Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

19 січня 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини. 10 квітня 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації - про розірвання договору та визначення місця проживання дитини. 1.Короткий зміст позовних вимог: 1.1. Позовні вимоги [PERSON]: З квітня 2011 року по січень 2017 року він перебував з відповідачем - [PERSON], у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2017 року по справі № 536/1993/16-ц. Під час вказаного шлюбу у них народилася дитина - [PERSON], [INFO], який за згодою сторін залишився проживати з матірю - [PERSON] Відповідно до довідки виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла- садок) комбінованого типу № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області малолітня дитина [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад з 01.09.2015 року. [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], а фактично проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 14.11.2017 року та свідчення сусідів, [PERSON] з дитиною тривалий час не проживає, не цікавиться його вихованням, не підтримує його матеріально. З його боку для виховання, розвитку, проживання та утримання сина створено всі необхідні умови. До дитячого садочку сина приводить і забирає він, іноді громадянка [PERSON] (баба з боку матері). Більше року син проживає з ним за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, село Ройове, вулиця Польова, будинок 12. Він на цей час має власний бізнес, у нього є вільний час для того щоб відводити дитину до дошкільного закладу, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Має стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Проживає у будинку з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Є в наявності обладнана кімната для дитини, щоб син міг мати здоровий сон, навчатися, гратися. Він має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не взмозі. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином. Спиртними напоями він не зловживає, не палить, за місцем роботи та проживання характеризуться позитивно, добре відноситься до сина. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким: \~ \~ \~ \~- визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з ним. 1.2. Позовні вимоги [PERSON]: Приводом для звернення [PERSON] з позовом про визначення місця проживання дитини, було нібито не виконання з її боку батьківських обовязків, не підтримання стосунків з дитиною та не виконання обовязків з матеріального утримання дитини. [PERSON]\~навмисно було приховано той факт, що між ними 23 грудня 2016 року було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] Відповідно до умов вищезазначеного договору, вони домовились про спільне піклування та забезпечення дитини та про проживання дитини з батьками почергово, протягом семи днів. \~ \~ \~ \~Умови вищезазначеного договору виконувались ними в повному обсязі та претензій один до одного вони не мали. В зв'язку із можливістю отримання прибутку та відкриття власного бізнесу вона мала на меті виїхати до Польщі за договором та повідомила [PERSON] про свої наміри. В спілкуванні з [PERSON] вони дійшли згоди, що вона виїде до Польщі з метою отримання прибутків та подальшої можливості утримувати дитину з власного бізнесу. [PERSON] не заперечував на її пропозиції та вони домовились, що на цей час дитина буде разом із батьком та її матірю почергово, та вона буде надсилати грошові кошти на утримання дитини. Жодних претензій з цих питань у [PERSON] не було та їх домовленість відповідала вимогам нотаріально посвідченого Договору між ними. З вересня 2017 року по 31 січня 2018 року вона працювала в Польщі, що підтверджується договорами та постійно надсилала кошти на дитину і спілкувалась з сином через засоби звязку. Її мати доглядала за дитиною та отримувала грошові кошти від неї, дитина постійно з нею спілкувалась. Від своїх батьківських обовязків вона жодним чином не відмовлялась та не уникала їх виконання. В цей період часу, [PERSON], приховуючи існування нотаріально посвідченого договору та домовленостей про її тимчасовий виїзд за кордон, скориставшись ситуацією та звернувся до органів опіки та піклування і повідомив, що вона уникає обовязків по вихованню дитини та покинула дитину на нього, що не відповідає дійсності. Повернувшись з Польщі вона дізналась, що не попереджаючи її, [PERSON] звернувся до суду про визначення місця проживання сина разом з ним. На даний час дитина проживає разом з нею та періодично з [PERSON], вона повністю виконує свої батьківські обовязки, піклується про дитину, матеріально її забезпечує самостійно, на зароблені грошові кошти зареєструвала власний бізнес, має можливість самостійно забезпечувати свого сина, для якого за місцем її проживання створені всі належні умови та дитина забезпечена всім необхідним \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: \~ \~ \~ \~- відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини; - розірвати договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 23 грудня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] і встановити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON]; - стягнути на її користь судові витрати. 2.Позиції сторін щодо предмету спору: 27 квітня 2018 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] Свою заяву обґрунтовував зокрема тим, що він не приховував від суду того факту що між ними був укладений договір 23 грудня 2016 року, що до здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Цей догорів був ініційований ним для підписання з метою спонукати матір дитини до участі у вихованні сина, оскільки вона не брала участі у його вихованні. [PERSON] не виконувала жодного з умов договору, а потім взагалі поїхала з країни. Про те, що вона відїжджає з країни, йому стало відомо від неї за один день до відїзду. Факт не заявлення ним письмових претензій щодо виконання [PERSON] договору від 23.12.2016 року не може бути доказом належного виконання ним цього договору. В будинку, де зареєстрована відповідач, проживають її батьки з їх не повнолітньою донькою. Будинок за адресою в с. Ройове, вул. Крюківська, 10 складається з трьох жилих кімнат (одна з яких прохідна). В двох ізольованих кімнатах проживають батьки [PERSON] та їх донька. Тобто умов для проживання їхнього сина за адресою проживання [PERSON] немає, він не зможе в таких умовах нормально розвиватись, а тим більше навчатись, коли піде до школи. Він ніколи не перешкоджав, не перешкоджає та не планує перешкоджати виконувати матері свої материнські обовязки, ніколи не перешкоджав їх зустрічам, або перебуванню сина з матірю. В даній справі істотними (винятковими) обставинами, які повинні бути прийняті до уваги при визначенні за ним місця проживання сина, є такі обставини: - наявність умов для проживання сина в його будинку в с. Ройове по вул. Польова, буд. 12. В цьому будинку у сина є окрема кімната. Крім того, він є власником будинку по вул. Польова, буд. 8 в с. Ройове, та є власником двох земельних ділянок; - фактичне проживання сина з ним тривалий час, а конкретно - весь час після їх розлучення (25.01.2017 року), за винятком випадків, коли [PERSON] забирала сина на один-два дні у зручний для неї час; - піврічна відсутність контакту [PERSON] із сином; На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким: - відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічної позовної заяви про розірвання договору та визначення місця проживання дитини та задовольнити його позовну заяву про визначення місця проживання малолітньої дитини. 3.Позиція суду: Відповідно до основних положень про докази, закріплених у ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 3.1. Неоспорювані сторонами обставини справи: З квітня 2011 року по січень 2017 року [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2017 року по справі № 536/1993/16-ц. Під час вказаного шлюбу у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. 23 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини серії НВІ 981377 зареєстрований в реєстрі за № 2235. Відповідно до п 1.3. умов цього договору, [PERSON] та [PERSON] визначили почергове місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з кожним із батьків в такому поряду: - протягом 7 календарних днів, з пятниці по четвер включно, дитина проживатиме разом із матірю за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Ройове, вул. Крюківська, буд.10; - протягом наступних 7 календарних днів, з пятниці по четвер включно, дитина проживатиме разом із батьком за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Ройове, вул. Польова, буд.12. 3.1. Позиція суду щодо визначення місця проживання дитини [PERSON]: [PERSON] разом з позовною заявою надав суду висновок комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 22.12.2017 року (а.с.18), відповідно до якого вважали за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], [INFO] за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Ройове, вул. Польова, буд.12. По-перше, суд вважає необхідним зазначити те, що даний висновок не є допустимим доказом з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року про «Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», цей Порядок визначає механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини. В той час, відповідно до п.72 цього порядку зокрема встановлено, що після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Відповідно до ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обовязковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Тобто, з вищевикладеного вбачається, що лише орган опіки та піклування наділений повноваженнями на прийняття відповідного рішення, а тому комісія з питань захисту прав дитини, яка склала вищевказаний висновок не є уповноваженим субєктом на такі дії. 31 травня 2018 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області постановлено ухвалу про задоволення клопотання [PERSON] про витребування від Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області висновку про доцільність проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з матірю. 30 листопада 2018 року під час судового засідання, представник органу опіки та піклування [PERSON] надала суду два висновки органу опіки та піклування: 1) Висновок органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації від 26 грудня 2017 року № 1-53/523, відповідно до якого вважали за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], [INFO] за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Ройове, вул. Польова, буд.12. Також суду надано акт обстеження умов проживання дитини [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] від 08.11.2018 року, складений представником служби у справах дітей Кременчуцької РДА, відповідно до якого, умови проживання для дитини за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Ройове, вул. Польова, буд.12, є задовільними: кімнати просторі та світлі, облаштовані необхідними сучасними меблями та електро-приладами. Для виховання та розвитку створені необхідні умови для розвитку дитини. Суд звертає увагу, що акт обстеження житлових умов складений 08 листопада 2018 року, в той час, висновок органу опіки та піклування складений 26 грудня 2017 року, тобто майже через рік, тобто не зрозумілим для суду є те, яким чином акт проживання стосується висновку, складений майже рік тому. 2) Висновок органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації від 27 листопада 2018 року № 562/1-53, відповідно до якого вважали за недоцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], [INFO]. Також суду надано акт обстеження умов проживання дитини [PERSON] за місцем проживання матері [PERSON] від 30.10.2018 року, за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Ройове, вул. Крюківська, буд.10, відповідно до якого, кімната де проживає [PERSON] разом з дитиною має диван, два крісла, телевізор та піаніно. Дитячого одягу та іграшок в кімнаті не було. На подвірї облаштовано дитячий майданчик. Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. По-перше, суд вважає необхідним надати оцінку вказаному акту, а саме: Відповідно до п.72 постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року про «Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», визначено, що саме працівник служби у справах дітей уповноважений на перевірку та складання відповідного акту за результатами відповідної перевірки. В той час, з зазначеного акту вбачається, що його склала комісія в складі «[PERSON] фахівця із соціальної роботи Кременчуцького районного центру для сімї, дітей та молоді, та [PERSON] працівника сільської ради», тобто в даному випадку неуповноваженими законом на те особами. Так, дійсно, працівник служби у справах дітей, має право звернутися до фахівця із соціальної роботи, але виключного для того, щоб провести оцінку потреб сімї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обовязки з виховання дитини та догляду за нею. Навіть, якщо уявити, що саме в такому порядку було залучено фахівця із соцальної роботи, то з цього акту не вбачається проведення оцінки потреб сімї, тобто взагалі не зазначено що сімя потребує, що мається і що відсутнє, для встановлення спроможності матері виконувати обовязки з виховання дитини та догляду за нею. Не зважаючи на це, відповідно до п.72 порядку, визначено, що під час розвязання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обовязків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9. Суд звертає увагу, що складений акт не відповідає вимогам акту згідно з додатком 9. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоровя дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Як вже зазначалось вище, після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Наданий висновок про недоцільність проживання дитини разом з матірю взагалі не дає змоги встановити будь-які обставини, на підставі чого визначено таку недоцільність. Не вбачається з даного висновку жодної інформації про ставлення матері до виконання батьківської обовязків, особиста прихильність дитини до матері, та інші вагомі обставини. Не надано жодного доказу в обґрунтування вказаного висновку. Відповідно до ч.2 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, підсумовуючи вищезазначене, суд при вирішені цього спору, не бере до уваги надані службою у справах дітей Кременчуцької РДА висновки про визначення місця проживання дитини. Під час судового розгляду встановлено, та не заперечується [PERSON], що під час перебування [PERSON] за кордоном, дитина проживала періодичного як і з ним, так і з батьками [PERSON] Після повернення [PERSON] із-за кордону, дитина проживала у порядку, визначеному у договорі, тобто потижнево. Не заперечується сторонами і той факт, що вони ніколи не перешкоджали один одному у прийнятті участі у вихованні дитини відповідно до укладеного договору, та ніколи не було між ними суперечок з цього приводу. В судовому засіданні, за участю дитячого психолога та представника служби у справах дітей допитано малолітнього сина [PERSON], який, на переконання суду, показав, що однаково ставиться до батьків, не надаючи при цьому перевагу одному із них. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постановою, прийнятою 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18), акцентував своє рішення на пріоритеті найкращих інтересів дитини, навівши аргументацію щодо дискримінаційного підґрунтя, на якому базується підхід до можливості розлучення дитини з матірю лише за виняткових обставин, про що зазначено в принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка не є юридично обовязковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції ООН про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обовязковим міжнародним договором. Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Верховний Суд, врахувавши положення ст. 51 Конституції України, статтей 7, 157 СК України, а також рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутні будь-які вагомі обставини для визначення місця проживання дитини з одним із батьків. 3.2. Позиція суду щодо розірвання договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини: [PERSON] заявила позовну вимогу щодо розірвання договору від 23 грудня 2016 року, щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладеного між нею та [PERSON], при цьому жодним чином не обґрунтувала підстави для його розірвання. Взагалі нічого не зазначила з цього приводу. Не зважаючи на це, суд вважає необхідним надати оцінку даній вимозі. Так, відповідно до п.4.2 цього договору, кожна сторона зобовязується виконувати обовязки, покладені на неї цим Договором, та сприяти іншій стороні у виконанні її обовязків. Відповідно до п.4.4 цього договору, за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким самим шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між Сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку. Отже, відповідно до п.4.4. договору визначено, що договір може бути розірвано в судовому порядку виключно у разі відсутності домовленості між сторонами з приводу змін умов договору, доповнень до договору, тощо. Як вже зазначалось вище, після повернення [PERSON] із-за кордону, дитина проживала у порядку, визначеному у договорі, тобто потижнево. Не заперечувалось сторонами і той факт, що вони ніколи не перешкоджали один одному у прийнятті участі у вихованні дитини відповідно до укладеного договору, та ніколи не було між ними суперечок з цього приводу. Тобто не порушували умови договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що така вимога є необґрунтованою, підстави для розірвання договору відсутні, а тому така вимога не підлягає задоволенню. 4. Висновки за результатом розгляду справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] обидва належним чином виконуються свої батьківські обовязки щодо дитини [PERSON], [INFO], забезпечуючи її розвиток в безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Забезпечують дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Дитина поважає і любить обох батьків однаково, не ставить в пріоритеті когось з них, а тому визначити місце проживання з одним із батьків буде суперечити інтересам дитини, в той час при вирішення такого питання головним є пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків. Крім цього, 23 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини серії НВІ 981377 зареєстрований в реєстрі за № 2235. Відповідно до п 1.3. умов цього договору, [PERSON] та [PERSON] визначили почергове місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з кожним із батьків в такому поряду: - протягом 7 календарних днів, з пятниці по четвер включно, дитина проживатиме разом із матірю за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Ройове, вул. Крюківська, буд.10; - протягом наступних 7 календарних днів, з пятниці по четвер включно, дитина проживатиме разом із батьком за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Ройове, вул. Польова, буд.12. Тобто, в даному договорі визначено однакові умови щодо здійснення батьківських прав, а тому суд вважає, що таке врегулювання спору є найкращим для забезпечення прав та інтересів дитини, підстав для розірвання такого договору на час розгляду справи відсутні, а тому його розірвання є неможливим, а його дія буде забезпечувати рівні права та обовязки батьків в інтересах дитини.

Outcome: dismissed