Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Позивачі просять суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , складений на користь [PERSON] , посвідчений Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 2-937, від 24 лютого 1994 року а також визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 30 липня 2018 року державним нотаріусом Білик О.Г. Третьої Одеської державної нотаріальної контори, спадкоємцю за заповітом [PERSON] , [INFO] на спадкове майно [PERSON] , 1947 року народження, яка померла [INFO] , а саме: квартиру [ADDRESS] , яке зареєстровано в реєстрі за № 4-1467, і стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заповідач не складала зазначений заповіт, про що свідчать як відсутність у частому спілкуванні позивачів із заповідачем при її житті будь які відомості про складання заповіту та відсутність на заповіті підпису самої заповідачки. Відповідач заперечувала проти позову враховуючи його безпідставним та не обґрунтованим. 2. Процесуальні дії у справі Позов надійшов до суду 17.09.2018 року (т. 1 а/с 3) з оплатою судового збору у розмірі 1409,60 грн. ( т.1 а/с 1,2 ). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.09.2018 року головуючим у справі визначено Луняченко В.О . ( т.1 а/с 35). Ухвалою суду від 20.09.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження ( т1 а/с 36). Ухвалою від 01.10.2018 року судом задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову та арештовано нерухоме майно: квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності на ім`я [PERSON] ( т. 1 а /с 48). Даною ухвалою було застосовано зустрічне забезпечення шляхом зобов`язання позивачів внесення на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації 1000 грн., яки були внесені відповідно до квитанції від № 44 від 22.10.2018 року ( т.1 а/с 53). Ухвалою суду від 06.11.2018 року було задоволено клопотання представника позивачів та витребувані докази з Одеського державного нотаріального архіву - завірена копія заповіту , складеного 24.02.1994 року від імені [PERSON] В. ( т.1, а/с 75). 05.12.2018 року від представника відповідача подано відзив на позов ( т.1 а/с 81). 22.01.2019 року від представника відповідача адвоката Подольної Т.А. подана заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн. ( т.1 а/с 125). Ухвалою суду від 12.022019 року було задоволено клопотання представника позивачів та призначена по справі судова почеркознавча експертиза для вирішення питання чи виконано підпис та рукописний текст від імені [PERSON] у заповіті , складеному 24.02.1994 року та у реєстрі/журналі реєстрації нотаріальних дій самою [PERSON] чи іншою особою, з обов`язком оплати вартості експертного дослідження позивачами, та дорученням проведення дослідження експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ( т1 а/с 190). Також даною ухвалою суду було зобов`язано позивачів забезпечити проведення експертизи шляхом внесення на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації 1000 грн., яки були внесені відповідно до квитанції від №0.0.1291156092.1 від 11.03.2019 року ( т.1 а/с 203). Ухвалою суду від 12.02.2019 року було задоволено клопотання представника відповідача та витребувані додаткові докази, в яких містяться рукописні написи самої [PERSON] ( т.1 а/с 194). Ухвалою від 12.02.2019 року судом було зобов`язано Одеській державний нотаріальний архів надати в розпорядження експертів оригінали реєстру/журналу реєстрації нотаріальних дій від 24.02.1994 року щодо реєстрації заповіту від імені [PERSON] ( т.1 а/с 197). Ухвалою суду від 12.02.2019 року на час проведення експертного дослідження провадження по справі зупинено ( т.1 а/с 200 ). 17.09.2019 року до суду надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи №19-1980 від 29.08.2019 року, згідно якого рукописний текст у примірнику заповіту, складеному 24.02.1994 року від імені [PERSON] , підпис від імені [PERSON] у заповіті та реєстрі реєстрації нотаріальних дій за 1994 року виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням її підписам ( т.1 а/с 221). Згідно акту здачі-приймання висновку судового експерта від 29.08.2019 року за проведення експертного дослідження сплачено позивачами згідно наданого розрахунку 7536,00 грн. ( т.1 а/с 227). Ухвалою суду від 09.10.2019 року у зв`язку із проведенням судово-почеркознавчої експертизи та надходження до суду висновку експертизи провадження по справі поновлено ( т.1 а/с 231). Ухвалою суду від 11.03.2020 року було відмовлено у клопотання представника відповідача про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи (т.2 а/с 58). Під час підготовчого провадження 11.03.2020 року експерт [PERSON] надав додаткові пояснення щодо свого експертного висновку №19-1980 від 29.08.2019 року, та за участю учасників справи підготовче судове засідання було закрите із призначенням справи до судового розгляду по суті ( т.2 а/с 53). 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Як встановлено у судовому засіданні [INFO] померла рідна сестра позивачів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом №2 зробленим 10.01.2018 року Смілянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області і свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.02.2018 року ( т1 а/с 8). Факт сімейних відносин позивачів із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (т.1 а/с 9) в якому батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] а також свідоцтвами про народження [PERSON] серії [NUMBER] ( т.1 а/с 10) в якому батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] ( т.1 а/с 11) та свідоцтвом про заміну [PERSON] приз віща з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу ( т.1 а/с 12)., батьками якою також є [PERSON] та [PERSON] . Згідно заповіту від 24.02.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Пучкової І.А. за реєстровим номером 2-937 [PERSON] заповідала належну їй квартиру [ADDRESS] сестрі [PERSON] ( т.1 а/с 119).. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.07.2018 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Білик О.Г. спадкоємцем [PERSON] , спадщина якої складається з квартири [ADDRESS] є [PERSON] ( т. 1 а /с 21). Згідно відповіді Третій Одеської державної нотаріальної контори наданої [PERSON] та [PERSON] , їх заяви про прийняття спадщини [PERSON] від 11.05.2018 року долучені до спадкової справи, та повідомлено про наявність заповіту спадкодавеці ( т.1 а/с 16-19). 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини щодо спадкування та, зокрема, визнання недійсним заповіту врегульовані Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 року, та почав діяти з 01.01.2004 року ( далі ЦК). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ) до інших осіб ( спадкоємців) ( ст. 1216 ЦК ). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК ). Відповідно до ч.1,2 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті ( ст. 1233 ЦК ). Згідно вимог ч.1-4 ст. 1257 ЦК заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК , норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Моментом відкриття спадщини, згідно положень ч. 2 ст. 1220 ЦК є день смерті особи. Враховуючи, що згідно матеріалів справи день відкриття спадщини [PERSON] є [INFO] , до правовідносин пов`язаних із спадкуванням діє Цивільний кодекс України 2003 року, а стосовну порядку складення заповіту положення Цивільного кодексу Української РСР, 1963 року ( далі ЦК УРСР). Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно положень ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений або прирівняний до нотаріально посвідчених (ст. 542 ЦК УРСР). Якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених, заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено(ст. 543 ЦК УРСР). Заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт , складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить (ст. 544 ЦК УРСР). Відповідно з ст. 545 ЦК УРСР, якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах. 5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін Предметом розгляду даної справи є визнання недійсним заповіту від 24.02.1994 року складений від імені [PERSON] на користь [PERSON] , та в якості похідних вимог визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставами визнання заповіту недійсним позивачі просять визнають той факт, що даний заповіт не відображає справжній волі спадкодавеці щодо розпорядження своєї спадщиною, про яке вона неодноразова висловлювали при житті, та сумніви у тим, що даний заповіт міг бути складено саме спадкодавцем. Відповідно до висновків судової почеркознавчої експертизи №19-1980 від 29.08.2019 року, експертом [PERSON] встановлено, що рукописний текст у примірнику заповіту, складеному 24.02.1994 року від імені [PERSON] , підпис від імені [PERSON] у заповіті та реєстрі реєстрації нотаріальних дій за 1994 року виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням її підписам. Комплексний аналіз положень глави 5 ЦПК свідчить про те, що всі докази надані сторонами мають рівне значення, однак обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд враховуючи значний проміжок часу, яки пройшов між складенням заповіту у 1994 році та моментом розгляду справи, та необхідність спеціальних знань для з`ясування питання чи особисто спадкодавцем було підписано заповіт, вважає достатнім для висновку суду про наявності або відсутності обставин справи які входять до предмету доказування висновок судової почеркознавчої експертизи. При вирішені питання про достатність доказів судом приймається до уваги відсутність з боку учасників справи клопотань про забезпечення доказів шляхом витребування інших письмових доказів або виклик свідків оспорюваної події, при цьому суд, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК не може самостійно збирати докази та робить висновок на підставі доказів наданих сторонами. Також судом, не може прийматись як допустимий доказ наданий до суду представником відповідача висновок спеціаліста, який суперечить висновку почеркознавчої експертизи, так як згідно ст. 74 ЦПК допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта. Згідно вимог законодавство яке діяло на момент складення заповіту та законодавства яке діє на момент відкриття спадщини, волевиявлення заповідача повинно бути зроблено особисто, або у випадках , визначених законом в його присутності за його дорученням іншою особою ( якщо внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин заповідач не може власноручно підписати заповіт). В даному випадку у заповіті відсутні будь яки посилання на підпис цього заповіту не самим заповідачем, а тому факт встановлений експертним дослідженням, що даний заповіт підписано не заповідачем а іншою людиною, є для суду доказом не відповідності даного заповіту вимогам щодо його укладення - а саме відсутності прямого волевиявлення заповідача, що є необхідною умовою складення заповіту у відповідності до вимог ст. 1257 ЦК та ст. 541 ЦК УРСР. Відсутність особистого волевиявлення має наслідком окрім самого факту визнання заповіту недійсним і отримання спадщини [PERSON] у порядку визначеному главою 86 Цивільного Кодексу України, 2003 року. Крім того визнання недійсним заповіту, на підставі якого відповідачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом є наслідком і визнання недійсним зазначеного свідоцтво як такого, що отримано без достатніх правових підстав. Враховуючи що свідоцтво про право на спадщину не є самостійним правочином, у розумінні ст. 202 ЦК , а є лише документом яким нотаріусом засвідчені обставини яки виникли на підставі відкриття заповіту і є наслідком такого заповіту визнання недійсності свідоцтва не потребує доведеності підстав викладених у ст. 215 ЦК, та у випадку визнання недійсним заповіту на підставі якого дане свідоцтво видано підлягає скасуванню. Що стосується розгляду справи за відсутністю сторони відповідача, від представника якої надійшло чергова заява про відкладення розгляду справи суд враховує наступне. Надання сторонами доказів а також звернення до суду із клопотаннями про витребування або забезпечення доказів обмежено законодавцем рамками підготовчого провадження. Під час підготовчого засідання стороною відповідача наданий відзив на позов, я якому висловлена правова позиція сторони стосовно позовних вимог, а також заявлялись клопотання про витребування доказів. Підготовче судове засідання було закрите за участю представників сторін і справа призначена до судового розгляду. Таким чином вимоги щодо справедливого розгляду справи, яки гарантовані ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом було дотримані. У клопотанням про відкладення розгляду справи поданих представником відповідача окрім самого факту неможливості участі представника під час розгляду справи заяв та клопотань, яки б могли вплинути на розгляд справи не було. Верховний Суд у правовому висновку зробленому у постанові від 29.04.2020 року по справі №520/5083/16-ц зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 6..Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У статті 137 ЦПК визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). В даному випадку документально підтверджені судові витрати понесені позивачами у вигляді судового збору у розмірі сплаченого судового збору у розмірі 1409,60 грн., витрати пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 7536,00 грн., витрати пов`язані з забезпеченням доказів у розмірі 106 грн. Перед судовими дебатами від представника позивачів надано клопотання про стягнення понесених позивачами судових витрат на професійну правничу допомогу, яке потребує окремого розгляду у порядкуп.8 ст. 141 ЦПК. У відповідності до вимог ч.7 ст. 135 ЦПК та ч.1 ст. 155 ЦПК судові витрати пов`язані із зустрічним забезпеченням позову та забезпечення проведення експертизи підлягають поверненню позивачам після набрання рішення законної сили. У зв`язку із повним задоволенням позову судові витрати понесені відповідачем не підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: approved