Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

20 вересня 2021 року представник позивача ТОВ «БУДМЕДІНДУСТРІЯ» - Леніченко О. звернулася до суду з позовною заявою в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач являється власником вищевказаної квартири. 01.08.2016 року вказана квартира була передана в оренду відповідача [PERSON] .. Відповідно до договору оренди № П2А-19/16 від 01.08.2016 року орендар мав право здійснити реєстрацію місця проживання в квартирі себе та членів своєї сім`ї, а до дати фактичного повернення квартири зобов`язаний зняти себе та членів своєї сім`ї з реєстрації місця проживання. 23.05.2018 року [PERSON] виселилася разом з членами своєї сім`ї та повернула приміщення згідно акту приймання-передачі об`єкта оренди. Проте зобов`язання щодо зняття себе та членів своєї сім`ї з реєстрації місця проживання виконала частково, зареєстрованим залишився син орендаря [PERSON] . Будь-яких усних чи письмових домовленостей між відповідачем та позивачем стосовно його проживання в спірній квартирі не існує, відповідач зареєстрований в квартирі без будь-яких правових підстав на те. Реєстрація відповідача в квартирі порушує право власності позивача на вказану квартиру, створює перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, а саме щодо можливості повноцінно скористатися дійсним орендарем субсидією по оплаті комунальних послуг. Відповідно до ч.2-6\~ст. 19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3\~ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.10.2021 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідачу було надіслано 12.10.2021 року. Відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб сайті судової влади від 12.11.2021 року. Однак, у наданий судом строк та станом на 01.12.2021 року, відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подавав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст.\~178\~та ч. 5 ст.\~279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.\~ Згідно свідоцтва\~про право\~власності на\~нерухоме майно\~№ 212\~від 19.09.2012\~року квартира\~ [ADDRESS] на праві приватної власності належить ТОВ «БУДМЕДІНДУСТРІЯ». Вказаний факт підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11, 38) 01.08.2016 року між ТОВ «БУДМЕДІНДУСТРІЯ» та [PERSON] укладено договір оренди № П2А-19/16, відповідно до якого орендодавець передав в оренду орендарю квартиру [ADDRESS] (а.с.14, 15-17). Згідно п.2.4.2 договіру оренди № П2А-19/16, орендар має право здійснити реєстрацію в цій квартирі місця проживання себе та членів своєї сім`ї, при умові отримання попередньої згоди на це орендодавця. Згідно п.2.3.10 орендар зобов`язаний звільнити квартиру в день закінчення (дострокового розірвання ) договору оренди та повернути квартиру згідно акту приймання передачі квартири. До підписання акту приймання-передачі зняти себе з реєстрації місяц проживання в цій квартирі. Згідно акту приймання передачі об`єкта оренди від 23.05.2018 року [PERSON] передала, а ТОВ «БУДМЕДІНДУСТРІЯ» прийняло квартиру [ADDRESS] (а.с.23). Судом встановлено, що [PERSON] при виселенні з спірної квартири зняла себе з реєстрації місця проживання, відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання (а.с.24). Відсутність відповідача за адресою: [ADDRESS] , підтверджуються актами ТОВ «БУДМЕДІНДУСТРІЯ» (а.с.39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46). Реєстрація відповідача у квартирі підтверджується довідкою Виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 25667/01-40 від 02.10.2021 року (а.с.56). (Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно зі \~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом п. 3 частини другої\~ст. 15 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до\~ст. 20 Цивільного кодексу України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. У\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV\~передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень\~ст. 8 Конституції\~та\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі\~Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1\~ст. 9 Конституції\~ратифікована\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Так, у частині першій ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися. З положеннями частини першої ст.1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої\~ст.321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами частини першої\~ст.316 Цивільного кодексу України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою\~ст.318 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України). Частиною другою п.15 пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що\~ст.\~33\~Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, гарантуючи захист власності, закон надає власнику законодавчу можливість вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 Цивільного кодексу України\~та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що реєстрація відповідача у квартирі, за умови документально підтвердженого права власності позивача на даний об`єкт нерухомості, перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Отже, вимога за предметом позову у повній мірі відповідає законодавчо встановленому способу захисту порушеного права (ст.ст.\~15,\~16 Цивільного кодексу України), яке не визнається відповідачами. Як встановлено по справі, позивач є власником квартири у встановленому законом порядку, тому має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю згідно з положеннями\~ст. 318 Цивільного кодексу України, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в ній інших осіб. \~Волевиявлення власника майна за предметом позовних вимог спрямоване на усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Такі вимоги слід вважати правомірними, оскільки вони в повній мірі узгоджується з тими правомочностями, які передбачається цивільно-правовим інститутом права приватної власності (ст.ст.\~316,\~318 Цивільного кодексу України).\~\~ Поряд з цим, будь\~яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивача права власності на квартиру, чи наявності у відповідача права на користування нею, матеріали справи не містять. У позивача виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що в квартирі зареєстрований відповідач. Згідно правових позицій Верховного суду України, Верховного Суду, викладених в постановах від 16листопада2016рокуусправі№6-709цс16,\~від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі №753/481/15ц (провадження №6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі №695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі №523/12186/13-ц (провадження №61-17372св18),\~власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що позивач ТОВ «БУДМЕДІНДУСТРІЯ» являється власником квартири [ADDRESS] . За даною адресою залишився зареєстрованим відповідач [PERSON] , син колишнього орендаря квартири, який за даною адресою не мешкає, то\~\~суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.\~\~ Відповідно до частини 1ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved