Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

21.01.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що відповідачем прострочені грошові зобов'язання за депозитними рахунками. Так, рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14.01.2015 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 08.05.2015 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто на його користь заборгованість за договорами депозиту, а саме: від 10.12.2012 року № SAMDN25000731311582 - в сумі 20000 грн., від18 березня 2013 року № SAMDN25000733855689 сумі 30000 грн., від 01 березня 2013 року № SAMDN25000733470345 в сумі 25000 грн., від 18 вересня 2012 року № SAMDN25000728915006 в сумі 20000 грн., від 25 лютого 2013 року № SAMDN25000733330068 в сумі 26325 грн., від 18 вересня 2012 року № SAMDN25000728914812 в сумі 20000 грн., всього на суму 141 325 грн. Заборгованість за вищезгаданими депозитними договорами [PERSON] була виплачена в межах виконавчого провадження ВП № 48913584, за Виконавчим листом № 658/2890/14-ц, виданого 23.09.2015 р. Каховським міськрайонним судом Херсонської області. За викладених обставин, зважаючи на те, що відповідачем прострочено грошові зобов'язання за депозитними рахунками, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за депозитним вкладом, а також інфляційні збитки за період з 22.04.2014 по 12.01.2018, що в сумі становить 178 029,36 грн. Ухвалою судді від 22.01.2019 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, на підставі статті 274 ЦПК України. Ухвалою судді від 12.02.2019 задоволено клопотання представника ПАТ КБ «Приватбанк» Кобзаря Ю.Б. та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін у справі. 12.02.2019 до суду надійшов відзив ПАТ КБ «Приватбанк», в якому представник відповідача вказує, що розрахунок має бути здійснений у межах строку позовної давності за період з 11.01.2016 року по 12.01.2018 року, при цьому має бути відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних нарахованих за період з 22.04.2014 по 11.01.2016, оскільки вказані вимоги знаходяться за межами строку позовної давності. 28.01.2019 від представника позивача - адвоката Салівонського О.М. надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні на підставі викладеного в позовній заяві. 25.02.2019 до суду надійшла відповідь на відзив ПАТ КБ «Приватбанк», в якій представник позивача вказує, що доводи відповідача щодо порушення строків позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних являються похідними від вимог [PERSON], як вкладника ПАТ КБ «Приватбанк» про видачу банківського вкладу, а тому відповідно до п. 2 ст. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимоги, які являються предметом даного судового розгляду. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, що узгоджується з ч. 2 ст. 267 ЦПК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст.. 2, 12, 13 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що між сторонами укладені договори банківського вкладу: від 10.12.2012 року № SAMDN25000731311582 - в сумі 20000 грн., від 18 березня 2013 року № SAMDN25000733855689 сумі 30000 грн., від 01 березня 2013 року № SAMDN25000733470345 в сумі 25000 грн., від 18 вересня 2012 року № SAMDN25000728915006 в сумі 20000 грн., від 25 лютого 2013 року № SAMDN25000733330068 в сумі 26325 грн., від 18 вересня 2012 року № SAMDN25000728914812 в сумі 20000 грн. Вказані обставини встановлені рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14.01.2015 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 08.05.2015 року у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу. Всього з банку на користь позивача стягнуто по всіх вкладах 141 325 грн. Разом з тим, цим же рішенням суду встановлено, що після звернення 24.03.2014 року до банку з вимогою про розірвання вказаних договорів банківського вкладу та повернення грошових коштів, [PERSON] отримав відмову, про що банк повідомив листом від 22.04.2014 року. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів у справі № 791/721/2015 не підлягають доказуванню. Положеннями статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання на підставі рішення суду. Тому, у разі відсутності інших підстав для припинення зобов'язань, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). Одночасно нормами матеріального права передбачено, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Як унормовано частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Судовим розглядом встановлено, що заборгованість за вищезгаданими депозитними договорами виплачена позивачу в межах виконавчого провадження ВП № 48913584 за Виконавчим листом 658/2890/14-ц, виданого 23.09.2015 р. Каховським міськрайонним судом Херсонської області, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 12.01.2018 р., винесеної Соборним ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області. Встановлені обставини свідчать, що ПАТ КБ «Приватбанк» прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому наявні підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так, згідно наданого позивачем розрахунку, у відповідача обов'язок щодо повернення позивачу грошових вкладів виник 22.04.2014 та припинився у зв'язку з виконанням 12.01.2018р., проте представник відповідача вказав, що до частини позовних вимог слід застосувати позовну давність, проте суд вказані заперечення не приймає до уваги, з огляду на наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що 24.03.2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договорів банківського вкладу та повернення грошових коштів, на що отримав відмову та таким чином дізнався про своє порушене право. У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу. У вказаній справі Каховським міськрайонним судом Херсонської області ухвалою від 26.06.2014 року відкрито провадження та за результатами розгляду ухвалено рішення від 14.01.2015 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 08.05.2015 року. З позовом у даній справі [PERSON] звернувся до суду 18.01.2019 року, що підтверджується, поштовим штемпелем в якому надійшла вказана позовна заява. Згідно вимог ч.2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. За таких обставин, з урахуванням переривання строку позовної давності зверненням до суду із позовом у червні 2014 року та звернення із позовом у даній справі 18.01.2019 року, суд дійшов висновку про те, що позивачем дотримано трирічний строк звернення до суду, отже підстав для відмови у задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку звернення до суду - немає, вказана позиція узгоджується з ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08.05.2015. При вирішення даного спору, суд враховує рекомендації Верховного Суду України, викладені у листі № 62-97р від 03.04.1997 року «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Відповідно 3% річних вираховується таким чином: [Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] /100% /365 днів х [Кількість днів]. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХП «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації наведено у додатку 1 до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних наданих позивачем, суд приходить до висновку, що він зроблений правомірно та у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, з урахуванням рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі № 62-97р від 03.04.1997 року «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», та становить: -за договором банківського вкладу від 10.12.2012 року № SAMDN25000731311582 - (інфляційні втрати - 2 2954, 99 грн., 3% річних -2 2238, 90 грн.); -за договором банківського вкладу від 18.03.2013 року № SAMDN25000733855689 - (інфляційні втрати - 34 432, 49 грн., 3% річних -3 358, 36 грн.); -за договором банківського вкладу від 01.03.2012 року № SAMDN25000733470345 - (інфляційні втрати - 28 693, 74 грн., 3% річних -2 798, 63 грн.); -за договором банківського вкладу від 18.09.2012 року № SAMDN25000728915006 - (інфляційні втрати - 22 954, 99 грн., 3% річних -2 238, 90 грн.); -за договором банківського вкладу від 25.02.2013 року № SAMDN25000733330068 - (інфляційні втрати - 30 214, 51 грн., 3% річних -2 946, 96 грн.); -за договором банківського вкладу від 18.09.2012 року № SAMDN25000728914812 - (інфляційні втрати -22 954, 99 грн., 3% річних -2 238,90 грн.) -всього в сумі 178 029, 36 грн. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходжу до висновку, що позовні вимоги у ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому суд приходить до висновку, що позов задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] інфляційні втрати та три відсотки річних. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що з ПАТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог на користь позивача у розмірі 1 780, 29 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved