Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

19 травня 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 41370,62 грн. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 березня 2010 року між сторонами було укладено договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 04 серпня 2014 року відповідачу остаточно було встановлено кредитний ліміт в сумі 24280,00 грн. Позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором шляхом надання коштів відповідачу. Прийняті на себе зобов`язання відповідач не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість станом на 31 березня 2015 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 24270,67 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 13912,37 грн., заборгованість за пенею та комісією - 741,36 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) - 1946,22 грн., у загальному розмірі 41370,62 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23.07.2015 року позов було задоволено. 31 липня 2020 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за вищевказаним позовом, яка була задоволена ухвалою суду від 13 серпня 2020 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник надали заяву у якій підтримали свої заперечення у наданому відзиві на позов у якому просили суд застосувати позовну давність до боргу, що стягується, та відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.87-89). З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.03.2010 р. між сторонами по справі було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та, запропонованих АТ КБ «Приватбанк» «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою». Відповідач отримав кредитний ліміт, який пізніше було збільшено до 24280,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У подальшому розмір відсоткової ставки також збільшився до 32,4% річних. (а.с.5-8). Відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. За даними позивача станом на 31 березня 2015 року, відповідач має заборгованість яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 24270,67 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 13912,37 грн., заборгованість за пенею та комісією - 741,36 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) - 1946,22 грн., у загальному розмірі 41370,62 грн, яку просить стягнути у повному розмірі. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умов та правилами надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право змінювати тарифи та інші невід`ємні частини Договору. Відповідно до п. 2.1.1.5..5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди Банку. До винагороди банку відноситься сума процентів за користування кредитом, у тому числі за користування простроченим кредитом та овердрафтом, плата за випуск та обслуговування платіжної картки. Отже, факт укладення договору кредиту підтверджено наявною у справі копією заяви-анкети та Умов і правил надання банківських послуг та розмір заборгованості підтверджено розрахунком, доданим позивачем до позовної заяви, тому суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на таку обставину, як пропуск Банком строку позовної давності. За положеннями ст. ст. 256-258,261,266-267 ЦК України загальна позовна давність-строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, становить три роки, до вимог про стягнення неустойки таки строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленій сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Стаття 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів, пені та штрафів. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовується судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2891цс16, не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності погашення боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Картка діє в межах визначеного нею строку. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Позивачем не надано на запит суду довідки про дату видачі та строк дії кредитної картки (карток) відповідача, так само не надано витребуваного судом руху коштів за кредитним рахунком відповідача. Правила користування платіжною карткою є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Украдений договір визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту; за таким договором перебіг загальної позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України) Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Як вбачається з розрахунку суми боргу, змінювалась сума нарахованих відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом та залишок простроченої заборгованості по відсоткам, проте нарахування процентів позичальнику після спливу дії кредитного договору, що відповідає останньому місяцю на картці, не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12ц від 28.03.2018 року, де вмотивовано законодавчо врегульоване припинення нарахування процентів із закінченням строку дії кредитного договору і подальше право кредитора вимагати захисту свого суб`єктивного права шляхом пред`явлення вимог за ст. 625 ЦК України. Отже, з урахуванням недоведеності позивачем строку дії кредитної картки, суд приходить до висновку, що строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі сплив. Інших заперечень щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності від позивача не надходило. З цього приводу суд вважає за необхідним зазначити наступне. Згідно зі ст. 529 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Матеріали справи не містять даних щодо належного оформлення сторонами у справі письмової угоди щодо збільшення строку позовної давності до 50 років. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Крім того, суд погоджується із запереченнями представника відповідача щодо безпідставності для нарахування штрафних санкцій, оскільки відповідач [PERSON] постійно проживав, так і проживає у [ADDRESS] . Відповідно статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» «Із змінами, внесеними згідно із Законами № 189-VIII від 12.02.2015, №222-V111 від 02.03.2015, №911-V111 від 24.12.2015» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч.1 цього Розпорядження м. Костянтинівка Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку також включено м. Костянтинівка Донецької області. Оскільки на теперішній час м. Костянтинівка, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача і звільняють його від обов`язку по оплаті пені та штрафів на користь АТ КБ «Приватбанк», з урахуванням положень ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України, за період з квітня 2014 року. Враховуючи вищезазначені норми права, суд приходить до висновку про те, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, у зв`язку з цим є всі підстави для його застосування згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України і, відповідно, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed