Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

20 липня 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], яка є наймачем, фактично там не проживала і не зявлялась. Місце знаходження відповідача не відоме позивачу. Позивач зазначає, що порушуються її права як власника, так як реєстрація відповідача не дозволяє позивачу розпоряджатись належним їй майном. Крім того, вона несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг по числу зареєстрованих осіб, в звязку з реєстрацією відповідача в будинку, та позбавлена можливості оформити субсидію. В добровільному порядку відповідач не знімається з реєстрації за даною адресою. Посилаючись на ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку в квартирі позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що у 2004 році вона зареєструвала в своїй квартирі свою колишню колегу по роботі [PERSON], за проханням останньої, так як їй треба було влаштуватись на роботу і для цього необхідна була прописка. В подальшому [PERSON] жодного дня не проживала у будинку позивача, не користувалась цим житлом, не залишала там своїх речей. Зі слів спільних знайомих позивачу відомо, що відповідач [PERSON] декілька років тому виїхала за кордон, в Туреччину, де працює і постійно проживає. На даний час звязку реєстрацію відповідача у квартирі у позивача виникла проблема з оформленням субсидії, а тому вона вимушена звернутися до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за зареєстрованою адресою місця проживання в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Будь-яких письмових пояснень чи заперечень відповідач до суду не надала. За вказаних обставин, враховуючи думку позивача, яка не заперечує проти постановлення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 48/100 будинку за адресою: м. Суми, вул. Дунайська, 24, що належать позивачу згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.1992 року (а.с. 22). Згідно пояснень позивача, 49/100 частин будинку і є по суті окремою квартирою № 1 в будинку №24 по вул. Дунайська в м. Суми. Власником іншої квартири № 2 (52/100 частин) будинку №24 по вул. Дунайська в м. Суми є інша особа [PERSON] (а.с.25) Крім того, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0603 га за вказаною адресою (а.с.23-24). Згідно довідки Сумської міської ради від 09.07.2015 року, у квартирі [ADDRESS] (48/100 часток) зареєстровані сама позивач [PERSON], її син [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Сумській області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], з 10.08.2004 року (а.с.17), ці дані підтверджуються і інформацією з будинкової книги (а.с. 25-26). Згідно пояснень позивача, у 2004 році вона зареєструвала в своїй квартирі свою колишню колегу по роботі [PERSON], за проханням останньої, так як їй треба було влаштуватись на роботу і для цього необхідна була прописка. В подальшому [PERSON] жодного дня не проживала у будинку позивача, не користувалась цим житлом, не залишала там своїх речей. Однак відповідач своєчасно не знялася з реєстрації в м. Суми. З матеріалів справи вбачається, що власником інших 52/100 часток будинку (квартири № 2) за адресою: м. Суми, вул. Дунайська, буд. 24 є [PERSON] (а.с.25). Допитаний в суді свідок [PERSON] пояснив, що він перебуває в цивільному шлюбі з позивачкою, проживає за адресою: [INFO] останні чотири роки, за цей час жодного разу не бачив [PERSON], взагалі не знає вказану особу і підтверджує, що дана особа не проживає в квартирі позивачки. Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, вона весь час мешкає в цьому будинку і є по суті власником іншої квартири [ADDRESS] (52/100 часток), пояснила, що [PERSON] вона не памятає, в квартирі позивача ця людина не зявляється і не проживає більше 10 років. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ З пояснень позивача, показань свідків та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не була членом сімї власника квартири. Суду не надано доказів того, що [PERSON] була зареєстрована в будинку саме в якості члена сімї власника житла. Сама відповідач [PERSON] не надала суду будь-яких доказів того, що вона має право і підстави подальшого користування житлом в будинку позивача. Суду також не надано доказів щодо існування домовленості між власником житла [PERSON] та [PERSON] про подальше користування [PERSON] вказаним житлом. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в будинку порушує права позивача як власника, так як позивач обмежена у своєму праві розпорядження власністю, а крім того фактично відповідач не є членом сімї власника будинку, у будинку не проживає, витрат по утриманню житла не несе, і позивач несе зайві комунальні витрати та позбавлена можливості оформити субсидію. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідача втратившою право користування житлом є обґрунтованою, і відповідач [PERSON] визнається судом такою, що втратила право користування квартирою № 2 в будинку 24 по вул. Дунайській в м. Суми. В задоволенні позовної вимоги примусове зняття з реєстраційного обліку суд вважає необхідним відмовити, оскільки при визнанні судом особи втратившою право користування житлом дана особа автоматично знімається з реєстраційного обліку за рішенням суду, без її особистого звернення і без її особистої присутності в органі державної міграційної служби, тобто дана позовна вимога є зайвою. Судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial