Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

19 червня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] наукового центру «Інститут метрології», генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, відповідно до якої, просила суд визнати незаконною бездіяльність генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] з не огляду і не визначення робочого місця вдома та не видання наказу про початок праці [PERSON] вдома з 22.03.2018 р. на посаді архітектора II категорії з окладом згідно штатного розпису у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років за її письмово виявленим бажанням; визнати незаконною бездіяльність роботодавця - [PERSON] наукового центру «Інститут метрології», з не нарахування та невиплати [PERSON] щомісячної заробітної плати згідно штатного розпису, починаючи з 22.03.2018 р.; поновити конституційне право [PERSON] на працю - зобовязати генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» видати наказ про початок праці [PERSON] вдома на посаді архітектора II категорії з окладом згідно штатного розпису у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років; зобовязати [PERSON] науковий центр «Інститут метрології» нарахувати та виплатити [PERSON] щомісячний середній заробіток на посаді архітектора II категорії у розмірі відповідно до окладу, визначеного шатним розписом, починаючи з 22 березня 2018 року до фактичного виконання судового рішення про зобовязання видати наказ про початок праці [PERSON] вдома на посаді архітектора II категорії з окладом згідно штатного розпису у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років; зобовязати генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» привести колективний договір у відповідність до ч. 8 ст. 179 КЗпП України та ст. 18 Закону України «Про відпустки», а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є дипломованим спеціалістом і працює на посаді архітектора ІІ категорії [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» з 2010 року, отримуючи заробітну плату згідно штатного розпису. Це є основним місцем роботи позивача, інших місць роботи за сумісництвом позивач не має. У 2016 році позивач народила дитину та оформила відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Статтею 179 КЗпП України та статтею 18 Закону України «Про відпустки» передбачено, що за бажанням жінки або осіб, зазначених у частині сьомій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома. Так, позивач 21 березня 2018 року подала до ННЦ «Інститут метрології» (відповідача) заяву, якою виявила бажання почати працювати з 22.03.2018 року вдома на посаді архітектора ІІ категорії з окладом згідно штатного розпису у період знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та просила видати відповідний наказ. Однак, такого наказу видано не було. Натомість позивачу було надано відповідь, відповідно до якої її було повідомлено, що характер роботи архітектора ІІ категорії виключає можливість праці вдома. 30 березня 2018 року позивач повторно звернулась з заявою, в якій також просила перевести її на роботу вдома та у разі відмови зазначити норми КЗпП України, які є підставою для відмови у виданні наказу. 25.04.2018 року позивачу було надано відповідь, яка не містила посилань на норми КЗпП України. На думку позивача, висловленого її письмового бажання працювати вдома є достатньо для початку роботи і роботодавець для цього зобовязаний вжити всіх необхідних заходів, а це видача відповідного наказу. Позивач зазначає, що для її роботи вдома непотрібне укладання окремого договору, оскільки вказане не передбачене діючим законодавством, і вона може працювати як за основним місцем роботи так і за іншим. Вдома вона має всі необхідні умови для виконання її посадових обовязків. Однак всупереч вимогам закону роботодавець не вжив заходів для огляду її робочого місця. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. 06 липня 2018 року від позивача по справі надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої вона просила суд: визнати незаконною бездіяльність генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] з не огляду і не визначення робочого місця вдома та не видання наказу про початок праці [PERSON] вдома з 22.03.2018 р. на посаді архітектора II категорії з окладом згідно штатного розпису у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років за її письмово виявленим бажанням; визнати незаконною бездіяльність роботодавця - [PERSON] наукового центру «Інститут метрології», з не нарахування та невиплати [PERSON] щомісячної заробітної плати згідно штатного розпису, починаючи з 22.03.2018 р.; поновити конституційне право [PERSON] на працю - зобовязати генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» видати наказ про визначення робочого місця вдома та допуск до виконання посадових обовязків і початок праці [PERSON] вдома на посаді архітектора II категорії з окладом згідно штатного розпису у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобовязати [PERSON] науковий центр «Інститут метрології» нарахувати та виплатити [PERSON] щомісячний середній заробіток на посаді архітектора II категорії у розмірі відповідно до окладу, визначеного шатним розписом, починаючи з 22 березня 2018 року до фактичного виконання судового рішення про зобовязання видати наказ про початок праці [PERSON] вдома на посаді архітектора II категорії з окладом згідно штатного розпису у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобовязати генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» привести колективний договір у відповідність до ч. 8 ст. 179 КЗпП України та ст. 18 Закону України «Про відпустки», а саме спонукати його ініціювати перед іншою стороною договору Первинною профспілковою організацією ННУ «Інститут метрології», внести до колективного договору зміни в частині визначених прав працівників шляхом їх доповнення правом працівників, що перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у передбачених законом випадках шестирічного віку працювати за письмово висловленим бажанням на умовах неповного робочого часу або вдома, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування уточненого позову [PERSON] додатково зазначає, що генеральний директор ННЦ «Інститут метрології» проігнорував заяви позивача про початок її роботи вдома не видавши відповідний наказ, а тому позивач самостійно почала виконувати вимоги посадової інструкції та отримувати знання з передового вітчизняного і зарубіжного досвіду проектування та будівництва, компютерних програм 2017-2018 років розробки, які використовуються для розробки графічних матеріалів, а також вивчати новели та зміни законодавства, правил, положень у сфері архітектурної діяльності. Таким чином, на думку позивача, бездіяльність відповідача щодо не видання наказу вплинула на бездіяльність бухгалтерії з не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати згідно штатного розпису. Окрім того, позивач зазначає, що відповідач посилався як на одну з підстав не видання наказу на те, що колективним трудовим договором не передбачено виконання роботи вдома. Цією відповіддю відповідач підтвердив, що умови колективного договору, за яким працює позивач, погіршують порівняно з чинним законодавством її становище, як працівника, а тому вони підлягають приведенню у відповідність до діючого законодавства. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] наукового центру «Інститут метрології», генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії. Призначено судове засідання. 07 серпня 2018 року від відповідачів по справі представника [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» та генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вони просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі посилаючись на наступні обставини. Так, робоче місце архітектора ІІ категорії [PERSON], відповідно до вимог діючого законодавства, було визначене при укладанні трудового договору і знаходиться за місцем роботи роботодавця. Заява [PERSON] з вимогою видати наказ про визначення її робочого місця вдома фактично є заявою про зміну в організації виробництва і праці. Окрім того, колективний договір між адміністрацією та профспілковим комітетом ННЦ «Інститут метрології» на 2014-2018 роки не передбачає надомну працю. Правилами внутрішнього трудового розпорядку також не передбачено застосування надомної праці. На думку відповідачів, посадові обовязки архітектора ІІ категорії за характером робіт не можуть бути виконанні на умовах надомної праці. Створення такого виду робочих місць як робочі місця надомників є правом, а не обовязком роботодавця. Законодавче визначене право працювати вдома позивач може реалізувати на підприємствах, які застосовують надомну працю. Відповідачі зазначають, що конституційне право на працю [PERSON] порушене не було, оскільки час її знаходження у відпустці по догляду за дитиною зараховується до стажу роботи. Позовні вимоги [PERSON] щодо організації її робочого місця вдома є вимогою внести зміни до організації виробництва і праці, що свідчить про зазіхання працівника на повноваження керівництва ННЦ «Інститут метрології». Щодо вимог позивача стосовно зобовязання відповідача нарахувати та виплатити їй заробітну плату, то вони є необґрунтованими, оскільки [PERSON] жодних завдань, передбачених посадовою інструкцією чи будь-яких інших доручень для виконання роботи вдома не виконувала. Вимога спонукати генерального директора ННЦ «Інститут метрології» ініціювати перед Первинною профспілковою організацією ННЦ «Інститут метрології» внести зміни до колективного договору не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки спонукання керівника субєкта господарювання вчинити дії є по суті втручанням в його діяльність. 28 серпня 2018 року від позивача по справі надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначає, що їй на її робочому місці необхідні лише оргтехніка, яка є вдома, та кульман, який також є вдома, тому твердження відповідачів про неможливість визначити робоче місце позивача вдома є надуманими. В Україні діє принцип верховенства права і законодавчими нормами передбачено можливість роботи жінки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною вдома, а тому посилання відповідачів на те, що колективним договором цього не передбачено є незаконними. Позивач зазначає, що для самого процесу виконання нею роботи немає значення, вдома це робоче місце, чи в ННЦ. Предметом даного спору є конкретний факт бездіяльності відповідачів, яку позивач вважає протиправною, правовим наслідком такої бездіяльності є порушення її конституційного права на працю. Щодо вимог про оплату праці, то на думку позивача, це є середнім заробітком за час вимушеного прогулу. Умови колективного договору є обмеженими, порівняно з чинним законодавством, а тому підлягають зміні. Окрім того, колективний договір не містить у собі прямої заборони щодо праці вдома. 13 вересня 2018 року від відповідачів по справі надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких вони зазначають, що характер робіт архітектора ІІ категорії свідчить про те, що не всі вони можуть бути виконанні за місцем проживання. Наведені позивачем обставини не свідчать про порушення відповідачами прав, передбачених ст. 43 Конституції України. Відмовляючи [PERSON] видати наказ про її працю вдома, відповідачі діяли в межах чинного законодавства України. Вичерпний перелік підстав для стягнення оплати за час вимушеного прогулу визначений ст. 235 КЗпП України, [PERSON] продовжує перебувати у відпустці для догляду за дитиною, що не є вимушеним прогулом. Внесення змін до колективного договору є правом, а не обовязком сторін, тому вимога спонукати генерального директора скористатися своїм правом суперечить духу і букві закону. Згідно розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.02.2019 року у даній справі було призначено повторний автоматичний розподіл справи на підставі ч.7 ст.33 ЦПК України, ч.9 ст.31 КАС України, п. п. 2.3.3, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.17 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п. 6.2., 8.2, 8.3, 8.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019 року для розгляду даної цивільної справи, суддею було визначено головуючого суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] наукового центру «Інститут метрології», генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Справу вирішено розглянути в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено до розгляду в судове засідання. Представник позивача [PERSON]Б, який діє на підставі Довіреності від 24.10.2014 року, в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити та дав пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Представник відповідача [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» - [PERSON], яка діє на підставі Довіреності від 02.01.2019 року № 008/08-1, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач генеральний директор [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовної заяви заперечував. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що наказом т.в.о. генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] від 30 березня 2010 року № 59-К на підставі особистої заяви було прийнято [PERSON] ( до шлюбу Григорєву ) на роботу з 31 березня 2010 року на посаду архітектора 3 категорії в ТВ НКТЦ з окладом 1\~700, 00 грн. на місяць. (а.с. 92, 93, 95) Наказом генерального\~директора [PERSON]\~наукового центру\~«Інститут метрології»\~[PERSON] від\~13.06.2013\~року №\~110-К\~[PERSON] ( до шлюбу Григорєву ) архітектора 3 категорії ТВ КТЦ переведено з 1 червня 2013 року на посаду архітектора 2 категорії у тому ж підрозділі з окладом 3\~100, 00 грн. на місяць. (а.с. 94, 95) Протоколом № 1 від 12.08.2014 року було затверджено на конференції трудового колективу Колективний договір між адміністрацією та профспілковим комітетом [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» на 2014-2018 роки. (а.с. 101-110) З вказаним колективним договором були ознайомлені усі працівники [PERSON] наукового центру «Інститут метрології». В судовому засіданні представник позивача зазначив, що [PERSON] була ознайомлена з умовами колективного договору, погодилася з ними, будь-яких зауважень щодо змісту договору не висловлювала. Як вбачається з особової картки працівника [PERSON] з 08.08.2016 року та до теперішнього часу вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Вказане не заперечувалося і сторонами у судовому засіданні.(а.с. 99-100) 21 березня 2018 року [PERSON] звернулась до Генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] із заявою, в якій просила видати наказ про початок її праці на посаді архітектора ІІ категорії ННЦ «Інститут метрології» під час знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 22 березня 2018 року, з окладом згідно штатного розпису з визначенням її робочого місця вдома (за місцем її постійного проживання). (а.с. 16) З метою сприяння розгляду та задоволення її заяви 22 березня 2018 року [PERSON] звернулась до голови профспілки [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» із заявою, в якій просила прийняти міри до сприяння реалізації її прав на працю вдома, поки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки» та видачі відповідного наказу директора ННЦ «Інститут метрології». (а.с. 28) На заяву від 21 березня 2018 року про початок праці [PERSON] вдома, Генеральним директором [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] 23 березня 2018 року було надано відповідь за № 008/13-825, з якої вбачається, що ряд посадових обовязків архітектора ІІ категорії за характером робіт не можуть бути виконані виключно вдома, а й передбачають виїзди на обєкти, опрацювання технічних паспортів на обєкти, які зберігаються в інших підрозділах ННЦ «Інститут метрології» та іншої технічної документації. Враховуючи, що технічна документація віднесена до конфіденційної інформації відповідно до Положення про комерційну таємницю та конфіденційну інформацію в ННЦ «Інститут метрології», яке діє з березня 2016 року вона не направляється на приватні електронні адреси працівників. Таким чином, характер роботи архітектора ІІ категорії виключає можливість праці вдома. (а.с. 17) 30 березня 2018 року [PERSON] повторно звернулась до Генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] із заявою, в якій просила видати наказ про початок її праці на посаді архітектора ІІ категорії ННЦ «Інститут метрології» під час знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 02 квітня 2018 року, з окладом згідно штатного розпису з визначенням її робочого місця вдома (за місцем її постійного проживання), з оформленням перепустки до ННЦ «Інститут метрології» для прибуття у необхідних випадках для огляду обєктів чи опрацювання технічної документації на обєкти, отримання завдань та здачі результатів їх виконання. (а.с. 19-20) 02 квітня 2018 року Первинна профспілкова організації ННЦ «Інститут метрології» повідомила [PERSON] про результати розгляду її заяви від 22.03.2018 року, а саме, що профкомом прийнято рішення надіслати її звернення до генерального директора [PERSON] щодо розгляду можливості роботи [PERSON] вдома або запропонувати роботу в ННЦ «Інститут метрології» на умовах неповного робочого часу згідно з посадовою інструкцією. (а.с. 29) На повторну заяву [PERSON] від 30.03.2018 року, відповіддю від 25.04.2018 року № 008/13-1189, останній було повідомлено, що вона працює в ННЦ «Інститут метрології» за трудовим договором, умовами якого не передбачено виконання роботи вдома. Посадові обовязки архітектора ІІ категорії визначені посадовою інструкцією. Посадова інструкція не визначає ані основних, ані другорядних етапів праці. Окрім того, Кодекс законів про працю не визначає, що жінка під час відпустки по догляду за дитиною до трьох років може реалізувати своє бажання працювати вдома виключно на підприємстві, на якому вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. (а.с. 21) Вказані дії відповідача щодо не огляду і не визначення робочого місця вдома та не видання наказу про початок праці [PERSON] вдома з 22.03.2018 р. на посаді архітектора II категорії з окладом згідно штатного розпису у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років за її письмово виявленим бажанням позивач вважає такими, що порушують її конституційне право на працю та на оплату праці. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Пунктом 4 ст. 4 вказаного закону, зокрема, встановлено, що установлюються такі види відпусток: соціальні відпустки: відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно ст. 18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів. За бажанням жінки або осіб, зазначених у частині третій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома. Положення ст. 18 Закону України «Про відпустки» кореспондується з положеннями ст. 179 КЗпП України. Так, ч. 8 ст. 179 КЗпП України передбачено, що жінка або особи, зазначені у частині сьомій цієї статті (тобто батько дитини, бабуся, дід чи інші родичі, які фактично доглядають за дитиною), у період перебування у відпустці для догляду за дитиною, за їх бажанням, можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома. У трудовому законодавстві України відсутнє чітке визначення терміну «надомна праця», однак його можна знайти у інших нормативно правових актах. У Конвенції Міжнародної організації праці про надомну працю № 177 визначено термін «надомна праця» як робота, яку особа виконує за місцем її проживання або в інших приміщеннях за її вибором, але не у виробничих приміщеннях роботодавця; за винагороду; з метою виробництва товарів або послуг згідно із вказівками роботодавця. У Методичних рекомендаціях щодо визначення робочих місць, схвалених протоколом Міністерства праці України від 21 червня 1995 року № 4, зокрема, у пункті 1.1 й передбачено такий вид робочих місць, як робочі місця надомників. Надомниками ж є працівники, робоче місце яких збігається територіально з місцем їх мешкання. В наказі Міністерства соціальної політики України «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання» від 31 травня 2013 року № 316, роботу вдома визначено як один із варіантів характеру робіт поряд із постійною, тимчасовою, сезонною роботою, роботою за сумісництвом, роботою, яка має розїзний (пересувний) характер, та ін. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює відносини у сфері праці надомників є Положення про умови праці надомників, затверджене постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29 вересня 1981 року № 275/17-99, яке діє в частині, що не суперечить Конституції та законам України, до ухвалення відповідних актів згідно з Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року № 1545-XII. Зокрема, відповідно до пункту 1 Положення № 275 надомниками вважаються особи, які уклали трудовий договір з підприємством про виконання роботи вдома особисто з матеріалів і з використанням знарядь та засобів праці, виділених роботодавцем або придбаних за рахунок його коштів, а також із власних матеріалів та з використанням особистих механізмів й інструментів із дозволу керівництва. Положенням № 275, передбачено переважне право на укладення трудового договору про роботу на дому, а саме: -жінки, що мають дітей віком до 15 років; -інваліди й пенсіонери (незалежно від виду призначеної пенсії); -особи зі зниженою працездатністю, яким в установленому порядку рекомендовано роботу в надомних умовах; -особи, що доглядають за інвалідами або членами сімї, які тривалий час хворіють і за станом здоровя потребують догляду; -особи, зайняті на сезонних роботах (у міжсезонний період), а також які навчаються в навчальних закладах з очною формою навчання; -особи, які з обєктивних причин не можуть бути зайняті безпосередньо на виробництві в цій місцевості (наприклад, у районах і місцевостях, що мають вільні трудові ресурси). Судом було встановлено, що позивач, відповідно до положень ст. 179 КЗпП України та Положення про умови праці надомників від 29 вересня 1981 року № 275/17-99, відноситься до категорії осіб, які мають право працювати вдома. Відповідно до п. 2, 3 Положення про умови праці надомників, затверджене постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29 вересня 1981 року № 275/17-99, на надомників поширюється законодавство про працю, а також колективні договори. Праця надомників спрямовується зазвичай на виробництво товарів широкого вжитку і надання окремих видів послуг. Адміністрація підприємства може використовувати працю надомників і для виготовлення інших видів виробів (робіт), якщо за характером і технологією виробництва це можливо в надомних умовах і економічно доцільно для цього підприємства. Серед основних сфер діяльності, де може ефективно застосовуватися надомна праця, можна виокремити такі: -складання й ремонт різних видів техніки (побутової, автомобільних приладів, компютерів) та меблів; -дизайнерські послуги; -догляд за хворими і людьми похилого віку; -навчання дорослих (мова, компютер, спорт, танці, музика тощо); -консультативна допомога (юридична, психологічна, бізнес-консультування, астрологія); -медична допомога; -бухгалтерський облік та аудит; -робота на телефоні; -розроблення програмного забезпечення і різних мультимедійних продуктів; -редагування, переклад, коректура та мала поліграфія; -приготування обідів, виготовлення окремих видів кулінарної продукції для реалізації; -виготовлення різних швейних і вязаних виробів, взуття, прикрас, деталей інтерєру, ікебана; -розведення домашніх тварин і догляд за ними; -відео зйомка та виготовлення відеофільмів; -музичний супровід свят тощо. Як на одну з підстав відмови в переведенні [PERSON] на працю вдома відповідач посилається на те, що характер діяльності підприємства не передбачає можливість застосування надомної праці та посадові обовязки архітектора ІІ категорії за характером робіт не можуть бути виконані на умовах надомної праці. Як вбачається з положень Статуту [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» від 2016 року предметом діяльності Установи є: -надання підприємствам, установам, організаціям і громадянам інформаційно-консультаційних послуг у сфері метрології та метрологічної діяльності, стандартизації, оцінки відповідності, систем управління та захисту прав споживачів; -здійснення наукової, науково-технічної, науково-організаційної та іншої діяльності у сфері метрології та метрологічної діяльності, стандартизації, оцінки відповідності, захисту прав споживачів та впровадження систем управління; -виконання функцій наукового метрологічного центру; -виконання функцій Головного центру Служби єдиного часу і еталонних частот та науково-методичного центру Служби стандартних зразків складу та властивостей речовин і матеріалів; -виконання робіт, надання послуг у сфері метрології та метрологічної діяльності, стандартизації, оцінки відповідності, систем управління, а також в інших сферах діяльності, що передбачено цим Статутом та не заборонено законодавством. (а.с. 162-184) Виходячи з аналізу положень Статуту [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» щодо предмету діяльності установи, суд приходить до висновку, що діяльність цієї установи не направлена на виробництво товарів широкого вжитку і надання окремих видів послуг. Отже, адміністрація підприємства [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» може використовувати працю надомників для виготовлення інших видів виробів (робіт), якщо за характером і технологією виробництва це можливо в надомних умовах і економічно доцільно. Тобто, при визначенні критерію можливості переведення [PERSON] на надомну працю слід виходити із можливості виконання її роботи вдома в залежності від її характеру і технології виробництва та економічної доцільності цього. Як вбачається з Посадової інструкції архітектора 2 категорії код КП 2141.2 Технічний відділ Конструкторсько-технологічний центр від 10.11.2013 року, в ній встановлено ряд завдань та обовязків архітектора 2 категорії. Так, архітектор 2 категорії зобовязаний: 1. Розробляти архітектурно будівельну частину проектів на основі новітніх досягнень вітчизняної та зарубіжної архітектурної науки, практики з використанням засобів автоматизації. 2. Приймати участь у підготовці технічних завдань на розробку архітектурних рішень. 3. Звязувати прийняті рішення з проектними розробками других розділів (частин) проекту. 4. Вивчати вимоги, які висуваються замовниками до обєктів які проектуються. 5. Забезпечувати відповідність проектів, що розробляються стандартам, технічним умовам та іншим нормативним документам по проектуванню та будівництву, а також на їх розробку. 6. Здійснювати авторський нагляд за будівництвом та реконструкцією обєктів. 7. Здійснювати з використанням нових інформаційних технологій пошук найбільш раціональних варіантів рішень, конструкційно-оздоблювальних матеріалів, деталей зовнішнього оформлення та графічного проектування. 8. Розробляти необхідну технічну документацію (ескізні креслення, демонстративні малюнки) 9. Вміти реалізовувати плани у рамках своєї діяльності, систематизувати, аналізувати та обробляти інформацію. 10. Бути ознайомленим з політикою у сфері якості ННЦ «Інститут метрології», процедурами системи управління якістю, виконувати їх, а також всіляко сприяти підвищенню ефективності їх діяльності. 11. Дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку та положення про пропускний режим ННЦ «Інститут метрології». 12. Виконувати правила з охорони праці та пожежної безпеки в процесі праці. (а.с. 96-98) З вказаною посадовою інструкцією [PERSON] погодилася підписавши її. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що обовязки які зазначені у п. 1 та п. 6 посадової інструкції [PERSON] неможливо виконувати вдома. Так, п. 1 Посадової інструкції архітектора 2 категорії передбачено, що він зобовязаний розробляти архітектурно будівельну частину проектів на основі новітніх досягнень вітчизняної та зарубіжної архітектурної науки, практики з використанням засобів автоматизації Виконання проекту архітектором, або групою архітекторів має назву архітектурного проектування. Архітектурне проектування - це вид архітектурної діяльності, творчий процес генерації, формування і фіксації архітектурного задуму (проекту), тобто ідеальної моделі нової форми (стану) матеріально-просторового середовища життєдіяльності людини і (або) окремих її складових (будинків, споруд та їх комплексів, міста і його частини тощо); перший етап єдиного проектно-будівельного процесу створення штучного середовища. Архітектурне проектування безпосередньо спрямоване на зміну або створення нових просторових форм. У системі архітектурної діяльності архітектурне проектування виступає як найважливіший її етап, на якому будівництву задається соціальна мета, програма і спосіб зміни матеріального світу. Як і всякий творчий процес, архітектурне проектування у своїй суті сугубо індивідуальне, оскільки архітектурний задум генерується у свідомості однієї людини. Разом з тим сучасне архітектурне проектування є колективною розумовою діяльністю і об'єднує знання, навички, труд широкого кола спеціалістів архітекторів, конструкторів, технологів, електриків, сантехніків та ін. До архітектурного проектування відносять також розробку і оформлення спеціального (архітектурного) розділу комплекту технічних документів (проекту), за яким повинно здійснюватися будівництво. Пунктом 6 Посадової інструкції архітектора 2 категорії встановлено, що він зобовязаний здійснювати авторський нагляд за будівництвом та реконструкцією обєктів. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 р. N 903 « Про авторський та технічний нагляд під час будівництва об'єкта архітектури» було затверджено Порядок здійснення авторського нагляду під час будівництва об'єкта архітектури та Порядок здійснення технічного нагляду під час будівництва об'єкта архітектури. Так, Порядок здійснення авторського нагляду під час будівництва об'єкта архітектури визначає механізм здійснення авторського нагляду під час будівництва об'єкта архітектури (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд, а також технічного переоснащення діючих підприємств). Авторський нагляд здійснюється архітектором - автором проекту об'єкта архітектури, іншими розробниками затвердженого проекту або уповноваженими особами (далі - генеральний проектувальник) відповідно до законодавства та договору із замовником (забудовником) протягом усього періоду будівництва і передбачає контроль за відповідністю будівельно-монтажних робіт проекту. Виходячи з аналізу пунктів 1 та 6 Посадової інструкції архітектора 2 категорії, суд знаходить, що їх виконання неможливе в умовах праці вдома, адже потребує виходу на обєкти, застосування та погодження своїх проектів з іншим колом осіб спеціалістами у інших галузях. Окрім того, представник позивача у судовому засіданні визнав, що характер роботи [PERSON] потребує ознайомлення з технічною документацією, яка знаходиться на підприємстві у [PERSON] науковому центрі «Інститут метрології». Враховуюче викладене, суд приходить до висновку, що за характером та технологією виробництва посадові обовязки [PERSON] неможливо виконувати в надомних умовах. Окрім того, представник відповідача посилався на те, що виконання посадових обовязків позивача вдома є економічно недоцільно для [PERSON] наукового центру «Інститут метрології». Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] науковий центр «Інститут метрології» є установою державної форми власності. Статтею 8 Бюджетного кодексу України закріплені принципи бюджетної системи України. Один з них це принцип цільового використання бюджетних коштів бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями. Отже, суд приходить до висновку, що переведення на надомну роботу позивача яка працює у державній установі - [PERSON] науковому центрі «Інститут метрології», призведе до недоцільного використання бюджетних коштів, а отже є економічно недоцільним. Разом з тим, як вбачається з листа Департаменту з питань праці державного регулювання заробітної плати та умов праці від 10.06.2008 року № 149/13/116-08 закон не визначає, де саме жінка чи інша зазначена особа має право працювати на умовах неповного робочого дня - на підприємстві, з яким вона перебуває у трудових відносинах, чи на іншому підприємстві. Отже, жінка або інша зазначена особа має право працювати і на тому ж, і на іншому підприємстві або вдома. Виходячи з викладеного, суд, розяснює позивачу її право на надомну працю на іншому підприємстві, яке таку працю використовує. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором роботодавець зобовязаний визначити працівникові робоче місце та забезпечити його потрібними для роботи засобами. Робочим місцем надомника може бути його квартира або інші підходящі приміщення, які йому належать, у т. ч. і не за місцезнаходженням (юридичною адресою) підприємства, тобто в іншій місцевості (населеному пункті). Квартира надомника має відповідати певним вимогам. Зокрема, у пункті 9 Положення № 275 зазначено, що організація трудових процесів удома допускається лише для осіб, які мають потрібні житлово-побутові умови. Обстежують житлово-побутові умови надомника представник роботодавця за участю представника профспілкового органу, а також у потрібних випадках представники органів санітарного та/або пожежного нагляду. Якщо на підприємстві профспілковий орган відсутній, до обстеження доцільно долучити членів представницького органу трудового колективу, наприклад ради трудового колективу. Під час обстеження слід звернути увагу на те, чи не створить виконання надомником дорученої роботи незручностей сусідам, адже згідно з пунктом 12 Положення № 275 доручати надомникам такі роботи забороняється. Результати обстеження оформлюють актом. Всупереч вказаним вимогам закону, житлово-побутові умови [PERSON] не були обстежені у відповідності до вимог діючого законодавства. Натомість позивачем\~було надано\~Акт обстеження\~житлово-побутових\~умов від 22.03.2018 року. Як вбачається з Акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 22.03.2018 року, складеного мешканцями будинку № 16 по проспекту Любові Малої у м. Харкові, житлове приміщення як робоче місце архітектора ІІ категорії обладнане всім необхідним та не створюватиме незручностей для сусідів. Таким чином, житлово-побутові умови [PERSON] придатні для виконання робіт за посадою архітектора ІІ категорії вдома. (а.с. 22) Однак, суд критично ставить до вказаного акту, адже він був складений некомпетентними на те особами, у ньому зазначено, що його було підписано [PERSON] - фахівцем у галузі архітектури, однак жодних доказів на підтвердження цього суду надано не було. Окрім того, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що її робота вдома не буде створювати незручностей для сусідів, оскільки наданий нею Акт обстеження житлово-побутових умов від 22.03.2018 року підписаний лише сусідами з квартир № 27 та № 31, які не є суміжними з квартирою позивача. Підпунктом «В» п. 2.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» від 2008 року, визначено, що до початку роботи за укладеним договором чи при переведенні працівника в установленому порядку на іншу роботу адміністрація чи уповноважена нею особа зобовязані визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. (а.с. 155-161) Так, адміністрацією [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» було визначено робоче місце [PERSON] на підприємстві. Вказаними правилами також було встановлено робочий графік працівників, а саме з 08.00-08.30 та до 16.45-17.15 та час відпочинку. Позивач з Правилами внутрішнього трудового розпорядку [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» погодилася, жодних зауважень щодо їх змісту не висловлювала. Враховуючи те, що судом було встановлено, що за характером та технологією виробництва посадові обовязки [PERSON] неможливо виконувати в надомних умовах, як неможливо і визначити робоче місце позивача вдома та це є економічно недоцільно для відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконною бездіяльності генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] з не огляду і не визначення робочого місця вдома та не видання наказу про початок праці [PERSON] вдома з 22.03.2018 р. на посаді архітектора II категорії з окладом згідно штатного розпису у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років за її письмово виявленим бажанням є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] в частині поновлення її конституційного права на працю, а саме зобовязання генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» видати наказ про визначення робочого місця вдома та допуск до виконання посадових обовязків і початок праці [PERSON] вдома на посаді архітектора II категорії з окладом згідно штатного розпису у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд зазначає наступне. Так, ст. 181 КЗпП України встановлено, що вiдпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирiчного вiку та вiдпустка без збереження заробiтної плати (частини третя та шоста статтi 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так i до безперервного стажу роботи i до стажу роботи за спецiальнiстю. Час вiдпусток, зазначених у цiй статтi, до стажу роботи, що дає право на щорiчну вiдпустку, не зараховується. Отже, суд приходить до висновку, що конституційне право [PERSON] на працю у даному випадку порушено не було, оскільки її перебування у вiдпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирiчного вiку зараховується як до загального, так i до безперервного стажу роботи i до стажу роботи за спецiальнiстю. Враховуючи те,\~що суд\~не знайшов\~доказів порушення\~конституційного права\~на працю\~позивача,\~а також\~те що,\~судом не\~було встановлено\~незаконності бездіяльності\~генерального директора\~[PERSON] наукового\~центру «Інститут\~метрології» [PERSON] з не огляду і не визначення робочого місця вдома та не видання наказу про початок праці вдома, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. Окрім того, позивач просила суд визнати незаконною бездіяльність роботодавця - [PERSON] наукового центру «Інститут метрології», з не нарахування та невиплати [PERSON] щомісячної заробітної плати згідно штатного розпису, починаючи з 22.03.2018 р. та поновити конституційне право [PERSON] на працю та зобовязати [PERSON] науковий центр «Інститут метрології» нарахувати та виплатити [PERSON] щомісячний середній заробіток на посаді архітектора II категорії у розмірі відповідно до окладу, визначеного шатним розписом, починаючи з 22 березня 2018 року до фактичного виконання судового рішення про зобовязання видати наказ про початок праці [PERSON] вдома на посаді архітектора II категорії з окладом згідно штатного розпису у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як вбачається\~з колективного\~договору [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» на 2014-2018 роки в п. 16, 17 глави 4 встановлено, що заробітна плата працівникам ННЦ «Інститут метрології» виплачується регулярно в робочі дні в установлені терміни, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, який не перевищує 16 календарних днів і не пізніше 7 днів з закінчення періоду, за який проводиться виплата. Заробітна плата виплачується за першу половину місяця не менше оплати за фактично відпрацьований час із розрахунку посадового окладу (тарифної ставки) працівників у строки: - 15 числа поточного місяця за державним бюджетом; - 22 числа поточного місяця за господарськими договорами на підставі табелів обліку робочого часу у встановлені строки.(а.с. 101-110) Окрім того, з Наказу про прийняття на роботу [PERSON] від 30 березня 2010 року № 59-К та з Наказу від 13.06.2013 року № 110-К про переведення на посаду архітектора 2 категорії вбачається, що оклад [PERSON] встановлений згідно штатного розпису. (а.с. 93, 94, 95, 191-192) З вказаними наказами позивач була ознайомлена, будь-яких зауважень щодо їх змісту не висловлювала. В листі Міністерства соціальної політики України від 25.11.2015 р. № 692/13/133-15 «Щодо праці надомників» розяснено, зокрема, що оплата праці надомників провадиться за відрядними розцінками за фактично виконані роботи або вироблену продукцію, що відповідає встановленим вимогам до її якості. За погодженням сторін надомнику можуть відшкодовуватись витрати, повязані з виконанням для підприємства роботи вдома (електроенергія, вода тощо). Отже, судом було встановлено, що умовами колективного договору та наказами про прийняття на роботу та переведення на іншу посаду встановлено, що оплата праці [PERSON] провадиться згідно штатного розпису. Позивач на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про відпустки» працівникам, які мають право на соціальні відпустки, передбачені статтями 17 і 18 цього Закону, виплачується державна допомога на умовах, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та іншими нормативно-правовими актами України. Враховуючи те, що судом не було встановлено незаконність дій відповідача відносно не переведення [PERSON] на умови праці вдома, а також те, що на теперішній час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, суд не знаходить підстав для задоволення вимог в частині нарахування та виплатити [PERSON] щомісячного середнього заробітку з 22 березня 2018 року. Щодо посилання позивача на те, що вона з 22.03.2018 року самостійно вдома почала виконувати вимоги посадової інструкції, суд знаходить необґрунтованими, оскільки підстав для початку її роботи вдома не було. Під час оформлення на роботу надомник, так само як й інші категорії працівників підприємства, згідно зі статтею 24 КЗпП України зобовязаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоровя та інші документи. Згідно з вимогами КЗпП України трудовий договір із працівниками укладається, як правило, у письмовій формі. Відповідна норма передбачена і Положенням № 275 для надомників. Разом із тим на сьогодні законодавством про працю не передбачено будь-яких юридичних наслідків для сторін договору у разі недотримання його письмової форми, у т. ч. визнання договору в такому випадку недійсним. У письмовому трудовому договорі (додаток 2) слід чітко визначити основні й додаткові зобовязання сторін, зокрема й ті, що передбачені законодавством для надомників, а також: найменування підприємства-роботодавця; конкретні умови праці працівника; умови оплати праці; види робіт, що підлягають виконанню; адресу робочого місця надомника тощо. Крім цього, у трудовому договорі слід зазначити його вид. Відповідно до статті 23 КЗпП України із надомником, як і з іншими працівниками, може бути укладено: безстроковий трудовий договір, що укладається на невизначений строк; трудовий договір на визначений строк, установлений за погодженням сторін; трудовий договір на час виконання певної роботи. Укладення трудового договору оформляють наказом чи розпорядженням роботодавця про прийняття працівника на роботу. Слід зауважити, що відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач в своїй позовній заяві просила суд зобовязати генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» привести колективний договір у відповідність до ч. 8 ст. 179 КЗпП України та ст. 18 Закону України «Про відпустки», а саме спонукати його ініціювати перед іншою стороною договору Первинною профспілковою організацією ННУ «Інститут метрології», внести до колективного договору зміни в частині визначених прав працівників шляхом їх доповнення правом працівників, що перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у передбачених законом випадках шестирічного віку працювати за письмово висловленим бажанням на умовах неповного робочого часу або вдома. Відповідно до вимог ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони. (ст. 12 КЗпП України) Вимоги до змісту колективного договору визначені у ст. 13 КЗпП України, відповідно до якої зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Згідно ст. 14 КЗпП України укладенню колективного договору передують колективні переговори. Строки, порядок ведення переговорів, вирішення розбіжностей, що виникають під час їх ведення, порядок розробки, укладення та внесення змін і доповнень до колективного договору, відповідальність за його виконання регулюються Законом України «Про колективні договори і угоди». Статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Як вбачається з колективного договору [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» на 2014-2018 роки в ньому у розділі 12 зазначено, що зміни та доповнення в колективний договір в період строку його дії можуть вноситися на конференції трудового колективу або при взаємній згоді сторін на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету ННЦ «Інститут метрології». (а.с. 101-110) Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено, що характер роботи [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» не передбачає можливість використання надомної праці, то суд приходить до висновку, що колективний договір відповідає вимогам ч. 8 ст. 179 КЗпП України та ст. 18 Закону України «Про відпустки», а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Додатково суд звертає увагу на те, що відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Діючим законодавством України не передбачено такого способу захисту прав як спонукати відповідача до ініціювання вчинення певних дій. З огляду на все вищевикладене, даючи оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам та з огляду на характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] наукового центру «Інститут метрології», генерального директора [PERSON] наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи те, що [PERSON] було звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed