Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

21 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Полтавського головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» про зняття арешту з нерухомого майна. В позовній заяві посилався на те, що в 2008 році він уклав кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Київського районного суду м. Полтави з нього на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором. Постановою Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 14.09.2010 року на підставі судового наказу №2н-266/08 від 18.04.2008 року було відкрите виконавче провадження №21370901. З метою забезпечення виконання рішення суду, Київський ВДВС Полтавського МУЮ було накладено арешт на майно боржника, тобто на квартиру [ADDRESS], яка належить йому. Після узгодження всіх правових питань і сплати ними заборгованості , банк видав йому довідку про те, що у нього заборгованість відсутня. На даний час існування заходів забезпечення позову є недоцільним, оскільки кредиторські вимоги виконані в повному обсязі, а перебування майна під арештом обмежує його права щодо реалізації своїх прав. Просив зняти арешт з квартири [ADDRESS] і належить [PERSON] на праві власності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач, належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, в судове засідання представника не направив. Третя особа, належним чином повідомлена про день і час розгляду справи, представника в судове засідання не направила, надавши суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачата третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що постановою державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 14 вересня 2010 року відкрито виконавче провадження №21370901 з виконання судового наказу №2н-266/08, виданого 18.04.2008 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу на загальну суду 7 147, 22 грн. Згідно акту вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.01.2014 року, проведено знищення виконавчого провадження з виконання судового наказу №2н/266/08, виданого 18.04.2009 року Київським районим судом м. Полтави, архівний номер 6081/10. Однак, з матеріалів виконавчого провадження №21370901, які знаходяться в єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, вбачається, що постановою державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 09 березня 2011 року судовий наказ №2н-266/08, виданий 18.04.2008 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу на загальну суду 7 147, 22 грн. повернутий стягувачу, оскільки згідно акта державного виконавця, майна, яке б належало боржникові та на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Також, даною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. В судовому засіданні встановлено, що дана постанова ні боржником, ні стягувачем не оскаржена. У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Статтею 6 даного Закону пердбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно з вимогами ст.ст. 10, 11, 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 4 ст. 60 ЦПК -доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження №21370901 було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Однак, позивачем та його представником в судовому засіданні не надано підтвердження, що в межах виконавчого провадження№21370901, накладався арешт на квартиру [ADDRESS] . Крім того, з матеріалів виконавчого провадження №21370901, які містяться в єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, постанова про накладення арешту на будь- яке майно боржника відсутня. Також позивачем та його представником не надано підтвердження того, що з вимогами про зняття арешту зверталися до Київського ВДВС Полтавського МУЮ. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач, звертаючись до суду, пред'явив позовні вимоги про зняття арешту з нерухомого майна, який, як вказує [PERSON], накладений державним виконавцем, виключно до Полтавського головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», при цьому не вказав, чим даним відповідач порушив, не визнав чи оспорив його права. Також, з доданих до справи доказів також не вбачається, що відповідач порушує, не визнає або оспорює право позивача . За правилами ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача лише за клопотанням позивача. Представник позивача не подав до суду відповідну заяву про заміну чи залучення до участі у розгляді справи належного відповідача. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини та той факт, що відповідачем жодні права чи інтереси [PERSON] не порушені, тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed