Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

21 липня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить поділити майно, що є їх спільною сумісною власністю, виділивши відповідачеві автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 67000 грн., та визнавши за нею право власності на квартиру №120 в будинку №24 «а» по вул. Комунарів в м. Слов,янську. Позов мотивує тим, що з 02.09.2006 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Оскільки на теперішній час спільне життя не складається і постає питання про розірвання шлюбу, сторони вирішили розділити майно, що є їх спільною власністю. 07.05.2011 року подружжя придбали квартиру №120 в будинку №24 «а» по вул. Комунарів в м. Слов,янську. Угода укладалася від імені [PERSON] Крім того, у квітні 2011 року подружжям був придбаний автомобіль [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей 2012 та [INFO]. Обидві дитини проживають разом з позивачем і знаходяться на її утриманні, тому при розподілі майна просить це врахувати та відійти від рівності часток у спільній сумісній власності на її користь, оскільки це відповідатиме інтересам дітей. Позивач, [PERSON], та її представник, [PERSON], в судове засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з,явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень проти позову немає, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО №047845. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-НО №494548 та 1-НО №146270 відповідно. Як встановлено в судовому засіданні, під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали наступне майно. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Слов,янського міського нотаріального округу [PERSON] 07.05.2011р., належить право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Слов,янськ, вул. Комунарів, буд. 24 «а», кв. 120. Окрім того, [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ №585204 від 27.04.2011 року на праві власності належить автомобіль [NUMBER]. Як було встановлено в судовому засіданні та проти чого не заперечував відповідач, вартість квартири №120 в будинку №24 «а» по вул. Комунарів в м. Слов,янську становить 128\~000 грн., вартість автомобіля [NUMBER] становить 67000 грн. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні законодавчі положення містить ч. 3ст. 368 ЦК України, яка говорить про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним, зокрема, проживають діти. У відповідності до ч.1 ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, як було встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами по справі, вищевказана квартира та автомобіль були придбані сторонами в період шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони домовилися про поділ спільного сумісного майна, відповідач визнав вимоги позивача в повному обсязі, тому суд, враховуючи інтереси малолітніх дітей подружжя, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та відходить від рівності часток сторін у спільній сумісній власності, оскільки надані докази та їх належна оцінка повністю підтвердили позовні вимоги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що вимоги про поділ сумісного майна подружжя є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 1280 грн. також підлягають задоволенню

Outcome: approved