Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

20.05.2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частку житловий будинок, яка розташована за №176 по вул. Брянській у місті Краматорську Донецької області в порядку набувальної давності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в будинку №176 по вул. Брянській у м. Краматорську на протязі декількох десятків років вона проживала разом із [PERSON] однією сімєю. Дане домоволодіння належало їм на праві приватної власності у рівних частках. В період спільного проживання вони порівну ділили побут та всі витрати. Інших родичів [PERSON] не мала, оскільки всі вони померли на час їх спільного мешкання. 16.09.2007р. вона на підставі свідоцтва про право власності на спадкування, прийняла у спадщину ? частку житлового будинку №176 по вул. Брянській у м. Краматорську, яку 27.11.2007р. зареєструвала у БТІ м. Краматорська. Власником другої частки є [PERSON] У 1994 році [PERSON] пішла з дому та не повернулась, в звязку із чим 16.12.2009р. рішенням Краматорського міського суду Донецької області її було визнано безвісно відсутньою, а в подальшому 16.12.2014р. також за рішенням Краматорського міського суду Донецької області - померлою. Рішення набрало законної сили 29.12.2014р., тобто з цього часу [PERSON] вважається померлою. В звязку з тим, що власника ? частки будинку не має, позивачка не має змоги належним чином володіти майном, не може привести в нормальний стан весь будинок. Не має змоги приватизувати земельну ділянку. Незручності, повязані із відсутністю власника ? частки будинку, існують вже десятки років підряд. Просить постановити рішення та визнати за нею право власності в порядку набувальної давності, на ? частку житлового будинку за №176 по вул. Брянській у місті Краматорську Донецької області. Позивачка у судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримала, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві і просила його задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не зявився, направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечує проти того щоб за позивачкою визнали право власності за набувальною давністю. Суд відповідно до ст.169 ч.2 ЦПК України, вважає за можливе, розглядати справу у відсутність представника відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, так як це передбачено законом. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивачки в обґрунтування та визнання позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст.47 Конституції України, ст.ст.39, 328, 344 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), відповідно до яких кожен має право на житло. Згідно ст.319 ЦК України - власність зобовязує. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно - через пять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, починаючи з 1994 року [PERSON] проживав в даному будинку, по даний час позивачка по справі добросовісно, відкрито та безперервно володіла житловим будинком за №176 по вул. Брянській у місті Краматорську Донецької області і відповідно, в розумінні ст.344 ЦК України набула право власності на це майно в порядку набувальної давності. Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачкою у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені нею письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У звязку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.11, 15, 16, 344 ЦК України,

Outcome: approved