Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

20 вересня 2021 року позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надану послугу з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2014 по 31.07.2021 у розмірі основного боргу 38 335,86 грн., інфляційні втрати 9 728,15 грн., 3 % річних 3 184,33 грн., а всього 51 248,34 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, яке зобов`язано здійснювати оплату за отриману плугу відповідно до встановлених тарифів. Позивач на виконання своїх зобов`язань надав відповідачу послугу з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за спожиту послугу у відповідача у період з 01.11.2014 по 31.07.2021 утворилась заборгованість у розмірі 38 335,86 грн. У зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачу нараховано інфляційні втрати 9728,15 грн. та 3 % річних 3184,33 грн. 11 жовтня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд на 04 листопада 2021 року у порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам про їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 25 жовтня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що 02.06.2010 придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу. З 10.05.2016 почав проживати за вказаною адресою, де виявив, що запірні крани на обігрівальних батареях зачинені, про що він повідомив АТ «Криворізька теплоцентраль» і запропонував укласти договір на надання комунальних послуг та повідомив про невикористання послуги з опалення до підписання договору, також він запропонував опломбувати запірні вентилі на обігрівачах до укладення договору та не нараховувати оплату за послугу, якою він не користується. У подальшому йому поштою надійшов Договір від позивача, який він підписав з протоколом розбіжностей і 10.10.2016 передав в АТ «Криворізька теплоцентраль». На його неодноразові пропозиції вирішити ситуацію, позивач не реагував. Крім того, зазначив, що він не є боржником, оскільки не брав на себе зобов`язання і тому нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних є неприпустимим. Просив відмовити у задоволенні позову. 04 листопада 2021 року судовий розгляд був відкладений за клопотанням представника позивача через перебування у відрядженні. 16 листопада 2021 року від відповідача надійшли заяви про застосування строків позовної давності із зазначенням відповідного розрахунку. 29 листопада 2021 року судовий розгляд був відкладений за клопотанням представника позивача, яка приймає участь у розгляді справи у іншому суді. 01 грудня 2021 року від представника позивача надійшли письмові пояснення у справі, у яких він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Також, зазначив, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, у період з листопада 2014 року по березень 2016 року відповідачем здійснювалася оплата за послуги централізованого опалення, тобто відповідач здійснював оплату за вказану послугу, чим фактично визнав себе споживачем. Правильність нарахування сум заборгованості за послугу за весь період відповідачем не спростована. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у його відзиві. Також, підтримав свої заяви про застосування строку позовної давності. Крім того, пояснив, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] з 2010 року, але почав там проживати з 2016 року. Він виявив, що крани на батареях зачинені. Попередні власники його не попередили про це, і придбаючи квартиру він не знав, що опалення відключено. Будь-яких документів, на підтвердження правомірності відключення опалення йому попередні власники не надали. Він неодноразово звертався до позивача владнати питання відключення від системи централізованого опалення і укладення договору транзиту теплової енергії, однак позивач ігнорує його звернення. Він обігріває квартиру електрообігрівачами і йому цього вистачає. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.10.2011 № 343 «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», передано на балансовий облік АТ «Криворізька теплоцентраль» та в господарське відання підприємства, без передачі права власності, об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста. Отже, підприємство відповідача є суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, у тому числі у будинку позивачу, що не оспорюється сторонами. АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила), надає населенню м. Кривого Рогу теплову енергію для потреб опалення, у тому числі за місцем проживання відповідача. Відповідач [PERSON] з 2010 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а також і зареєстрований за цією адресою (а.с. 24-26). Відповідно до детального розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість відповідача за централізоване опалення за період з листопада 2014 року по липень 2021 року складає - 38335,86 грн. (а.с. 5). Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до нього мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», а також Правил надання населенню послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630). Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4). При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4). Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 р. № 4 (далі - Порядок), не передбачена можливість відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води окремої квартири у багатоквартирному будинку, а відключення окремого багатоквартирного будинку за заявою власника (власників) будинку вирішується постійно діючою міжвідомчою комісією, створеною органом місцевою самоврядування або місцевим органом виконавчої влади відповідно до розділу 2 вищезазначеного Порядку. Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Тобто, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому. Разом з тим, судом з наданих відповідачем копій документів, а саме копій заяв до АТ «Криворізька теплоцентраль», поданих ним у 2016 році щодо укладення з ним договорів і не нарахування послуги з ц опалення у зв`язку з тим, що він споживає теплову енергію, встановлено відсутність законодавчо встановленого підтвердження отримання дозволу на відключення від мережі централізованого опалення. Таким чином, діюче законодавство та нормативні акти не передбачають відключення окремої квартири у багатоквартирному будинку від централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно нарахування плати за надані послуги проводиться правомірно. Правила № 630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Дослідивши детальний розрахунок заборгованості, а саме нарахування по рокам із зазначенням періодів нарахування, перерахування, оплати послуг, розрахунки сум компенсації за інфляцію та 3% річних (а.с. 5-6), суд дійшов висновку про підтвердження факту наявності заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення за період з листопада 2014 року по липень 2021 року в сумі 38335,86 грн., а також погоджується із розрахунком інфляційних втрат в сумі 9728,15 грн. та 3% річних в сумі 3184,33 грн. З урахуванням викладеного, доводи відповідача [PERSON] щодо неправомірного нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання у зв`язку із фактичним невикористанням цих послуг через відключення системи опалення у квартирі, а також відсутністю укладеного письмового договору між ним та АТ «Криворізька теплоцентраль», суд відхиляє, оскільки споживачем не дотримано порядку відключення квартири від мереж централізованого опалення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Отже, на думку суду, обставини порушення відповідачем оплати за спожиту теплову енергію є доведеними у межах суми заборгованості у розмірі 38335,86 грн. Відповідачем були надані письмові заяві про застосування строку позовної давності щодо позовних вимог. За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість повинна бути стягнута в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з серпня 2018 року по липень 2021 року, що становить 21 908,99 грн. Згідно з частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, наявні правові підстави для стягнення на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ «Криворізька теплоцентраль» просило суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з листопада 2014 року по липень 2021 року у сумі 9728,15 грн. та три відсотки річних за цей же період у сумі 3184,33 грн., з врахуванням заявленої у позовній заяві суми боргу у розмірі 38335,86 грн., при цьому позивачем на підтвердження цих сум був наданий детальний розрахунок із визначенням інфляційних витрат та 3% річних за кожний період із зазначенням суми заборгованості за кожен місяць. Однак, оскільки судом визначена до стягнення заборгованість в межах трирічного строку позовної давності у розмірі 21908,99 грн., то і суми інфляційних витрат та 3% річних підлягають стягненню за цей же період у розмірі 1913,88 грн. та 890,21 грн. відповідно. Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1089,60 грн.

Outcome: partial