Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~21 жовтня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Миколаївська область Жовтневий район с. Котлярове, вул. Миру, 82, в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], який помер 04.06.2005 року. В обґрунтування цих вимог вказувала, що після смерті її чоловіка залишилася спадщина, в тому числі у виді вищевказаного житлового будинку. Спадщину вона прийняла, проте оформити свої спадкові права на вказане майно позбавлена можливості у звязку із втратою оригіналу правовстановлюючого документу на будинок. За вказаного позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом за захистом своїх спадкових прав. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач Котляревська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок та просила справу розглянути за відсутності їх представника. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть 1-ФП № 010004 [PERSON] помер 04 червня 2005 року, про що виконавчим комітетом Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за №20 від 06 червня 2005 року (а.с. 12). За даними виконкому Котляревської сільської ради від 25 вересня 2015 року, на день відкриття спадщини із [PERSON] проживала та була зареєстрована лише його дружина позивачка по справі [PERSON] (а.с. 13). Стосунки між спадкодавцем та позивачкою як чоловіка та дружини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб від 26 червня 2008 року (а.с. 15). Підстави з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджується змістом листа нотаріуса Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 15.10.2015 року вих. № 1055/02/14, яким [PERSON] розяснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок у звязку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу щодо цього майна (а.с. 24). Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Належність житлового будинку № 82 по вул. Миру в с.Котлярове Жовтневого району Миколаївської області спадкодавцю [PERSON] підтверджується змістом досліджених в ході розгляду справи письмових доказів. Зокрема зі змісту договору купівлі-продажу від 25 липня 1979 року слідує що [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок в с.Котлярове Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 16). Згідно копії рішення виконкому Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 158 від 24 листопада 2005 року, було вирішено про оформлення права особистої власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Котлярове Жовтневого району Миколаївської області по вулиці Миру, 82 та видачу свідоцтва про право власності на імя [PERSON] (а.с. 18). В той же час, вказане рішення прийняте вже після смерті [PERSON] та лише підтверджує визнання органом місцевого самоврядування належність вищевказаного майна саме спадкодавцю. Єдиним правовстановлюючим документом щодо вищевказаного майна є вищевказаний договір купівлі-продажу від 1979 року. Дані погосподаської книги, а також відомості Котляревської сільської ради (а.с. 13, 26) щодо місця проживання та реєстрації спадкодавця свідчать, що вищевказана угода відбулася саме щодо спірного житлового будинку. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час укладення вищевказаного договору дарування, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією. Відповідно до ч.1 ст. 128 ЦК України (ред. 1963 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Враховуючи наведене, суд вважає, що на підставі договору купівлі-продажу від 1979 року [PERSON] набув права власності щодо вищевказаного житлового будинку, розташованого по вул. Миру 82 в с.Котлярове. Разом з тим, позивачка позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права щодо цього майна через втрату оригіналу правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як слідує з досліджених документів позивачкою вчинено належні дії з прийняття спадщини після смерті чоловіка. До складу цієї спадщини в тому числі увійшов вищевказаний житловий будинок, натомість через обставини, про які зазначено вище, позивачка позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене, на підставі ст. 16 ЦК України, суд вважає необхідним захистити спадкові права позивачки шляхом визнання за нею права власності щодо вищевказаного житлового будинку.

Outcome: approved