Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

20.09.2016 р. Балтським\~районним\~судом Одеської області прийнятий до свого провадження\~зазначений позов, який надійшов до суду з Котовського міськрайонного суду Одеської області. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10 квітня 2013 р. в с. Коси Котовського району Одеської області на його земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності відповідно до державного акта слідчими Котовського МВ, прокурором Котовської міжрайонної прокуратури та рибінспекторами були проведені слідчі дії, складені адміністративні протоколи, в результаті чого у нього вилучено 3 рибацькі сітки та 96 кг. риби товстолоба. 11 квітня 2013 р. слідчим Котовського СВ УМВС України в Одеській області [PERSON] у відношенні нього було внесено відомості в ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України. 11 квітня 2013 р. заступником Котовського міжрайонного прокурора Кузнєцовим С.В. у відношенні нього було внесено відомості в ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. 24 квітня 2013 р. слідчим Котовського СВ УМВС України в Одеській області [PERSON] по відношенню до нього в ЄРДР внесено відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. Починаючи з 11.04.13 р. для нього розпочався кошмар, бо з боку правоохоронних органів: Котовського МВ, Котовської міжрайонної прокуратури, яка здійснювала процесуальне керівництво у кримінальному провадженню, Західно-Чорноморского басейнового Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства (надалі Рибоохорона) почався чинитися на нього тиск, не зважаючи на те, що він не робив нічого протизаконного, а займався відповідно до Договору оренди водного обєкту від 30.10.10 р. лише розведенням та вирощуванням риби. Так слідчий Гук О.І., отримавши матеріали кримінального провадження за ч. 1 ст. 249 КК України у своє провадження чітко визначився та виніс 08.04.13 р. постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину, але дана постанова про закриття кримінального провадження за відсутністю в його діях складу злочину, була скасована, тиск на нього продовжувався, і йому слідчим Гуком О.І. було повідомлено 16.05.13 р. про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. За час досудового слідства, а також за цілеспрямованої підтримки рибоохорони та громадської організації «Оберіг», у нього на його земельній ділянці 10.04.13 р. та 23.04.13 р., без ухвал слідчого судді, слідчі Котовського РВ та прокурори Котовської міжрайонної прокуратури неодноразово проводили обшуки, складали адміністративні протоколи, вилучали рибу та сітки, втручалися у його господарську діяльність, вилучали знаряддя лову сітки. Він неодноразово викликався для дачі показів до слідчого Котовського РВ та доводив про те, що він не скоював жодного злочину, який йому інкримінували, та надавав слідчому необхідні докази того, що він взагалі не може нести будь-яку відповідальність за інкриміновані йому злочини, тому що він був орендарем, орендував водойму і мав право як орендар, виловлювати запущену та вирощену ним рибу, але ні слідчий, ні процесуальний керівник на надані ним покази та докази не реагували зовсім, а всупереч усьому 14.06.2013 р. повідомили про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 249 та ч. 2 ст. 342 КК України, які він не скоював. За час проведення досудового слідства, він через нервовий стрес, знаходився на лікуванні у Котовській міській лікарні з 20.05.13 р. по 04.06.13 р. Починаючи з 29.08.2013 р. і по 20.01.2014 р. в Котовському міськрайсуді Одеської області проводилися судові засідання по його кримінальній справі. 20.01.14 р. вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області його було виправдано у скоєнні злочинів за ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 249 КК України, а за ч. 2 ст. 342 КК України було засуджено до призначено покарання у виді штрафу у розмірі 120 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.05.14 р. вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.14 р. відносно [PERSON] в частині засудження за ч. 2 ст. 342 КК України скасовано, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України за відсутністю в діянні [PERSON] складу злочину. 06.11.2014 р. у Вищому Спеціалізованому Суді України розглядалася дана справа. На початку судового розгляду справи, прокурор прокуратури України відмовився підтримувати касаційну скаргу Котовської міжрайонної прокуратури, мотивуючи тим, що в діях [PERSON] не має складу інкримінованих йому злочинів. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 06.11.2014 р. ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13.05.14 р. було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження щодо нього у суді апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.05.15 р. скасовано вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.14 р. відносно [PERSON] в частині його засудження за ч. 2 ст. 342 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, за відсутністю в діянні [PERSON] складу вказаного кримінального правопорушення. Починаючи з 11.04.13 р. і до винесення ухвали апеляційним судом Одеської області від 22.05.15 р., він був вимушений залишати роботу, свої справи та вчасно являтися на виклики до слідчого Котовського РВ, ходити на судові засідання до суду м. Котовська, виїздити на судові засідання до Вищого Спеціалізованого Суду України та до Одеського апеляційного суду Одеської області, щоб довести про те, що він жодного злочину не скоював. Так, у апеляційному суді Одеської області відбулися судові засідання за його участі, адвоката [PERSON] та свідка [PERSON] 08.04.14 р., 29.04.14 р., 13.05.14 р., у Вищому Спеціалізованому Суді України судове засідання відбулося:- 06.11.14 р., в апеляційному суді Одеської області судові засідання відбулися: - 22.12.14 р., 12.01.15 р., 05.02.15 р., 18.02.15 р., 05.03.15 р., 12.03.15 р., 01.04.15 р., 15.04.15 р., 22.05.15 р. За явку до апеляційного суду Одеської області та Вищого Спеціалізованого Суду України ним були сплачені кошти на придбання залізничних квитків та Паливно мастильних матеріалів всього в розмірі 3501.62 грн., також були витрачені кошти у сумі 12.70 грн. на поштові відправлення. Вироком суду від 20.01.2014 р. йому повернуто вилучені у нього: 3 сітки, 255 кг. товстолоба вартістю 8670 грн., але до цього часу вказані речі йому не повернуті, бо рибу було здано за актом приймання передачі безкоштовно отриманої риби від 14.04.13 р. до Любашівської лікарні, а сітки утримуються в смт. Любашівка за актом приймання передачі № 8 від 15.04.2013 р. та йому не видаються, не зважаючи на його неодноразові запити та претензії, а тому вважає, що йому повинна бути відшкодована вартість вилученого майна: -255 кг. товстолоба, вартістю 8670 грн.; -3 наріжних сіток (білого кольору) довжиною 100 м. висотою 5 м. ячією - 80 мм вартістю по 3668 грн. кожна на загальну суму 11004 грн., а всього на суму 19674 грн. У звязку з перебуванням під слідством з 11.04.13 р. по 22.05.15 р. йому була нанесена величезна моральна шкода, оскільки: у відношенні нього було внесено до ЄРДР три повідомлення про скоєні злочини; 11.04.14 р. та 24.04.14 р. проводилися обшуки на базі в с. Коси; були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 4 ст. 85 КУпАП; увесь цей час він був вимушений доводити своїм родичам, односельчанам та знайомим про те, що він не скоював жодного з злочинів, а на законних підставах займався підприємницькою діяльністю та вирощував і виловлював рибу; він неодноразово знаходився на лікуванні, у звязку з тим, що хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ступеню; була суттєво порушена його репутація серед громадян села та підприємців міста, з якими він співпрацював по вирощуванню та продажу риби, бо багато клієнтів перестали купувати у нього рибу, боячись переслідування з боку правоохоронних органів та рибінспекції. Відповідно до Висновку судової психологічної експертизи № 64 від 30.06.2016 р. за результатами психологічного обстеження [PERSON] було встановлено наступне: що глибина його моральних страждань відповідає середнім показникам, тобто під час травмуючих подій він не переживав значну душевну біль, або суттєві фізичні страждання, але підекспертний тривалий час відчував тривогу, страх, горе, обурення та приниження, які мали руйнівну силу для його повноцінного соціального, фізичного та психологічного функціонування. При цьому немайнові втрати підекспертного не є непоправними та можуть минути через деякий час після отримання компенсації. Таким чином, враховуючи позицію підекспертного відносно суми відшкодування його моральних страждань, обставини справи та особливості конкретного випадку, експерт вважає, що сума грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених [PERSON] складає від 75\~000 грн. до 200\~000 грн., в залежності від ступеню провини заподіювачів шкоди та обсягу порушених прав підекспертного, як людини та громадянина України. З врахуванням вищевказаних обставин він вважає, що саме через незаконні та злочинні дії з боку правоохоронних органів йому була нанесена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 200\~000 грн. Що стосується судових витрат, то ним з адвокатом [PERSON] був укладений Договір № 2 від 15.06.2013 р. про надання правової допомоги у кримінальній справі за підозрою [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 249 та ч. 2 ст. 342 КК України. На протязі 2013-2015 років він надавав позивачу правову допомогу по кримінальному провадженню. За результатами наданої допомоги у відношенні [PERSON] був винесений виправдувальний вирок по кримінальному провадженню. Відповідно до п. 1.1. додатку № 1 до Договору № 2 від 15.06.2013 р. за надання правової допомоги по кримінальному провадженню та у разі винесення виправдувального вироку «Клієнт» сплачує «Адвокату» 25\~000 грн. Адвокат свою роботу виконав у повному обсязі, добився винесення виправдувального вироку, і за проведену роботу він по Квитанції № 80 від 26.09.2016 р. сплатив на рахунок адвоката кошти у сумі 25\~000 грн., які просить стягнути на його користь. Також 27.10.2015 р. ним був укладений Договір № 21 про надання правової допомоги у правовідносинах, які виникли між ним та правоохоронними органами щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди у звязку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Відповідно до п. 1.1. Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 21 від 27.10.2015 р. він сплатив по Квитанції № 81 від 26.09.2016 р. кошти у сумі 5000 грн., які також просить стягнути на його користь. Під час розгляду цивільної справи ним було заявлено клопотання на проведення судової психологічної експертизи та було сплачено по квитанції від 19.02.2016 р. кошти у сумі - 3548.16 грн. Крім цих витрат ним були сплачені кошти за оплату послуг банку в сумі 300 грн., які також просить стягнути на його користь. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав\~і просив задовольнити його в повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України на виклики суду не з`явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений завчасно та у встановлений законом спосіб. Представник притягнутої до участі у справі в якості відповідача прокуратури Одеської області\~прокурор Котовської місцевої прокуратури\~[PERSON], що діяла за дорученням, в судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що [PERSON] перебував під слідством і судом з 15.08.2013 року по\~\~22.05.2015 р. Тому сума моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, є значно завищеною та необґрунтованою\~належними та допустимими доказами, через що стягненню\~\~в такому розмірі\~\~не підлягає. Наведені обставини є підставою для проведення відповідних розрахунків з урахуванням тих негативних наслідків, які настали у результаті незаконних дій правоохоронних органів. Проте [PERSON] не подано доказів та не наведено відповідних розрахунків заподіяння йому моральної шкоди саме у сумі 200 тис. грн. Єдиним обгрунтуванням моральної шкоди позивачем зазначено висновок судової психологічної експертизи, з якого вбачається, що сума грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених [PERSON] складає від 75000 грн. до 200000 грн., в залежності від ступеню провини заподіювачів шкоди та обсягу порушених прав підекспертного. Але оцінюючи в грошовому еквіваленті моральні страждання [PERSON] експерт вийшов за межі спеціальних знань та вдався до з`ясування питань права, оскільки розмір моральної шкоди визначається виключно судом. За таких обставин висновок експерта у справі слід оцінювати критично. Сума моральної шкоди має становити не менше 29000 грн. (за кожний місяць перебування під слідством 1450 грн. х 20 місяців), на відшкодування якої і вправі претендувати позивач. Позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на проїзд, оплату поштових відправлень й послуг у сумі 3814,32 грн. є необгрунтованою, оскільки не є шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України, а є витратами, які були сплачені під час розгляду кримінального провадження в порядку КПК України, і згідно з вимогами ЦПК України не відшкодовується. Крім того, зазначені витрати не відносяться до витрат, передбачених ст. 79 ЦПК України. Крім того, належними та допустимими доказами позивачем не доведено вимогу про стягнення матеріальної шкоди у вигляді правової допомоги адвоката у зв`язку із розглядом кримінального провадження та цивільної справи, проведення судової психологічної експертизи у сумі 33548,16 грн. Представник Головного Управління Національної поліції в Одеській області будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не надіславши до суду письмового заперечення або відгуку. Представник Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в судове засідання не з`явився, але надіслав заперечення на позов посилаючист на те, що [PERSON] вже звертався з аналогічними позовними вимогами до суду ще в 2013 р. та 04.09.2014 р. господарським судом Одеської області було винесено рішення, згідно якого позовні вимоги позивача задоволено. Вказане рішення суду на сьогоднішній день виконано у повному обсязі. Тобто згідно об`єму позовних вимог позивача, котрі він заявляє до Західно-Чорноморської рибоохорони в частині відшкодування вартості незаконно вилучених сіток та риби, це питання на сьогоднішній день повністю закрито та вимоги повністю задоволені. Відповідач ніяким чином, згідно його компетенції, не був стороною кримінального провадження ні на стадії досудового розслідування, ні на стадії судового провадження, та не може нести ніяку ні матеріальну ні моральну відповідальність за незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності в рамках ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилається позивач в обгрунтування своїх вимог. Крім того, позивачем не конкретизовано, в чому саме виявилися незаконні дії Західно-Чорноморської рибоохорони по відношенню до нього, в контексті перелічених їм нормативних актів, що призвели до нанесення матеріальної та моральної шкоди. З приводу необхідності стягнення витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, позивачем не надані допустимі докази, так як немає ніяких підтверджень того, що вказані грошові кошти були витрачені саме за явку до апеляційного суду, та саме позивачем [PERSON] З огляду на вищевикладене просив справу розглянути у відсутності представника та у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] як свідок суду пояснив, що з 2005 року він почав займатися господарською діяльністю. В 2010 році був переукладений договір і всі документи були зроблені на нього. Для вирішення питання по вилову риби він був на прийомі в прокуратурі, у нього вимагали гроші. Після вищеописаних подій від нього відвернулися підприємці і люди, потікали всі працівники. З 2015 року він перестав займатися підприємницькою діяльністю. Він наполягав на тому, що пройшов ад і 200 тис. грн. це ще маленька сума за вказані неправомірні дії слідчих і прокурорів відносно нього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач являється її чоловіком. Через вказані події в нього постійно підвищувався тиск, він вживав багато заспокійливих таблеток. Кожного дня він нервував, нічим більше не займався, крім походів до суду. Міг вночі прокинутися і побігти з собакою до лісу. Зайняття чоловіком господарською діяльністью для їхньої сім`ї було єдиним заробітком, тому у них почалися проблеми і сварки. Відвернулись від них покупці, коли дізналися, що порушено кримінальне провадження. Зараз чоловік на пенсії та в нього поганий стан здоров`я. Він нервовий, морально йому зараз тяжко. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2013 році, точної дати він не пам`ятає, він перебував на робочому місці з [PERSON], як приїхали працівники рибоохорони та забрали рибу і сітки. Після цих подій перестали їздити клієнти та купувати рибу, він не міг виплачувати працівникам заробітну плату. В 2015 році він пішов від [PERSON] Вислухавши представника позивача, представника прокуратури Одеської області, проаналізувавши письмове заперечення Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства,\~заслухавши свідків,\~дослідивши матеріали справи, суд вважає,\~що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Як зазначено у\~ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1)незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру\~у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Судом безспірно установлено, що 16.05.2013 року [PERSON] було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 249 ч. 1 КК України (а.с. 252) та 14.06.2013 року йому було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 249 ч. 1 та ч. 2 і ст. 342 ч. 2 КК України (а.с. 253-254). 15.08.2013 р. позивачу було\~\~пред`явлено обвинувачення за\~ст. 249 ч. 1 та ч. 2 і ст. 342 ч. 2 КК України (а.с. 258-259). 20.01.14 р. вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області його було виправдано у скоєнні злочинів за ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 249 КК України, а за ч. 2 ст. 342 КК України було засуджено до призначено покарання у виді штрафу у розмірі 120 неоподаткованих мінімумів доходів громадян\~(а.с. 13-14). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.05.14 р. вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.14 р. відносно [PERSON] в частині засудження за ч. 2 ст. 342 КК України скасовано, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України за відсутністю в діянні [PERSON] складу злочину. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 06.11.2014 р. ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13.05.14 р. було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження щодо нього у суді апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.05.15 р. скасовано вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.14 р. відносно [PERSON] в частині його засудження за ч. 2 ст. 342 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, за відсутністю в діянні [PERSON] складу вказаного кримінального правопорушення\~(а.с.\~15-18). Згідно зі\~ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадках: 2)закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального\~правопорушення,\~відсутністю\~у\~діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Таким чином, згідно з вимогами\~закону\~підлягає відшкодуванню моральна шкода, причинена позивачу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тобто з\~моменту пред`явлення обвинувачення\~до\~моменту закриття кримінального провадження\~\~у зв`язку з відсутністю в діях\~\~позивача складу кримінального правопорушення. В силу\~ст. 1176 ЦК України\~підлягає відшкодуванню зокрема шкода, завдана внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідно до п. 14\~ст. 3 КПК України\~притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається\~з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно з\~ч. 5\~ст. 4 вказаного Закону\~відшкодування моральної шкоди провадиться у разі,\~коли\~незаконні\~дії\~органів,\~що\~здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної\~втрати\~громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено\~у ч. 6 вказаної статті, моральною\~шкодою\~визнаються\~страждання,\~заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу,\~що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до\~ст. 13 цього ж Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час\~перебування\~під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної, що діють на час розгляду справи. Суд\~\~вважає, що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності\~\~йому була\~\~причинена моральна шкода, яка виразилась\~в переживаннях з\~\~приводу можливого\~засудження, порушення\~його\~нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиллях для організації свого життя.\~\~ Разом з тим, проаналізуваши медичні документи про стан здоров`я позивача суд дійшов висновку, що позивачем не доведений причинний зв`язок між\~\~притягненням його до кримінальної відповідальності та його станом здоров`я. При визначенні розміру моральної шкоди, яку належить стягнути з держави на користь позивача, суд виходить з розміру мінімальної заробітної плати, яка\~\~встановлена на момент розгляду справи, а саме 3200 грн., а також враховує те, що відшкодуванню підлягає шкода причинена\~в період з 16.05.2013 р. по 22.05.2015 р., тобто 24 місяці. Суд також виходить з того, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. З врахуванням зазначеного, суд вважає, що грошова сума у розмірі 76800 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду. Суд не погоджується з позицією представника\~рибоохорони про те, що позивачу вже виплачені кошти за вилучену рибу та сітки і в позові необхідно відмовити, оскільки відповідно до рішення господарського суду Одеської області від 04.09.14 р. з Рибоохорони на користь позивача були стягнуті кошти за вилучення у нього в 2011 р. 1300 кг. риби, 3 сіток, послуг адвоката та судового збору на загальну суму 46\~194.15 грн. (а.с. 65-73), а у даному провадженні розглядаються позовні вимоги про стягнення коштів за рибу та сіток, які мали місце у квітні місяці 2013 р. Однак в частині даних вимог слід відмовити з огляду на наступне. Враховуючи, що згідно з ч. 1\~ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках,\~передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5\~ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Як зазначалось вище, позивач звертався з приводу повернення вилученого майна, однак майно йому повернуто не було. Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позивач має право на відшкодування шкоди за вилучене майно, оскільки вилучене майно не було повернуто, місце перебування майна невідоме. Якщо вказане майно було вилучено органами досудового розслідування і визнана було речовими доказами, то завдана з цього приводу шкода, підлягає відшкодуванню шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача, отже у наведеній частині позовних вимог, позов задоволенню не підлягає. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зокрема, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду;\~\~витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (ч. 3\~ст. 79 ЦПК України). Суд приймає до уваги, що в період розгляду справи позивачем понесені судові витрати, які підтверджуються білетами проїзду до судових установ (а.с. 19-28), крім витрат за 19.02.2015 року, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Не підлягає стягненню сума у розмірі 874,50 грн., що підтверджуються квитанціями від 12.01.2015 року (а.с. 29) вартість заправки автомобіля бензином, оскільки із даних квитанцій не вбачається, що саме позивач поніс дані витрати та не доведено, що саме таку кількість бензину фактично було витрачено. Тому згідно п. 3 ч. 2\~ст. 79 ЦПК України витрати, пов'язані з явкою до суду підлягають стягненню на користь позивача в розмірі 2527,26 грн. Згідно розрахункової\~квитанції від 19.02.2016 року\~позивачем сплачено 3548,16 грн.\~за проведення судової психологічної експертизи (а.с. 164). Тому, витрати щодо проведення експертизи у розмірі 3548,16 грн., підлягають стягненню на користь позивача. Не відноситься до судових витрат комісія банку за прийом платежу у розмірі 300 грн., у зв'язку з чим суд відмовляє у стягненні вказаної суми. З розрахунку наданої юридичної допомоги за договором № 21 від 27.10.2015 року, слідує, що позивач сплатив адвокату 5000 грн., що підтверджується квитанцією № 81 від 26.09.2016 року (а.с. 162). З оглянутого в судовому засіданні договору № 2 від 15.06.2013 року вбачається, що позивач сплатив адвокату 25000 грн. гонорару за захист його інтересів на досудовому слідстві, що підтверджується квитанцією № 80 від 26.09.2016 року (а.с. 160). Отже витрати [PERSON] на правову допомогу в сумі 25000 грн. і в сумі 5000 грн. в національних судах і на досудовому слідстві підлягають відшкодуванню. Таким чином, позовні вимоги в цій частині належить задовольнити в повному обсязі. Суд також не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування витрат на пересилання касаційної скарги в сумі 12,70 грн., оскільки вони не є\~майновими збитками по справі. Положеннями\~Закону України № 266/94-ВР\~та\~ст. 1176 ЦК України\~визначені підстави відшкодування матеріальної шкоди з правовідносин, які є предметом розгляду справи. Однак зазначені норми не містять підстав для стягнення поштових витрат, як матеріальної шкоди завданою позивачу діями відповідачів. Не відносяться зазначені витрати, відповідно до положень\~ст. 79 ЦПК України, до судових витрат, і відповідно не підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони. Перелік витрат, пов'язаних з розглядом справи, визначений ч. 3\~ст. 79 ЦПК України\~є виключним. Тому інші фактичні витрати учасників процесу, не передбачені у зазначеній статті, до складу витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, витрати з оплати поштових відправлень, не відносяться. На підставі викладеного,

Outcome: partial