Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

20 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до виконавчого комітету Мукачівської міської ради, третя особа ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» про визнання її членом сім'ї наймача квартири [ADDRESS] та просила зобов'язати виконавчий комітет Мукачівської міської ради надати дозвіл на укладення із нею договору житлового найму квартири [ADDRESS] в письмовій формі. Позов мотивує тим, що з серпня 2006 року зі згоди наймача спірної квартири [PERSON] вселилася та проживала у цій квартирі разом з ним. Проживаючи в квартирі, вела із [PERSON] спільне господарство, спільно сплачували комунальні послуги. В 2009 році [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до іншого регіону, знявшись з реєстраційного обліку в органа МВС та розірвав договір найму. У зв'язку з юридичної необізнаністю між ними не було оформлено відповідного рішення про переукладення на неї договору житлового найму, тому як вони перебували у цивільному шлюбі. На даний час вона проживає в квартирі [ADDRESS], сплачує комунальні послуги, тобто має право бути наймачем відповідно до вимог ст. 64 Житлового кодексу України. На підставі вищенаведеного, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача виконавчого комітету Мукачівської міської ради Нестеренко Т.Г. судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила із врахуванням того, що [PERSON] постійно проживала в квартирі [ADDRESS] з 2006 року, а тому набула усіх прав та обов'язків, що випливають з договору найму жилого приміщення. Представник третьої особи ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» Сливка Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що будинок [ADDRESS] обслуговується ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» і заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг відсутня. Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 15 ЖК України виконавчі комітети міських рад приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради. Управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником відповідно до ст. 18 ЖК України. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідно до типового договору найму, укладеного 30.11.2000 року між Житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 3, правонаступником якого є ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс», та [PERSON], останньому була надана у безстрокове користування квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» № 3-06916 від 13.03.2014 року, [PERSON], [INFO], згідно з актом № 19 від 12.03.2014 року проживає без реєстрації в квартирі [ADDRESS]. Як встановлено актом № 19 від 12.03.2014 року, [PERSON] проживає у спірній квартирі з серпня 2006 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживає десь з 2006 року у квартирі [ADDRESS] однією сім'єю із [PERSON]О, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та несли спільні витрати предметів домашнього побуту, оплачували за житлово-комунальні послуги. Довідками, виданими ТОВ «АВЕ Мукачево» № 75 від 19.03.2014 року та ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» № 95 від 12.03.2014 року підтверджується, що станом на 01.04.2014 року заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг відсутня. Частиною 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. В ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України зазначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно з ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Таким чином, судом встановлено, що підтверджується поясненнями учасників судового розгляду, показами свідка та доказами, які є в матеріалах цивільної справи, що [PERSON] з серпня 2006 року проживала у квартирі [ADDRESS] однією сім'єю із [PERSON], який був наймачем вказаної квартири на підставі договору найму, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та несли спільні витрати, оплачували за житлово-комунальні послуги. Крім того, [PERSON] по сьогоднішній день проживає у спірній квартирі, надалі утримує житло у належному стані, сплачує житлово-комунальні послуги, а тому відповідно до вимог ст. 64 ЖК України набула усіх прав наймача квартири [PERSON], що випливали з договору найму жилого приміщення від 30.11.2000 року. Крім того, сплачуючи за користування житлово-комунальними послугами (ст. 67 ЖК України) та квартирну плату (ст. 66 ЖК України), [PERSON] фактично виконує обов'язки по виконанню договору найму жилого приміщення. Як передбачено ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Суд також враховує і те, що відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Враховуючи вищенаведене, а також визнання відповідачами позову як уповноважених власників спірної квартири, правомірність підстав проживання [PERSON] в спірній квартирі, яка як встановлено судом є членом сім'ї наймача [PERSON], а відтак набула усіх прав та обов'язків, що випливали з договору найму жилого приміщення від 30.11.2000 року, по сьогоднішній день проживає у квартирі, надалі утримує житло у належному стані, сплачує житлово-комунальні послуги, а тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Outcome: approved