Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

21 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням -житловим будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачі в вказаному житловому приміщенні не проживають більше шести місяців і втратили право на користування ним. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовні заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, не представили доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі статті 224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.6). Згідно довідки сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Миколаївській області від 24 лютого 2014 року відповідачі зареєстровані в спірному житловому будинку (а.с.19-25). Відповідачі, згідно довідки виконавчого комітету Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 24 жовтня 2013 року №1415, зареєстровані в спірному житловому будинку та не є родичами позивача. В спірному житловому будинку відповідачі ніколи не проживали та не проживають, не користуються даним житловим приміщенням, що об'єктивно підтверджується актом про непроживання (а.с.7). На думку суду, позивач помилково послався на норми матеріального права, що регулюють правовідносини користування жилим приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду, а саме на статті 71, 72 ЖК України. В судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок не має правового статусу державного або громадського житлового фонду, а відноситься до приватного житлового фонду, користування яким регламентується главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян лише відносно членів сім'ї власника. Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Главою 6 ЖК України не передбачено законодавчого врегулювання порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина. Однак, у відповідності до приписів статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право на житлове приміщення, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні. Ані норми ЦК України, ані норми ЖК України не регулюють цивільні відносини щодо порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина, особами, які не є членами сім'ї власника. Згідно приписів статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Отже, враховуючи відсутність правової норми, яка регулює спірні правовідносини, суд застосовує аналогію закону, зокрема положення частини 2 статті 405 ЦК України (як спеціальної норми). Враховуючі викладені обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт не проживання відповідачів в спірному будинку більше одного року без поважних причин і приходить до висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його повного задоволення.

Outcome: approved