Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

21 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з позовом про захист прав споживачів. Позовні вимоги обґрунтувала наступними обставинами. Вона є споживачем послуг у сфері водопостачання та водовідведення. Виконавцем цих послуг є відповідач по справі - Костянтинівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (далі за текстом - ВУВКГ). Послуги з водопостачання вона оплачує за показниками лічильника холодної води, який і встановлений в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вказаний лічильник був введений у експлуатацію у 2002 році. 11 березня 2013 року контролером ВУВКГ був складений акт вводу до експлуатації вузлу обліку холодної води №69494 із зазначенням терміну наступної повірки не пізніш 26.02.2016 року. У жовтні 2016 року під час оплати комунальних послуг вона дізналася, що за її особовим рахунком обліковується заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 85,18 грн., яка у подальшому почала зростати. Звернувшись до відповідача із письмовою заявою про укладення з нею окремого письмового договору, анулювання неіснуючої заборгованості та проведення планової повірки лічильника, у липні 2017 року вона отримала відповідь, згідно якої у задоволенні її заяви було відмовлено із посиланням на відсутність правових підстав для цього. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки саме відповідач, як виконавець послуг із постачання холодної води та водовідведення, повинен слідкувати за своєчасністю чергової повірки та зобов'язаний організувати роботи по демонтажу, повірці та монтажу повіреного приладу обліку води за власний рахунок згідно Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, та із врахуванням правової позиції Верховного Суду України, вкладеній у справі №6-60цс15 від 22.04.2015 року. Тому просила зобов'язати відповідача забезпечити за власний рахунок проведення планової періодичної повірки належного їй лічильника холодної води в повному обсязі з відновленням його статус-кво в цивільних взаємовідносинах з відповідачем. У попередньому судовому засіданні позивачка та її представник уточнили та доповнили позовні вимоги, просили суд: - скасувати, як таке що суперечить законодавству, рішення Костянтинівського ВУВКГ про вивід з експлуатації та з комерційних розрахунків за водопостачання та водовідведення технічно справного та опломбованого лічильника холодної води, належного позивачці; - скасувати надуману заборгованість за водопостачання та водовідведення; - зобов'язати відповідача здійснити за власний рахунок без додаткової оплати планову періодичну перевірку, обслуговування (за необхідності - ремонт) лічильника холодної води, встановленого у квартирі позивачки, у повному обсязі (розпломбування, демонтаж, транспортування, повірку, монтаж та опломбування) з поновленням приладу обліку води на абонентському обліку відповідача; - зобов'язати відповідача провести перерахунок оплати позивачки за водопостачання та водовідведення з 01.01.2016 року по теперішній час виключно з урахуванням показань встановленого у квартирі позивачки технічно справного та опломбованого лічильника холодної води, з офіційним письмовим повідомленням Управління соціального захисту населення виконкому Костянтинівської міської ради для вирішення питання про призначення позивачці субсидії з 01.05.2017 року; - стягнути з відповідача на користь позивачки у якості завданої моральної шкоди 100 000 гривень; - зобов'язати Костянтинівське ПУВКГ, як виконавця комунальних послуг і єдине водопостачальне підприємство у місті, протягом місяця підготувати та укласти із позивачкою, як споживачем послуг, письмовий договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення у відповідності ст. 19 ч.2 п.3, ч.3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 р. Крім того, просили постановити за результатами розгляду справи окрему ухвалу на адресу Кабінету Міністрів України про причини та умови, яки сприяють масовому обману споживачів послуг. До початку розгляду справи по суті позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] додатково уточнювали позовні вимоги, просили залучити до участі у цій справі у якості співвідповідача Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, оскільки саме УСЗН відмовило їй у призначенні субсидії внаслідок наявності неіснуючого боргу перед ВУВКГ, визнати дії УСЗН незаконними, зобов'язати вчинити певні дії, а також стягнути моральну шкоду. Ухвалою суду від 09.11.2017 року у задоволенні цієї заяви було відмовлено, оскільки вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.195). Також представником позивачки було заявлено вимогу про визнання протиправною та скасування рішення відповідача про виведення лічильника холодної води з експлуатації (а.с.210). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги, наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Олейнікова О.С. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі. Надала письмові заперечення згідно яких зазначено, що засіб обліку холодної води, встановлений у квартирі позивачки був виведений із експлуатації з 26.02.2016 року, та з 01.07.2016 року нарахування проводиться за нормами водоспоживання, затвердженими рішенням міської ради від 21.12.2001 року. Згідно ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що періодична повірка засобів обліку проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо-, водопостачання. Для КП «Компанія «Вода Донбасу» був затверджений тариф, який включає у себе тільки витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування і ремонт (включаючи демонтаж, транспортування та монтаж) лише засобів вимірювальної техніки, які є власністю Ліцензіата, тобто Компанії. Тарифи на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використай внутрішньобудинкових систем) для КП «Компанія «Вода Донбасу» встановлені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 26.11.2015 року № 2869, згідно якої надання безоплатних послуг з періодичної повірки, опломбування, обслуговування і ремонту (включаючи демонтаж, транспортування та монтаж)до складу тарифу не включено. Безоплатне надання послуг з повірки обслуговування приладів обліку води є порушенням ліцензійних умов ведення господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, що тягне за собою застосування до підприємства адміністративно-господарських санкцій, а також необґрунтованих збитків. Тому платна послуга з повірки надається ВУВКГ відповідно до затвердженої калькуляції (а.с.152-154). Щодо укладення окремого договору із позивачкою, представник відповідача зазначив, що на цей час укладений договір про умови надання послуг з питного водопостачання та водовідведення із житлово-експлуатаційною організацією, яка є балансоутримувачем та обслуговує багатоквартирні житлові будинки, а саме Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника м. Костянтинівки» від 06.05.2010 року. Вказаний договір є дійсним, оскільки автоматично лонгується на наступний рік. Щодо стягнення на користь позивачки моральної шкоди вказала, що діюче цивільне законодавство у спорах про захист прав споживачів передбачає відшкодування моральної шкоди тільки у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача, або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (а.с.213). Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши за клопотанням позивачки та її представника свідка [PERSON], яка надала письмові пояснення (а.с. 215-216), а також пояснила у судовому засіданні, що прилад обліку позивачки був виведений із експлуатації у лютому 2016 року, оскільки не пройшов періодичну повірку, та після проведення інвентаризації з 01 липня 2016 року позивачці нараховувалась оплата згідно норм споживання, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та визнається сторонами, що позивачка [PERSON] згідно особового рахунку [NUMBER] є споживачем послуг по постачанню холодної води та водовідведенню, які надає відповідач, за адресою: [ADDRESS] (а.с.217-218). Згідно з актом №69494 від 11 березня 2013 року за вказаною адресою був введений в експлуатацію вузол обліку холодної води лічильник СК-1,5, 2002 року випуску, заводський №2043171 (а.с.8). Починаючи з квітня 2017 року позивачка неодноразово зверталась до відповідача із письмовими заявами щодо надання роз'яснень з приводу виниклої заборгованості за її особовим рахунком з серпня 2016 року, проведення повірки лічильника холодної води, укладення з нею особисто договору письмового договору (а.с.16,18-19). Згідно відповідей керівництва Костянтинівського ВУВКГ від 25.04.2017 року та 17.07.2017 року, по особовому рахунку позивачки сплив строк повірки приборів обліку води до 26 лютого 2016 року і нарахування за послуги водопостачання з 01 липня 2016 року здійснюється за нормами водоспоживання у відповідності до ст. 41 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання». Станом на 01 липня 2017 року борг складає 665,19 грн. (а.с.17,20). Згідно п.4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VII, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 5 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Отже, у спірний період проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки повинне було здійснюватися за рахунок суб'єкта господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, а витрати, понесені виконавцем, повинні були включатися у тариф на водопостачання і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015№ 474 затверджено Порядок подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (далі Порядок), відповідно до п. 6 якого, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок виконавців. Виконавцем, відповідно до цього Порядку, є суб'єкт господарювання, який надає споживачу послуги з централізованого постачання холодної води та/або водовідведення. Згідно п.п. 7,11,12,14 Порядку, виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за формою згідно з додатком 1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем. На час проведення періодичної повірки або ремонту засобу вимірювальної техніки виконавець встановлює тимчасовий засіб вимірювальної техніки. Після демонтажу засобу вимірювальної техніки виконавець забезпечує його транспортування для проведення періодичної повірки або ремонту. Після проведення періодичної повірки або ремонту виконавець у строк, зазначений в акті про демонтаж засобу вимірювальної техніки, забезпечує транспортування засобу вимірювальної техніки для його монтажу. Транспортування засобу вимірювальної техніки здійснюється таким чином, щоб не вплинути на його метрологічні характеристики. Отже за змістом наведених норм періодична повірка засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги. При цьому здійснення повірки засобів вимірювальної техніки, яка включає демонтаж, транспортування до місця повірки та монтаж також покладається на суб'єкта господарювання, що надає послуги. Саме суб'єкт господарювання має демонтувати засіб обліку, визначитися із спеціалізованою організацією, яка проведе повірку, транспортувати до місця повірки і назад споживачу та встановити засіб обліку. Як встановлено судом позивачка [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], і відповідач КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського ВУВКГ надає послуги з централізованого водопостачання в будинку, за місцем її мешкання. Відповідно до п. 3.4. Порядку формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), затвердженого постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.03.2016, № 303, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2016 р. за № 499/28629, до складу витрат на збут послуг з централізованого постачання холодної води та/або водовідведення (далі - збут послуг) включаються витрати, безпосередньо пов'язані зі збутом послуг споживачам, а саме, витрати на проведення робіт з періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку холодної води для мешканців багатоквартирного житлового фонду, у тому числі на їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, а також витрати на формування обмінного фонду засобів обліку холодної води. Як передбачено п.п. 9,10,15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України (в ред. Закону від 03.10.2017 р. №2147-VІІІ) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з роз'яснень, викладених в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК. Відповідно до п.7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 № 474, виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за формою згідно з додатком 1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем. Відповідачем не надано суду доказів належного та своєчасного повідомлення позивачки [PERSON] у відповідності до вищенаведеного пункту Порядку, як не надано доказів про несправність засобу обліку води в квартирі позивачки, що стало підставою для нарахування оплати за водопостачання та водовідведення за нормами споживання за кількістю осіб, зареєстрованих у квартирі. Таким чином, відповідач незаконно здійснив нарахування позивачці оплати за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01 січня 2016 року за нормами споживання. Суд вважає, що виключення лічильника холодної води, розміщеного у квартирі [PERSON] з абонентського обліку з 01 липня 2016 року було вчинено неправомірно, а тому він підлягає поновленню на абонентському обліку. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині поновлення на абонентському обліку лічильника холодної води, який встановлений в квартирі за адресою: [ADDRESS], зобов'язання відповідача здійснити за власний рахунок періодичну повірку, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж, цього лічильника холодної води, зобов'язання відповідача провести перерахунок нарахувань за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення по особовому рахунку № [NUMBER], відкритого на ім'я позивачки, з 01 січня 2016 року з урахуванням показань лічильника холодної води, який встановлений в квартирі за вказаною адресою, підлягають задоволенню. Твердження відповідача про те, що діючий на час виникнення спірних правовідносин Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання і водовідведення, затверджений постановою КМУ № 869 від 01 червня 2011 року, включав в себе тільки витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування і ремонт засобів вимірювальної техніки, які є власністю ліцензіата, тобто компанії, не судом не враховується, оскільки цей Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. Крім того, на час виникнення спірних правовідносин, діяв Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), затверджений постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.03.2016 № 303, відповідно до якого до складу витрат на збут послуг з централізованого постачання холодної води та/або водовідведення (далі - збут послуг) включаються витрати на проведення робіт з періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку холодної води для мешканців багатоквартирного житлового фонду, у тому числі на їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, а також витрати на формування обмінного фонду засобів обліку холодної води (п. 3.4). З огляду на вищевикладене, також є необґрунтованими посилання відповідача на постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 листопада 2015 року № 2869 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Компанія «Вода Донбасу» та від 10 серпня 2017 року № 1015 «Про внесення зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 листопада 2015 року №2869», якими не включені або виключені витрати з проведення періодичної повірки до/зі складу тарифів. Щодо доводів відповідача про те, що постанова КМУ від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», як і раніше відносить послуги з періодичної повірки, обслуговування й ремонту квартирних приладів обліку води до типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, суд зазначає наступне. Як вбачається з постанови КМУ від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», цією постановою затверджено Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а не перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. До визначення на законодавчому рівні виконавців певних послуг (Закон від 10 квітня 2014 року № 1198-VIII, який набрав чинності 26 квітня 2014 року) питання визначення виконавців житлово-комунальних послуг (в тому числі з централізованого постачання холодної і гарячої води, водовідведення) статтею 7 Закону № 1875-IV було віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг. Рішення Костянтинівської міської ради від 12 січня 2006 року № IV/35-733 виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення визначено комунальне підприємство Торецьку районну дільницю ВУВКГ (наступником якого є Костянтинівське ВУВКГ що не заперечується відповідачем) та зобов'язано Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника м. Костянтинівки» розробити та укласти договори із виконавцями на виконання комунального замовлення з обслуговування житла, водопостачання та водовідведення, тепловідведення, вивозу побутових відходів (а.с.191-193). На виконання цього рішення міської ради між відповідачем та КП «Служба єдиного замовника м. Костянтинівки» був укладений Договір про умови надання послуг з питного водопостачання та водовідведення мешканцям багатоквартирних житлових будинків» від 06.05.2010 року та Договір-доручення від 06.05.2010 року, дійсність яких підтверджена представником відповідача у судовому засіданні (а.с.174-175). Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивачки моральної шкоди в сумі 100000 грн., то суд зазначає, що згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції до внесення змін Законом України від 19 травня 2011 року №3390-VІ «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції») було розділено підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Так, у разі заподіяння споживачу шкоди (збитків) дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, він мав право лише на відшкодування майнової шкоди ( збитків). А в разі заподіяння шкоди небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, споживач мав право на відшкодування як майнової, так і моральної (немайнової) шкоди у випадках, передбачених законодавством. За діючою редакцією п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. В статті 1 Закону № 3390-VІ визначено поняття шкоди як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 Цивільного кодексу України (в редакції Закону № 3390-VІ) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Тому вимоги позивачки, які мотивовані тим, що їй, як споживачу з водопостачання та водовідведення, спричинена моральна шкода протиправними діями відповідача, що призвели до його душевних страждань, задоволенню не підлягають. Крім того, суду не надано і доказів наявності такої шкоди. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача, як виконавця комунальних послуг в сфері водопостачання та водовідведення при відсутності інших водопостачальних підприємств, укласти з позивачем, як із споживачем вказаних послуг, письмовий договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», то ця вимога не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 26 цього Закону договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та форми типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води i водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами та доповненнями), такий договір укладається між виконавцем - суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) з однієї сторони, i фізичною особою, яка (який) є власником (наймачем, орендарем) житлового та нежитлового приміщення (будинку садибного типу, квартири, господарських та інших нежитлових приміщень), з другої сторони. Положеннями частини 3 статті 19, частини 4 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо виконавець не є виробником послуг, то відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті. Згідно з ч. 5 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Таким чином, вимоги позивачки щодо зобов'язання укласти відповідача безпосередньо із нею договір про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення не ґрунтуються на законі, оскільки безпосереднім виконавцем комунальних послуг у багатоквартирних будинках є Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника м. Костянтинівки». Вимоги позивачки про визнання протиправною та скасування рішення відповідача про виведення належного їй лічильника холодної води з експлуатації також не підлягають задоволенню. так, відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Разом з тим, ніякого рішення з приводу виведення належного позивачці лічильника холодної води з експлуатації, в розумінні ст. 16 ЦК України, Костянтинівське ВУВКГ не приймало. Суд також не вбачає підстав для постановлення у порядку ст. 262 ЦПК України окремої ухвали на адресу Кабінету Міністрів України, оскільки обставини масового обману населення, проведення нечесної підприємницької практики з боку відповідача у справі, не є предметом розгляду даного цивільно-правового спору, що виник між сторонами. Крім того, постановлення окремої ухвали входить виключно до компетенції суду і не може бути віднесена до позовної вимоги. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial