Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

1.Позиція позивача. У грудні 2020 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач [PERSON] , просить: -стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мініуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття; -стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за минулий час в сумі 31 637 (тридцять одна тисяча шістсот тридцять сім) грн.; -допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу 2 000 (дві тисячі) грн. за один місяць. В обґрунтування позову зазначила, що між нею, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був укладений шлюб, 20 квітня 2016 року, який зареєстрований в Баглійському районному у м. Дніпродзержинську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актова запис № 64. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] народженя Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 квітня 2020р. по справі №208/8049/20 шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач просив відтермінувати сплату аліментів, що було однією із причин неподання позивачем заяви про стягнення аліментів на утримання доньки. Окрім того, позивач сподівалась, що відповідач сплатить аліменти на утримання доньки за минулий час, оскільки, ними була узгоджена відповідна сума. [PERSON] запевнював, щодо сплати аліментів в добровільному порядку, в тому числі і за минулий час - з 01 грудня 2017 року, як було узгоджено між ними. Недочекавшись сплати аліментів в добровільному порядку 12 грудня 2019 року, позивач направила вимогу відповідачу щодо сплати аліментів за 3 роки, яка була отримана останнім. Відповіді на вказану позивачем вимогу, остання не отримала, а тому 04 червня 2020 року, направила відповідачу повторну вимогу, щодо несплати аліментів за 3 роки та запропонувала останньому укласти угоду у нотаріуса, вибір якого мав зробити відповідач, про що повідомити позивача письмово. Отримавши повторно вимогу, - відповідач знову проігнорував та не здійснив жодних дій. Позивачем було виготовлено договір про сплату аліментів на дитину від 01 липня 2020 року, про умови договору [PERSON] повідомлено телефоном, на які останній погодився та просив надіслати йому для підпису. До того ж, сторони узгодили, що аліменти Відповідач буде надсилати на відповідний рахунок, який позивач мала відкрити. На думку позивача, домовленість з відповідачем виконала. Але, [PERSON] так і не підписав договір про сплату аліментів, не сплатив жодної гривні на відкритий позивачем рахунок, а згодом і перестав відповідати на її телефонні дзвінки. Позивач втретє направила вимогу 03 липня 2020 року відповідачу щодо сплати аліментів та запропонувала знову укласти договір у нотаріуса. Відповідач боргів перед третіми особами не має. На утриманні у відповідача третіх осіб не має. Крім спільної доньки - відповідач дітей не має та аліментів не сплачує. [PERSON] не мав та не має хронічних захворювань. Не стоїть на обліку у Центі зайнятості, працевлаштований неофіційно. Має на праві власності майно. Відповідач за місцем реєстрації не проживає, скриває своє місце проживання. Як стверджує позивач, їх спільна дитина часто хворіє, а тому позивачем було укладено договір на індивідуальне медичне обслуговування з медичним центром «Країна здоров`я» а згодом «Поліклінікою сімейної медицини» Щомісячні мінімальні витрати на утримання [PERSON] , [INFO] складають: оплата відвідування дитячого садочку «Казка» та фонд дитячого садка - 600 грн. щомісячно; відвідування лікарів, ліки, діагностика, одежа, харчі та інше - потребують значних коштів. На комунальні послуги я сплачую в середньому від 1 000 до 2 000 грн. щомісяця. Оскільки донька часто хворіє, то позивачу майже неможливо знайти постійне місце роботи і вона змушена підробляти за договорами підряду, щоб мати більше вільного часу та доглядати за дитиною. Грошей на лікування доньки відповідач не надає, станом здоров`я дитини не цікавиться. Маючи потребу в грошах, та надію щодо сплати аліментів відповідачем, [PERSON] заборгувала знайомим 30 000 грн. 2. Позиція відповідача. [PERSON] , який діє в інтересах відповідача [PERSON] подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи № 208/8417/21 за його відсутності, та за відсутності відповідача, визнав позовні вимоги частково. Зазначив, що відповідач офіційно не працевлаштований та отримує нерегулярний дохід. Вважає суму аліментів, які просить стягнути позивачка завеликою, не заперечував, щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття, в іншій частині позовних вимог прохав відмовити. Відповідач вважає, що у позивачки відсутні підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів за минулий час, оскільки періодично сплачував аліменти на утримання дитини шляхом переведення коштів на картковий рахунок позивача. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 08 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом. 14 грудня 2021 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач, [PERSON] , скористувався своїм правом та 26 квітня 2021 року через канцелярію суду відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. 05 серпня 2021 року [PERSON] , який діє в інтересах відповідача [PERSON] через канцелярію суду подано заяву, в якій прохав проводити розгляд справи за його відсутності, прохав при винесенні рішення врахувати обставини викладені у відзиві на позов. Позивач, [PERSON] , скористалась своїм правом та через свого представника - адвоката Бєліка С.П., через канцелярію суду 21 травня 2021 року подала відповідь на відзив, яка долучена до матеріалів справи. 06 червня 2021 року через канцелярію суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Бєліка С.П. надійшло клопотання про витребування доказів. 04 червня 2021 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у задоволення клопотання адвоката Бєліка «про витребування доказів» - відмовлено. 06 червня 2021 року через канцелярію суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Бєліка С.П. надійшло клопотання про залучення доказів. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] - 20 квітня 2016 року уклали шлюбу, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб виданого Баглійським районни у м. Дніпродзержинську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серія [NUMBER] , актовий запис № 64 (а.с. 9). Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 року (справа № 208/8049/19), яке 05 серпня 2020 року набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджено копією рішення (а.с. 10-13). Від шлюбу сторони мають спільну дитину: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження виданого Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серія № [NUMBER] (а.с. 9). Спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією акту про проживання без реєстрації від 15 січня 2020 року виданим Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Укравляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» (а.с. 20). Спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , відповідно до змісту позовної заяви відвідує дошкільний заклад «Казка». Відповідач офіційно не працевлаштований, відповідно до змісту відповіді на відзив. Позивачем [PERSON] , 12 грудня 2019 року, 04 червня 2020 року та 03 липня 2020 року, направлялись вимоги про сплату аліментів в добровільному порядку за 3 роки, на останню відому адресу реєстрації відповідача, а саме: [ADDRESS] (а.с.-14, 15, 18). Позивачем [PERSON] , [INFO] , на останню відому адресу реєстрації відповідача, а саме: [ADDRESS] направлено договір про сплату аліментів на дитину, для ознайомлення та підписання, що підтверджується копією відповідного договору (а.с. 16). Відповідно інформації Вінницького обласного центру зайнятості від 21 листопада 2020 року за № 04/23.02-18/2079-20, яка надана на адвокатський запит Бєліка С.П. - [PERSON] до центру зайнятості не звертався, на обліку не перебуває (а.с. 17-зворотна стротона). У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї відповідачем суду не надано. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 1 січня 2021 року у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму збільшено розмір аліментів на дитину. Відтак, для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1 921 грн, а для дітей від 6 до 18 років - 2 395 грн. Виходячи з цього, 50% мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 1 січня 2021 року (залишився на рівні 1 грудня 2020 року): ?для дітей віком до 6 років - 960,50 грн; ?для дітей віком від 6 до 18 років - 1 197,50 грн. Від 1 липня прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років запланований в розмірі 2 013 гривень, а для дітей від 6 до 18 років - 2 510 грн. Тому 50% мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 1 липня 2021 року становитиме: ?для дітей віком до 6 років - 1 006,50 грн; ?для дітей віком від 6 до 18 років - 1 255 грн. З 1 грудня прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років зросте до 2 100 грн, а для дітей від 6 до 18 років - до 2 618 грн. Відтак, 50% мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 1 грудня 2021 року: ?для дітей віком до 6 років - 1 050 грн; ?для дітей віком від 6 до 18 років - 1 309 грн. Згідно ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до приписів ст. 189 ЦПК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з Постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Ст. 195 СК України регулює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно з приписом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час. Для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: - вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; - ухилення відповідача від утримання дитині. Не заслуговують на увагу доводи позивача, що відповідач ухилявся від сплати аліментів за минулий період, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий час. Щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у розмірі 2 000 гривень щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Позивач [PERSON] в своїй позовній заяві, обґрунтувала, розмір 2 000 гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, необхідної для достатнього та нормального розвитку дитини. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом та подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, в якому погодився з позовними вимогами частково. Просив стягувати з нього, [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 1 500 гривень щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, решту позовних вимог прахав залишити без задоволення. Домовленості між батьками, щодо способу утримання дитини не досягнуто. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір та батько, жодним доказом не підтверджено, та не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, беручи до уваги те, що суду не надано дані про відсутність або наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей або осіб похилого віку, також відсутні докази та обґрунтування, які б свідчили про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, враховуючи, що у добровільному порядку відповідач не надає матеріальну допомогу, а позивач не має можливості у повній мірі забезпечити дитину усім необхідним, суд, максимально враховуючи інтереси дитини,

Outcome: partial