Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

21.12.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 7313,36 грн. та судовий збір 487,20 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.05.2015р. [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ Lanos. держ. номер [NUMBER], у м. Харкові по пр. Перемоги. 58, допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Touareg держ. номер [NUMBER]. Вину [PERSON] у спричиненні ДТП визнано у постанові Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.06.2015р. у справі № 638/9566/15-п про вчинення адміністративного правопорушення. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія», яка виплатила йому відшкодування у розмірі 8429,20 грн. Дійсний розмір матеріальної шкоди завданої йому, відповідно до Звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця № 514/2015 від 04.12.2015р., складеного ФОП [PERSON] складає 15742,56 грн. На думку позивача відшкодуванню відповідачем підлягає: 15742.56 - 8429.20 = 7313,36 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 23.05.2015р. [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ Lanos. держ. номер [NUMBER], у м. Харкові по пр. Перемоги. 58, допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Touareg держ. номер [NUMBER]. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.06.2015р. у справі № 638/9566/15-п відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. (а.с. 23) Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На момент вчинення адміністративного правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у страхової компанії ТДВ «Міжнародна страхова компанія». ТДВ «Міжнародна страхова компанія» визнало зазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та визначило розмір страхового відшкодування в сумі 9429,20 грн. та за мінусом франшизи у розмірі 1000 грн. сума відшкодування визначена у розмірі 8429,20 грн. (а.с. 21). Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № № 514/2015 від 04.12.2015р., складеного ФОП [PERSON] матеріальний збиток, завданий йому, в результаті пошкодження автомобіля складає 15742,56 грн. (а.с. 5-9) Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У п.п. 14, 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має прав вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Правовий висновок Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування від 25.12.2013 передбачає, що у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). За положеннями ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Крім того, відповідно до правового висновку ВСУ в справі № 6-2808цс15, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України,\~\~з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 487,20 грн. Таким чином всього підлягає стягненню: матеріальний збиток у розмірі 7313,36 грн. + судовий збір у розмірі 487,20 грн. = 7800,56 грн.

Outcome: approved