Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

21 вересня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, про збільшення розміру аліментів, стягнення неустойки по аліментам, позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі від квітня 2009 року до жовтня 2010 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач з родиною не проживає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться нею, батьківські обов`язки не виконує. Рішенням суду з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, які він добровільно не сплачує. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про збільшення розміру аліментів до 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, стягнення неустойки по аліментам у сумі 29\~403,90 грн., позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина (а.с.а.с. 2 13, 45). 14 січня 2019 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 71). Позивачка, її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, пояснивши, що від 24.04.2009 року до 21.10.2010 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] . Відповідач з родиною більше дев`яти років не проживає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться нею, батьківські обов`язки не виконує. Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 08.09.2010 року з відповідача стягуються аліменти, від сплати яких він ухиляється. Відповідач, його представниця у судовому засіданні заперечували проти позову, пояснивши, що відповідач не був обізнаний про ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, отже й підстав для стягнення з нього неустойки не існує. Крім того, саме через це висновок позивачки про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків є помилковим. Крім того, відповідач у суді пояснив, що дійсно протягом дев`яти років не спілкується з дитиною, не надає синові допомоги, хоча деколи мав таку можливість. Офіційно відповідач не працює та інших дітей не має. Представниця третьої особи у суді не заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що відповідача неодноразово було викликано на комісію з розгляду питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, проте він ухилився від явки. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що сторони від 24.04.2009 року по 21.10.2010 року перебували у шлюбі (а.с. 18). До укладення шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с.а.с. 14-звор., 15, 22). 08 вересня 2010 року заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона у цивільній справі №2-2806/2010 з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дитини сторін у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від 28.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.а.с. 24 26). Позивачка є офіцером, перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] на посаді начальника аптеки, користується повагою оточуючих (а.с.а.с. 21, 44). Малолітній [PERSON] займається спортом, є добре розвиненою дитиною, навчається у середній загальноосвітній школі №2 м. Дніпра, має добрі та достатній для нормального розвитку побутові умови (а.с.а.с. 27, 34, 42, 43) Згідно з висновком Шевченківської районної в м. Дніпрі ради від 11.01.2019 року №13/15-5 позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини сторін є доцільним і таким, що відповідатиме її інтересам (а.с.а.с. 68 70). Від моменту розірвання шлюбу і дотепер (протягом дев`яти років) відповідач сином не цікавився, матеріальної допомоги не надавав, участі у вихованні дитини, його духовному та соціальному розвитку не брав. Про викладене свідчать визнавальні пояснення відповідача, а також письмові докази, зібрані у справі (а.с.а.с. 34, 35). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з пунктом 6 статті 3 Цивільного кодексу України одними з загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи із засад розумності й справедливості при вирішенні судових спорів, закріплених у цивільному законодавстві України, ураховуючи встановлені судом обставини та виключно інтереси дитини, суд доходить висновку про те, що вимоги позивачки необхідно задовольнити. Таке вирішення цивільної справи не позбавляє відповідача у майбутньому права просити суд поновити його у батьківських правах. Факт ухилення відповідача від виконання батьківським обов`язків від моменту розірвання шлюбу і дотепер підтверджується визнавальними поясненнями відповідача, а також письмовими доказами, зібраними у справі. При цьому суд бере до уваги й той факт, що відповідач пішов із сім`ї, коли дитині виповнився один рік, отже син сторін був вихований позивачкою самостійно і протягом всього подальшого життя був позбавлений присутності батька. У відповідності з частиною 1 статті 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За правилами, встановленими частинами 1 3 статті 181 СК, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судом встановлено, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів, потреби дитини суттєво змінилися, що обумовлено її віковими особливостями. Крім того, від вересня 2010 року через збільшення інфляційних показників в Україні значно знецінилася національна валюта. Відтак, ураховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе позов у частині збільшення розміру аліментів задовольнити. Разом з цим суд в важає за необхідне задовольнити позов лише у межах мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, визначеного статтею 182 СК (1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше за 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку), оскільки вимога про більший розмір позивачкою достатньо не обґрунтовано. Розв`язуючи позов у частині стягнення з відповідача неустойки за несплату аліментів, суд насамперед виходить з такого. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частин 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У відповідності з частинами 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За правилами, встановленими частиною 2 статті 77 ЦПК, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. Частиною 1 статті 196 СК визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Отже, з огляду на приведені норми процесуальним завданням позивачки було доведення належними, допустимими та достовірними доказами факту умисного (свідомого) ухилення відповідача від сплати аліментів, визначених заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 08.09.2010 року. Між тим, позивачкою ані при зверненні до суду, ані протягом розгляду справи не було надано суду жодних доказів, що свідчили би про обізнаність відповідача про ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів. При цьому відповідач у суді пояснював, що про заочний розгляд справи про стягнення аліментів повідомлений не був, копію рішення не отримував, жодних повідомлень (копій процесуальних рішень) від органів, відповідальних за примусове виконання судових рішень, не одержував. Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову у цій частині. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки пропорційно задоволеній частині позову підлягає стягненню компенсація її судових витрат у сумі 704,80 грн., а на користь держави судовий збір у такій же сумі. Решту судових витрат (у відхиленій частині позову) необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: partial