06.2006 року зареєстроване РКП «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації», в книзі 2 номер запису 260. Згідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку право власності на земельну ділянку розміром 0,1 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. На підставі ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до абз. 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до абз. 1 п. 24 вище вказаної Постанови Пленуму ВСУ, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки будь- яких доказів про існування домовленостей між сторонами щодо майна, а також інших обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, відповідачем визнано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю,суд вважає, що їх частки у спільному майні є рівними, тому враховуючи наведені обставини, за позивачем слід визнати право власності на ? частку будинку, що розташований по [ADDRESS] та на ? частку земельної ділянки розміром 0,1 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS]. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 1409,60 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 704 грн. 80 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved