Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

21 листопада 2011 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], ТОВ «Компанія Фінтранс», в якому просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та ТОВ «Компанія Фінтранс» на користь ПАТ «Банк «Демарк» суму боргу за кредитним договором № 30-069 від 15.02.2008 року та договором поруки № 30-069/П від 15.02.2008 року в розмірі - 16 299 грн. 78 коп. та стягнути з [PERSON] решту суми боргу, а саме штрафні санкції за несвоєчасну сплату відсотків та заборгованість за щомісячною комісією за кредитним договором № 30-069 від 15.02.2008 року в сумі - 3 010 грн. 00 коп., а всього - 19 309 грн. 78 коп. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.02.2008 року між ПАТ «Банк «Демарк» та [PERSON] було укладено договір № 30-069. Згідно даного договору ПАТ «Банк «Демарк» було надано [PERSON] кредит на суму 10 000 грн. 00 коп., зі сплатою 22% річних та щомісячної комісії в розмірі 50 грн. 00 коп. з кінцевим строком повернення 13.02.2009 року, який вона до теперішнього часу не сплатила. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та стягнути з [PERSON] та ТОВ «Компанія «Фінтранс» борг, в розмірі 19 309 грн. 78 коп., в солідарному порядку. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та зазначила, що не підписувала вищевказаний кредитний договір, кредитними коштами не користувалась. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позовів, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2008 року між ПАТ «Банк «Демарк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 30-069, відповідно до якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп., з кінцевим строком повернення 13 лютого 2009 року. Відповідно до умов договору, [PERSON] зобов'язувалась сплачувати банку відсотки у розмірі 22% річних та щомісячно сплачувати за користування кредитом комісію в розмірі 50 грн. 00 коп. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом щомісячно не пізніше10-го числа місяця в сумі 985 грн. 00 коп. 15 лютого 2008 року між ПАТ «Банк «Демарк» та ТОВ «Компанія Фінтранс», [PERSON] було укладено договір поруки № 30-069/П, відповідно до якого ТОВ «Компанія Фінтранс» бере на себе солідарне зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникли між банком та [PERSON] на підставі кредитного договору № 30-069 від 12.02.2008 року. Дотепер кредитні зобов'язання за зазначеним кредитним договором позичальником не виконані, загальна сума заборгованості становить 19 309 грн. 78 коп., з яких: сума заборгованості по сплаті основного боргу за кредитною угодою становить 6 833 гр. 06 коп., заборгованість по сплаті відсотків складає 5 870 грн. 36 коп., заборгованість по сплаті штрафних санкцій - 4 706 грн. 36 коп., заборгованість по сплаті щомісячної комісії - 1 900 грн. 00 коп. - станом на 14 листопада 2011 року. З експертного висновку № 1106 від 25 жовтня 2013 року судової почеркознавчої експертизи вбачається, що підписи від імені [PERSON] у графах «Позичальник» в кредитному договорі № 30-069 від 15.02.2008 року, «Позичальник» в договорі поруки № 30-069/П від 15.02.2008 року та «Підпис отримувача» в заяві на видачу готівки № 30-069 (#25171078) від 15.02.2008 року; поруч із записами «копия верна» в копії паспорту громадянки України [PERSON] та копії картки фізичної особи-платника податків на ім'я [PERSON]; рукописні записи «копия верна» в копії паспорту громадянки України [PERSON] та копії картки фізичної особи-платника податків на ім'я [PERSON] - виконані ймовірно не [PERSON], а іншою особою. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним тощо. Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. За ст. 1055 ЦК України, кредитний договір повинен бути укладений між сторонами в письмовій формі. За ст. 207 цього Кодексу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що [PERSON] не підписувала вищезазначений кредитний договір, отже його не можна вважати таким, що вчинений у формі, встановленій законом, а отже є таким, що суперечить вимогам Глави 71 ЦК України. Враховуючи, що кредитний договір № 30-069 від 12.02.2008 року не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Банк «Демарк» не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і тому задоволенню не підлягають. Що стосується вимог до ТОВ «Компанія Фінтранс», то вони також не підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Отже, за своєю правовою природою порука має похідний характер від основного зобов'язання. Договір поруки № 30-069/П від 15.02.2008 року укладений з метою забезпечення кредитного договору № 30-069 від 15.02.2008 року, та є похідним від нього. Так як позивачем не було доведено факту наявності основного зобов'язання, що взяте на себе боржником [PERSON], отже, зобов'язання за договором поруки № 30-069/П від 15.02.2008 року також не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed