overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

21.10.2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 15.08.2000 року вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося за причиною непорозуміння та різних поглядів на життя.\~ Спільне господарство не ведуть, проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені. Спір про поділ майна у разі виникнення буде вирішено у судовому порядку, діти залишаються проживати разом з матірю. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.12.2016 року за клопотанням відповідача провадження у справі було зупинено у звязку з наданням сторонам строку для примирення терміном на два місяці. Після закінчення строку на примирення позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач [PERSON], після закінчення строку для примирення, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.08.2000 року, який оформили у Зідьківській селищній раді Зміївського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ВЛ № 111362, актовий запис № 6. (а.с. 7) Від шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 154565, зареєстрованого Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області. (а.с. 8) та доньку [PERSON], [INFO], зареєстрованого виконкомом Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області (а.с. 9). Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, строк на примирення бажаного результату не надав, у звязку з чим подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Спору про поділ майна на теперішній час не існує. Діти залишаються проживати разом з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності та права позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

21.10.2016 року КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що [PERSON] госпіталізований в психіатричний заклад за заявою опікуна. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2004 року [PERSON] визнаний недієздатним, призначена опікуном сестра [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] - є інвалідом 2-ї группи по псіхіатричному захворюванню - безстроково. Діагноз - «шизофренія параноїдна форма, епізодичний тип перебігу, дефект в емоційно-вольовій сфері (переважно, психопатоподібний)». У зв'язку з госпіталізацією за даним діагнозом та відсутністю згоди особи на лікування в добровільному порядку в медичному закладі, КУ «ООМЦПС», звернулась до суду з заявою про вирішення питання про госпіталізацію в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. У судовому засіданні лікар психіатр психіатричного відділення КУ «ООМЦПЗ» [PERSON] наполягав на тому, щоб [PERSON] було госпіталізовано, у зв'язку з тяжким захворюванням. Законний представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти госпіталізації [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] на питання судді надавав незрозумілі відповіді, весь час повторював, що його сестра хоче його здихатися. Прокурор у судовому засіданні висловив думку про те, що зазначена заява підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення представника КУ «Одеський обласний медичний центр психіатричного здоров'я», прокурора, особи, відносно якої подана заява, вивчивши надані документи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У зв'язку з тим, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад і виявляє реальні наміри вчинити дії, що становлять небезпеку для себе та оточуючих, то суд прийшов до висновку про доцільність його госпіталізації у примусовому порядку в умовах КУ «ООМЦПЗ». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

21.10.2016 року позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] вказуючи, що шлюб був зареєстрований між ними 17.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №134, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачем. Посилаючись на те, що єдиною сімєю перестали проживати з вересня 2015року через поведінку відповідача, який нехтує її інтересами та почуттями, суперечки, що мало наслідком також припинення ведення спільного господарства, виникнення відчуження, позивач просив позов задовольнити. Позивач [PERSON]в судове засідання не зявилася, судом належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову, на примирення не згодний. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе з причин, вказаних позивачем та суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

21.10.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - Карповецької сільської ради Чуднівського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті [PERSON], яка померла 25.04.2011 року відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок розташований за адресою: вул.Вишнева, буд.22, с.Карпівці, Чуднівського району, Житомирської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом, однак не може оформити своїх спадкових прав після смерті [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими спорудами. Позивач звернулась із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не зявилась, у тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності. Відповідач Карповецька сільська рада Чуднівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні, до суду надійшла заява за підписом сільського голови, згідно якої Карповецька сільська рада позов визнає і просить розглядати справу без участі представника сільської ради. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

\~\~21.10.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.\~\~\~\~\~\~ Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Останнім часом відповідач ухиляється від утримання дочки, тому позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка відповідно до довідки про склад сім'ї від 20.09.2016 року проживає разом з позивачем (а.с. 5,6,7). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів у заявленому розмірі, суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати. Згідно ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

21.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати укладений між сторонами шлюб, зареєстрований 28.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 49. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначив, що 28.08.2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з відповідачем. Причиною розпаду сімї вважає те, що через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх дитина, що, на думку позивача, тяжким чином впливає на його психічний стан та кожен раз спричиняє душевні страждання. В звязку з чим вважає сумісне життя і збереження сімї неможливим. Вказав, що в результаті спільних між сторонами розмов, вони прийшли до висновку, що розірвання шлюбу є єдиним виходом для них, щоб побудувати щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю у їхньої спільної дитини. Тривалий час проживають окремо, спору про майно не мають. Позивач та відповідач подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач вказав, що підтримав позов, а відповідач, що визнає позов в повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності сторін, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. Дослідивши докази, що містяться у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28.08.2010 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ № 147051, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 49. Від спільного життя в сім'ї росте неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 267958, виданого 17.01.2012 року Шарівською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 02, в якому батьками дитини значаться сторони у справі. Згідно положень ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається із матеріалів справи, сторони тривалий час проживають окремо, наміру виправляти ситуацію, яка склалася, не бажають, подальше їх сумісне подружнє життя не можливе. Враховуючи викладені сторонами обставини, суд вважає, що шлюб носить формальний характер, а тому повинен бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

21.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту від 09.10.2012 в сумі 16353 грн 33 коп., а також понесених судових витрат у сумі 1378 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та повідомив про свою згоду на заочний розгляд справи у разі відсутності відповідача. Відповідач про причини неявки не повідомила, у звязку з чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 09.10.2012 року сторони уклали договір кредиту відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 8800 грн, зі сплатою за користування кредитними коштами 30% річних (далі по тексту Договір). Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2016 року становить 16353 грн 33 коп., зокрема: заборгованість по тілу кредиту 8519 грн 39 коп., заборгованість по сплаті відсотків 6379 грн 02 коп., комісія 200 грн, штраф 1254 грн 92 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 4, 5), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення. Таким чином, даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

21.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 22907,23 грн, мотивуючи вимоги тим, що 02.04.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 1800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних протягом терміну дії картки. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. В судове засідання представник позивача не прибув, в поданій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 02.04.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 1800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних протягом терміну дії картки. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок станом на 30.09.2016 року виникла заборгованість в розмірі 22907,23 грн, яка включає заборгованість по тілу кредиту - 1747,08 грн, несплачені проценти - 16493,14 грн, штрафні санкції - 1567,01 грн, комісійні та пеня - 3100 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором в розмір 22907,23 грн, так як зобов'язання не виконується відповідачем. Судові витрати по справі, які поніс позивач із сплати судового збору, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

21.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору у розмірі 57734,70 грн, мотивуючи вимоги тим, що 24.11.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 36% річних протягом терміну дії картки. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У судове засідання представник позивача не прибув, у поданій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач позов не визнав та у судове засідання 28.02.2017 року не прибув, просить суд розглянути справу у його відсутність. Дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд встановив, що 24.11.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 36% річних протягом терміну дії картки. Відповідач (на переконання позивача) свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30.09.2016 року виникла заборгованість у розмірі 57734,70 грн, яка включає заборгованість по тілу кредиту 7970,41грн, несплачені проценти - 44076,92 грн, пеня та комісія - 2700 грн, штрафні санкції- 2987,37 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором у розмірі 7970,41 грн (лише заборгованість за тілом кредиту) виходячи з наступного. Позивач не подав до суду належний та допустимий доказ довідку про дату відкриття та термін дії кредитних карток на імя відповідача (надана довідка такого змісту не підписана відповідними посадовими особами позивача, в ній не зазначено дату її видачі, номер реєстрації, тобто вона не відповідає критеріям, які предявляються до офіційного документу), що унеможливлює суд здійснити правильний розрахунок заборгованості відповідача за правочином по несплачених процентах, пені та комісії, штрафних санкціях, а тому відповідач повинен нести цивільно-правову відповідальність за договором лише у межах існуючої заборгованості за тілом кредиту. Судові витрати по справі, які поніс позивач із сплати судового збору, необхідно покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial