Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

20 лютого 2014 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою до відповідача в якій просить стягнути на свою користь 20000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за втрату працездатності внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві. Свої вимоги мотивує тим, що з 6 липня 2001 року вона працювала в Акціонерному товаристві «НОРД» у штампувально-зварювальному цеху учнем штампувальника, з серпня 2001 року переведена на посаду штампувальника 2 розряду. 25 січня 2002 року перебуваючи на своєму робочому місці та виконуючи свої посадові обов'язки по зніманню деталей з штампу спрацював прес та травмував позивачці обидві кісті руки, в наслідок чого в період з 25.01.2002 по 04.03.2002 вона знаходилася на стаціонарному лікування з діагнозом: пресова травма обох кістей, розмозженя 2-3-4-5 пальця лівої кисті, відкритий багато уламковий перелом середньої нігтьової, основної фаланги 2 пальця, рвана рана 4 пальця правої кісті. Позивачці було зроблене 2 операції, але наслідки травмування є незворотніми. За наслідками зазначеного нещасного випадку підприємством було складено Акт № 1 форми Н-1, який було затверджено керівництвом 29.01.2002. Відповідно до довідки МСЕК від 22.04.2002 позивачці первино та безстроково встановлено 55% втрати працездатності та 3-тя група інвалідності. Протипоказана важка фізична праця та робота з рухаючимися механізмами. На виконання рекомендацій МСЕК позивача перевели на іншу посаду у тому ж цеху на посаду здавача готової продукції 3 розряду. Відповідно рівень заробітної плата був нижчим ніж на попередній посаді. В подальшому позивача було переведено на контролером котельних, штампувальних та давильних робіт 4 розряду, у серпні 2008 року переведено контролером зборки електричних машин 4 розряду. На вказаних посадах позивачці було важко належним чином виконувати свої обов'язки, підприємство не могло запропонувати більш легшу роботу, у зв'язку з чим позивач вимушена була звільнитися за власним бажанням з 01.09.2011. Відповідачем було виплачено позивачці суму одноразової допомоги та досі виплачуються щомісячні страхові виплати. Проте, внаслідок отриманого позивачкою травмування їй була заподіяна моральна шкода, яка виражається не тільки в тривалому фізичному болю а і моральних стражданнях. Після отримання травми позивач вважає себе неповноцінною людиною, вона вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя, не має можливості виконувати роботу по господарству у тому обсязі, в якому виконувала до травмування. В наслідок отриманого увіччя не може на даний час працевлаштуватися на достойну роботу, що в черговий раз змушує її відчувати свою неповноцінність. Моральну шкоду позивач відчуває постійно та оцінює таку шкоду у 20000 грн., вважає, що ця сума лише в деякій мірі може компенсувати її фізичні та душевні страждання. Відшкодування моральної шкоди відповідачем не здійснено, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Позивач до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності в присутності її представника [PERSON] Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримала, наполягав на їх задоволенні посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві. Представник відповідача Гришина О.О., яка діє на підставі довіреності, позов не визнала у повному обсязі, що відшкодування моральної шкоди повинно відшкодовуватися особою, яка її заподіяла - Фонд не є виною особою у заподіянні позивачеві моральної шкоди, у зв'язку з чим у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Крім того, зазначили, що відповідачці довідкою МСЕК встановлено втрату працездатності у 2002 році, виплати позивачці зроблено у 2002 році, а до суду з даним позовом позивач звернулася у 2014 році, у зв'язку з чим строк для подачі позову прострочений. Надала до суду письмові заперечення на позовну заяву, які долучено до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року (з наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Згідно з п. п. «є» п.1 ч.1 ст.21 та ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонду соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь - яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Положення ст.ст. 21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що діяли до прийняття Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік», який набрав чинності з 01.01.2006 року, а також Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року, який набрав чинності з 20.03.2007 року, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. За змістом положень ст.ст.21,28,30,34,35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду виникає у особи в разі встановлення їй такої стійкої втрати працездатності висновком МСЕК. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Крім того, рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004 визначено, що ФССНВВ зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду, заподіяну на виробництві всім потерпілим, в тому числі у випадку встановлення тимчасової стійкої часткової працездатності або повної втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що в період з 06 липня 2001 року по 01.09.2011 року перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «НОРД» на різних посадах. Відповідно до Акту № 1 форми Н-1 від 29.01.2002 про нещасний випадок, який мав місце 25.01.2002 [PERSON] при виконання посадових обов'язків по зніманню деталей з штампу було отримано травму обох кістей рук в наслідок спрацювання пресу. В наслідок травмування, [PERSON] в період з 25.01.2002 по 04.03.2002 знаходилася на стаціонарному лікування в медичному закладі з діагнозом: пресова травма обох кістей, розмозженя 2-3-4-5 пальця лівої кисті, відкритий багато уламковий перелом середньої нігтьової, основної фаланги 2 пальця, рвана рана 4 пальця правої кісті. Позивачці було зроблене 2 операції, але наслідки травмування є незворотніми. Відповідно до довідки МСЕК від 22.02.2002 позивачеві встановлено третю групу інвалідності безстроково з втратою 55% працездатності. В судовому засіданні достовірно встановлено, проти чого не заперечував і відповідач, що позивач перебуває на обліку у Відділенні виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ленінському м. Донецька та Фондом призначило виплати, в наслідок відшкодування матеріальної шкоди. Разом з тим, внаслідок ушкодження здоров'я, викликаного зазначеною вище травмою обох кісте рук, позивач зазнала моральних страждань, пов'язаних з тривалим лікуванням, фізичним болем, погіршенням життєвих умов, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що відповідач відмовляється відшкодувати моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я. Однак, доводи відповідача безпідставні і не ґрунтуються на законі. Враховуючи викладене, та з огляду на те, що позивачці безстроково була встановлена стійка втрата професійної працездатності (55%), виходячи з положень ст.21 та ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», суд дійшов висновку про наявність факту заподіяння позивачці моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я на виробництві, що є підставою для відшкодування їй моральної шкоди саме цим відповідачем. Відповідно до ст. 23 ЦК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості Таким чином, приймаючи до уваги вищевказане та враховуючи глибину моральних страждань позивача з приводу ушкодження її здоров'я, ступінь втрати нею професійної працездатності, суттєвість змін укладу життя позивача, який ніколи не відновиться до нормального стану, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача 16500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, виходячи із розрахунку по 3000грн. за кожні 10% втрати працездатності. На підставі викладеного та

Outcome: partial