Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

20 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому прохає суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зобов'язати управління реєстраційних послуг Роменської міської ради Сумської області зняти відповідачів з реєстраційного обліку в указаному жилому приміщенні. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником указаної квартири, відповідачі ще у 1999 році виїхали з квартири і взагалі з м. Ромни Сумської області, їх місце проживання йому не відомо. Реєстрація відповідачів за місцем проживання в належній йому квартирі створює перешкоди в отриманні соціальних пільг, зокрема в реалізації права на оформлення субсидії, тому він змушений звернутись до суду. Позивач до суду не з'явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явились, були повідомлені про дату та час розгляду справи через засоби масової інформації - газету «Урядовий кур'єр», тому вважаються повідомленими належним чином про час і місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами виник житловий спір. Даний спір регулюється ст. ст. 150, 156 ЖК України , ст. 29 ч.1, ст. 310 ч.2, ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 310 ч. 2 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18 березня 2004 року (а.с.7). З довідки про склад сім'ї від 12.12.2016 року № 3239 вбачається, що за місцем проживання позивача зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеного головним інженером КП «Житло-Експлуатація» у квартир [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не проживають з 1999 року . Указаний акт було складено у присутності свідків (сусідів) [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією. Реєстрація відповідачів за місцем проживання в належній позивачу на праві особистої приватної власності квартирі створює для нього перешкоди реалізації прав власності. Добровільно відповідачі [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання [PERSON] з реєстрації не знімаються . Отже, оскільки відповідачі з 1999 року не проживають в належній позивачу на праві власності квартирі, то згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України вони втратили право на користування цим житлом, так як відсутні за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. За таких обставин порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом задоволення його позову в частині визнання такими, що втратили права користування житловим приміщенням, а саме визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №40 по вул. Київська в м. Ромни Сумської області . Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача про зняття з реєстрації відповідачів задоволенню не підлягає, оскільки втрата права на житло і є підставою для внесення даних про зняття особи з реєстраційного обліку.

Outcome: partial