Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

21.05.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій вказала, що їй на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є колишніми власниками цієї квартири, які залишилися в ній зареєстрованими. Позивач вказує, що в даній квартирі відповідачі не проживають, їх особистих речей в квартирі також немає. Крім цього, позивачка несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та утриманню квартири. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] особами, які втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Вони у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Але про причини неявки суд не сповістили. Від них не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, ознайомившись з думкою позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори та зареєстрованому 13.03.2013 року в Реєстраційній службі Артемівського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області належить квартира [ADDRESS]. (а. с. 8-11). Продавцями вказаної квартири є [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON]. Відповідно до довідки № 975 від 08.06.2015 року, виданої посадовими особами ПП «Вілс», [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які є колишніми власниками квартири, значаться зареєстрованими в квартирі, яка належить на праві власності [PERSON] та яка розташована за адресою: [ADDRESS]. (а. с. 23). Факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою також підтверджується відомостями відділу адресно-довідкового роботи ГУ ДМС України в Донецькій області. (а. с. 29-30). В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно тривалий час, а саме: з червня 2013 року за місцем своєї реєстрації не проживають. Вказана обставина підтверджується актом від 09.06.2015 року, складеним комісією ПП «Вілс». (а. с. 22). Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених строків провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідачів суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. Таким чином, сукупність наданих позивачем та досліджених судом доказів у достатній мірі підтверджують той факт, що вимоги позивача обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Беручи до уваги викладене,

Outcome: approved