Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

21.01.2021 [PERSON] звернулася до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. Ухвалою від 25.01.2021 позовна заява була залишена без руху та наданий строк для усунення недоліків. У зв`язку із усуненням недоліків ухвалою від 05.02.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Прийнято рішення про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , останнє місце проживання якого було [ADDRESS] . Вона, [PERSON] , проживала у шлюбі із [PERSON] із 01 червня 1961 року по момент його смерті - [INFO] . Після смерті останнього залишилися спадкоємці, а саме: вона [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є синами її покійної доньки, яка померла [INFO] . Вказані особи є спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця. На момент смерті спадкодавця вони проживали у будинку [ADDRESS] , а відповідачі [PERSON] , [PERSON] були там зареєстровані. Зазначає про те, що на даний час, вона не проживає за вказаною адресою, оскільки між нею та відповідачами стався конфлікт, який унеможливлює спільне проживання та на даний час вона проживає у своїй доньки [PERSON] . Крім того, відповідачі заволоділи свідоцтвом про право власності її чоловіка на вказаний будинок і категорично відмовляються його повертати. Для оформлення спадкового майна позивач звернулася до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право власності на спільне майно та право на спадщину. Заповіт спадкодавець не складав, а отже спадкування відбувається за законом. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем першої черги за законом. Спірне домоволодіння було набуто її чоловіком у власність 21.07.1992, тобто під час проживання з нею у шлюбі. Шлюб вони не розривали із 01.06.1961 до смерті її чоловіка. Постановою нотаріуса Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. від 08.12.2020 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] з підстав того, що: (мова оригіналу) для видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] до Чорнобаївської державної нотаріальної контори були подані свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 14.06.2008 та документ, що посвідчує право власності на будинок у вигляді витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2020, виданого державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В., з якого не можливо встановити факт придбання будинку з надвірними спорудами під час зареєстрованого шлюбу. Так як вона має лише копію свідоцтва про право власності на майно завірену Чорнобаївським відділком КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» та не може пред`явити нотаріусу оригінал вказаного документу, який відповідачі утримують у себе, оформити право власності на частку майна у спільному майні подружжя, так само як і частку спадщини після смерті чоловіка у безспірному порядку немає можливості. Посилаючись на положення ст.ст. 368, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 27, 61, 63, 70 СК України, ст. 71 ЗУ «Про нотаріат» просить суд визнати за нею право власності на ѕ частки житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав на праві власності померлому [INFO] [PERSON] , яка складається із: 1/2 будинку який їй належить як спільно набуте майно в період шлюбу та половина від 1/2 , яка розподіляється між спадкоємцями, які претендують на спадщину (1/2+(1/2:2)=3/4). Також просить судові витрати стягнути з відповідачів солідарно. 23.02.2021 [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на частки в будинку і надвірних спорудах. Позовні вимоги мотивують тим, що спірний будинок з надвірними спорудами, знаходиться в [ADDRESS] і складається по даних техпаспорта з житлового будинку з верандою та прибудовою (літ. «А-1,а,а»), погреба (літ.»Б»), гаража (літ.»В», сарая (літ.»Г»), прибудови («літ.»Д»), сарая («літ.»Е»), прибудови (літ. «К»), вбиральні (літ. «М»), колодязя (№1), огорожі (№2,3), ринкова вартість якого відповідно до висновку оцінювача становить 29200 грн. Зазначений будинок з надвірними спорудами є майном колишнього колгоспного двору, яке було придбано до 15.04.1991 (до введення в дію ЗУ «Про власність»), яке зберіглося і яке належало його членам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується витягом № 34 від 18.02.2021 з погосподарських книг Новожиттівської сільської ради за 1967-2020 роки, свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 21 липня 1992 року виданим Чорнобаївською районною радою та зареєстрованим в Чорнобаївському відділку БТІ, в якому зазначено, що будинковолодіння належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , а також копією технічного паспорта наданого [PERSON] . Поскільки, як голова двору [PERSON] так і інші повнолітні члени цього господарства були членами місцевого колгоспу с. Нове Життя Чорнобаївського району, то визначення типу цього господарства як колгоспний двір відповідало Вказівкам по веденню книг погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, а потім Вказівкам по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 та Вказівкам по веденню погосподарського обліку, затверджених Державним комітетом статистики СРСР від 25.05.1990 № 69. Вважають, що оскільки станом на 15.04.1991 дане господарство відносилось по типу до господарства колгоспника і майно набувалося при ньому, тому вирішувати цей спір необхідно відповідно до положень ст.ст. 120,123 ЦК України 1963 року, яке діяло на момент виникнення правовідносин. Згідно ст. 120 ЦК України 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до положень ст. 123 ЦК України 1963 року розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх членів двору включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Зазначають, що поскільки станом на 15.04.1991 цей колгоспний двір складався з шести осіб, а саме: з голови двору і їх діда [PERSON] , членів двору відповідачки і їх баби [PERSON] , їх батька [PERSON] , їх матері [PERSON] , а також їх, позивачів за зустрічним позовом, які на той час були неповнолітніми, то кожен з них набув право власності на 1/6 частку в даному будинковолодінні. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на його 1/6 частку в майні цього двору і цю його частку успадкували порівну згідно ст. 1261 ЦК України два його спадкоємці за законом першої черги, а саме: [PERSON] , як його дружина та їх мати [PERSON] , як його дочка, де кожен з них набув право на 1/12 частку майна (1/6:2), а з врахуванням своїх власних часток кожен з них набув право на 1/4 частину (1/6 +1/12) в будинку на надвірних спорудах. Вважають, що 1/4 частка їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] належить їм, позивачам за зустрічним позовом, як її належним спадкоємцям за законом. А тому, з врахуванням їх власних часток кожному з них належить по 7/24 часток в будинку (1/6 + 1/8). Вони з дитинства допомагали дорослим у веденні господарства, а по досягненню повноліття ніколи не втрачали з ним зв`язок. Вони зареєстровані в цьому будинку, продовжують ним користуватися, а іншого власного житла не мають. На підставі вищевикладеного просять суд визнати за ними, [PERSON] , [PERSON] право власності по 7/24 частки будинку і відповідну частку надвірних споруд в [ADDRESS] . Ухвалою від 07.04.2021 було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частки в будинку і надвірних спорудах до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, об`єднавши їх в одне провадження. 07.04.2021 [PERSON] звернувся до суду із позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору до [PERSON] про визнання права власності на частку в будинку і надвірних спорудах. Позовні вимоги мотивує тим, що в 1982 році він зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка була донькою [PERSON] і [PERSON] та з цього часу почав проживати в одному з ними будинку в [ADDRESS] і вести з ними спільне господарство. Поскільки всі повнолітні члени цього двору включаючи його і дружину були членами місцевого колгоспу і працювали в ньому, то господарство відносилося до колгоспного типу двору, головою якого станом на 15.04.1991 (на час введення в дію ЗУ «Про власність») був [PERSON] , а членами сім`ї [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх неповнолітні на той час діти: [PERSON] , 1983 р.н. та [PERSON] , 1985 р.н., що підтверджується витягом № 34 від 18.02.2021 з погосподарських книг Новожиттівської сільської ради. Він був активним членом цього двору, оскільки вніс великий вклад як коштами, так і працею в придбанні його майна, а саме в збільшенні житлової площі будинку, в його благоустрій, в інше будівництво яке велося в цей період. Зокрема з його значною участю була збудована прибудова до даного будинку, виконано перепланування та перебудову його кімнат, проведено водопровід і каналізацію, встановлено парове опалення, перекрито повністю дах, проведено будівництво надвірних споруд, а саме великого гаражу, хліва для худоби і кладовищ, веранди до існуючого сараю. Все це майно набуте до 15.04.1991. Також з його участю було в подальшому газифіковано будинок згідно виписаним на його ім`я відповідного проекту, збудовано огорожу та інші роботи. Він постійно проживає в цьому будинку, спільно з його синами [PERSON] , [PERSON] , дбає про нього, підтримує його в належному стані. Вважає, що він набув станом на 15.04.1991 право власності на 1/6 (4/24) зазначеного будинковолодіння, як в спільній сумісній власності колишнього колгоспного двору виходячи з рівності часток всіх його шести членів двору. На підставі вищевикладеного просить суд визнати за ним право власності на 4/24 частини будинку і відповідну частку надвірних споруд в [ADDRESS] . Ухвалою від 17.04.2021 було прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів [PERSON] про визнання права власності на частину будинку і відповідну частку надвірних споруд до спільного розгляду з об`єднаним позовним провадженням за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частки в будинку і надвірних споруд. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, вона же відповідач за зустрічним та позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] адвокат Потапенко С.В. первісний позов підтримав та просив задовольнити. У задоволенні зустрічних позовних вимог та в позові третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору просив відмовити. Суду пояснив, що він не погоджується із доводами заявленими у зустрічній позовній заяві та позові третьої особи із самостійними вимогами про те, що спір повинен вирішуватися відповідно до положень ЦК України 1963 року. Право особистої власності на спірне будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] виникло у [PERSON] з 21.07.1992, тобто з часу реєстрації у Чорнобаївському відділку Черкаського об`єднаного Бюро технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на будинковолодіння № [NUMBER] від 21.07.1992. Отже, із цього часу, на його думку, [PERSON] став одноособовим власником будинковолодіння, а тому після смерті останнього, [INFO] , спір повинен вирішуватися на підставі положень ЦК України чинним на момент смерті спадкодавця та положень СК України. Зазначив про те, що своїми позовними вимогами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] бажають всупереч закону змінити розподіл спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] . Також, зауважив на тому, що останніми не оскаржено реєстрацію права особистої власності на спірне будинковолодіння за [PERSON] . Крім того, просив застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка становить три роки та перебіг якої почався з 21.07.1992, тобто з часу отримання [PERSON] свідоцтва про право власності на спірне будинковолодіння. Стосовно позовних вимог [PERSON] пояснив, що позивачка проживала у шлюбі з [PERSON] з 01.06.1961 по момент його смерті [INFO] . Шлюб не був розірваний. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті свого чоловіка позивачка проживала у спірному будинковолодінні. Зараз остання проживає у будинку своєї доньки [PERSON] у зв`язку із виникненням спору про спадщину. Відповідно до положень СК України у спадковому майні є частка позивачки [PERSON] у спільному майні подружжя, яка складає Ѕ частку будинковолодіння. Разом із її часткою у спадковому майні, частка останньої у спірному будинковолодінні становить 3/4. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, вона же відповідач за зустрічним та позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] адвокат Радченко О.П. первісний позов підтримала та просила задовольнити. У задоволенні зустрічних позовних вимог та в позові третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору просила відмовити. Додатково до пояснень зазначених у відзиві на зустрічну позовну заяву та позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами пояснила, що у зв`язку із тим, що у позивачки [PERSON] був відсутній оригінал свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 21 липня 1992 року, який підтверджує право власності її чоловіка [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS] , який, зі слів останньої, протиправно утримують відповідачі, вона звернулася до Чорнобаївського відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за отриманням копії свідоцтва. На її звернення відділком була видана копія свідоцтва № 17 від 21 липня 1992 року, яке було приєднано до матеріалів позовної заяви. Отже, позивачкою було подано до суду копію свідоцтва, яке останньої було видано Чорнобаївським відділком КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». У судовому засіданні представник позивачів за зустрічним позовом, вони же відповідачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] адвокат Тесленко А.І. зустрічну позовну заяву та позов третьої особи із самостійними вимогами просила задовольнити, у задоволенні первісного позову просила відмовити. До зазначеного у зустрічній позовній заяві, відповіді на відзив додатково пояснила, що [PERSON] , [PERSON] не утримують у себе оригінал свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 21 липня 1992 року, про яке зазначають представники [PERSON] . Вказане свідоцтво є тільки в одному оригіналі, які вони просять приєднати до матеріалів справи. У вказаному свідоцтві зазначено, що будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Вказане свідоцтво є єдиним правовстановлюючим документом. Копія свідоцтва про право власності, яке було приєднано позивачем [PERSON] до матеріалів позовної заяви та в якому зазначено про те, що будинок належить [PERSON] не відповідає дійсному оригіналу, який знаходиться у відповідачів за первісним позовом, не містить підпису голови Чорнобаївської районної ради, засвідчена не належною особою, а саме працівником БТІ, без зазначення прізвища даної особи, оригінал свідоцтва написаний російською мовою, копія надана позивачкою на українській, а отже просить визнати його неналежним, недопустимим та недостовірним доказом. Оскільки спірне будинковолодіння було набуто ще до 15.04.1991, тобто до введення в дію ЗУ «Про власність», вказане нерухоме майно є спільним майном членів колгоспного двору. До якого, на підставі доказів, які були ними надані, входять: [PERSON] голова колгоспного двору, його дружина [PERSON] , їх донька, яка є матір`ю позивачів за зустрічним позовом та дружиною третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] , їх зятя [PERSON] , який є третьою особою у справі та позивачів за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , які на той час були неповнолітніми дітьми. Отже, всі вказані особи мають рівну частку у спільному майні, оскільки дбали про нього та своєю працею покращували та збільшували його. На її думку спір потрібно вирішувати по закону який діяв на час набуття майна, отже на підставі ЦК УРСР 1963 року. За їх підрахунками частка [PERSON] , [PERSON] у спірному будинковолодінні складає по 7/24 частки. Стосовно клопотання представників [PERSON] про застосування строку позовної давності зауважує, що права [PERSON] та [PERSON] не були порушені, вони зареєстровані у спірному будинковолодінні до цього часу, користуються ним. Раніше спору з приводу спільного майна у них не виникало. Вважали, що свідоцтвом про право власності на будинковолодіння № [NUMBER] від 21.07.1992 захищено їх право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно. Отже, оскільки строк позовної давності рахується з часу порушення права, вважає, що трирічний строк позовної давності не є пропущеним. Також повідомила, що ініціатором спору є донька [PERSON] [PERSON] , якій рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області було відмовлено у наданні додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] . Після цього, з метою зміни режиму майна, вона провела реєстрацію права власності за [PERSON] на підставі довідки про присвоєння адреси від 13.02.2020 № 68 виданого виконавчим комітетом Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, яка не є правовстановлюючим документом. Довідавшись про це [PERSON] та [PERSON] звернулися до державного реєстратора, якою були внесені зміни до державного реєстру із зазначенням іншої підстави для набуття права власності, а саме свідоцтва про право власності на будинковолодіння № [NUMBER] від 21.07.1992. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом, він же відповідач за первісним позовом [PERSON] підтримав пояснення свого представника [PERSON] та просив суд задовольнити зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, у задоволенні первісної позовної заяви відмовити. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом, він же відповідач за первісним позовом [PERSON] підтримав пояснення свого представника [PERSON] та просив суд задовольнити зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, у задоволенні первісної позовної заяви відмовити. Суду пояснив, що раніше у них не було конфліктної ситуації з бабусею [PERSON] . Спір виник після того, як у їх відносини втрутилася тітка [PERSON] , яка захотіла вигнати з будинку його батька [PERSON] та забрала до себе бабусю [PERSON] . У судовому засіданні третя особа, яка заявила самостійні вимоги на предмет позову [PERSON] підтримав свій позов та просив задоволити. Не заперечував проти задоволення зустрічного позову, у задоволенні первісного позову просив відмовити. Суду пояснив, що він проживав у спірному будинку із часу одруження зі своєю дружиною [PERSON] , тобто з 1982 року та проживає до цього часу. Під час шлюбу у них народилося двоє синів [PERSON] та [PERSON] . Проживали вони у будинку всі разом: [PERSON] , [PERSON] , він, його дружина [PERSON] та двоє їх дітей. За час проживання у будинку він приймав участь у побудові прибудови - веранди, допомагав робити кришу, будувати свинарник. Приймав участь у ремонті хати, підведенню газу до будинку. Дружина працювала у садочку. Діти також допомогали по господарству. Проживали однією дружною родиною. Раніше батьки хотіли скласти заповіт на його покійну дружину [PERSON] . Після смерті дружини, він три з половиною роки доглядав за своєю тещою [PERSON] , поки в їх відносини не втрутилася друга її донька [PERSON] та не забрала останню до себе. Факт того, що він вкладав свою працю та гроші у будинок можуть підтвердити свідки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 01.06.1961, актовий запис № 9. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.9). Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого повторно 31.03.1999 виконкомом Новожитівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.08.1982, актовий запис № 3. Після реєстрації шлюб [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.71). [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені: батько [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 17.05.1983 Новожитівською сільською радою народних депутатів, актовий запис № 3 (а.с. 107). [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені: батько [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 24.08.1985 Новожитівською сільською радою народних депутатів, актовий запис № 13 (а.с. 108). Із відомостей довідки про стаж роботи [PERSON] та відомостей копії трудової книжки останнього (а.с. 185-187) вбачається, що [PERSON] працював у колгоспі «Пам`яті Леніна» з 01.01.1955 по 01.01.1966 р.р., з 01.01.1967 по 01.01.1982 р.р. Згідно відомостей зазначених у копії трудової книжки колгоспника № 542 [PERSON] став членом колгоспу «Пам`яті Леніна» з 1979 року. Із вказаного часу у трудовій книжці містяться записи про трудодні у колгоспі та відомості щодо реорганізації колгоспу в КСП «Степове» у 1992 року з послідуючим записом про зарахування [PERSON] членом вказаного КСП (а.с.130). Відповідно до витягу з погосподарських книг Новожиттівського старостату про господарство в [ADDRESS] , у 1967-1970 р.р., зазначено, що головою господарства була [PERSON] , суспільна група господарства колгоспник, господарство перебуває в колгоспі сільськогосподарська артіль Пам`яті Леніна», адреса господарства [ADDRESS] . Список членів сім`ї: голова - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] , онука [PERSON] . Зазначено, що перелічені в розділі будівлі знаходяться в особистій власності господарства (а.с.100). У 1977-1979 р.р. після смерті [PERSON] , головою господарства став [PERSON] , суспільна група господарства колгоспник, адреса господарства [ADDRESS] . Список членів сім`ї: голова - [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] (а.с. 101). У 1983-1985 р.р. головою господарства зазначений [PERSON] , суспільна група господарства колгоспник, адреса господарства [ADDRESS] . Список членів сім`ї: голова - [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] (вибув у 1984 р., прибув 1985 р.), онук [PERSON] , онук [PERSON] . Будівлі, що знаходяться в особистій власності господарства: житловий будинок рік збудування 1970, загальна (корисна) площа 22 кв.м., сарай рік збудови 1975, погріб 1965, сажок - 1983 (а.с. 102). У 1986-1990 р.р. із членів сім`ї вибула дочка [PERSON] . Всі інші записи залишилися без змін. (а.с. 102). У 1991-1995 р.р. Змінилася загальна площа житлового будинку, який знаходиться в особистій власності господарства: житловий будинок загальна площа 50 кв.м., в т.ч. житлова 34 кв.м. Всі інші записи залишилися без змін. (а.с. 103). У 1996-2000 р.р. Змінилася загальна площа житлового будинку, який знаходиться в особистій власності господарства: житловий будинок загальна площа 54 кв.м., в т.ч. житлова 30 кв.м. Всі інші записи залишилися без змін. (а.с. 103). У 2001-2005 р.р. До списку членів домогосподарства увійшла сестра [PERSON] . Змінилася загальна площа житлового будинку, який знаходиться в особистій власності господарства: житловий будинок загальна площа 54 кв.м., в т.ч. житлова 32 кв.м. Всі інші записи залишилися без змін. (а.с. 103). У 2006-2010 р.р. Головою домогосподарства після смерті [PERSON] стала його дружина [PERSON] . Список членів сім`ї домогосподарства став наступний: голова [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онук [PERSON] , онук [PERSON] , сестра [PERSON] (померла [INFO] ). Змінилася загальна площа житлового будинку, який знаходиться в приватній власності господарства: житловий будинок загальна площа 50 кв.м., в т.ч. житлова 28 кв.м. Всі інші записи залишилися без змін. (а.с. 103-104). У 2011-2015 р.р. Змінилася загальна площа житлового будинку, який знаходиться в приватній власності господарства: житловий будинок загальна площа 64 кв.м., в т.ч. житлова 30 кв.м. Всі інші записи залишилися без змін. (а.с. 104). У 2016-2020 р.р. Головою господарства зазначена [PERSON] . Список членів домогосподарства: голова [PERSON] , дочка [PERSON] (померла [INFO] ), зять [PERSON] (вибув 09.10.2018), онук [PERSON] , онук [PERSON] . Житловий будинок в приватній власності господарства: загальна площа 73,6 кв.м., в т.ч. житлова 30 кв.м. (а.с. 104). Відповідно до відомостей зазначених у рішенні № 16/7 від 23.01.1992 «Про оформлення права власності на житлові будинки та господарські будівлі громадян сіл району», у відповідності із постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105, рішення облвиконкому від 27.03.1985 № 99 «Про порядок державного обліку житлового фонду» виконавчий комітет Чорнобаївської районної ради народних депутатів вирішив: І. Визнати право власності на житлові будинки на основі даних погосподарських книг виконкомів сільських Рад народних депутатів і матеріалів технічної інвентаризації, зокрема: 4. с. Нове Життя. 2. Бюро технічної інвентаризації оформити право особистої власності на домоволодіння, згідно п. І цього рішення з видачею свідоцтва на його реєстрацію (а.с. 124). Відповідно до списку громадян села Тарасівка, яким необхідно видати свідоцтва на право власності вулиця Дзержинського під п. 7 значиться [PERSON] , с. Тарасівка, колгоспник. Вказаний архівний витяг від 25.08.2020 № 51 наданий архівним відділом Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області. В графі «підстава» значиться протокол № 1 засідань виконкому Чорнобаївської районної ради від 23.01.1992, рішення №№1-26, арк. 121 (а.с.123). Рішенням сільської ради № 65 від 21.12.2015 [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою Новожиттівським старостатом Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 18.02.2021 № 41 (а.с. 110). Позивачем за первісним позовом, вона же відповідач за зустрічним позовом та позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] було надано суду копію свідоцтва № [NUMBER] на право власності на жилий будинок від 21.07.1992 (у документі який досліджується судом у назві документа слово «особистої» закреслено). Складений на українській мові. В якому зазначено, що вказане свідоцтво посвідчує те, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить гр. [PERSON] на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Чорнобаївської районної Ради народних депутатів № 16 від 23.01.1992. Зазначений в цьому документі цілий жилий будинок [ADDRESS] зареєстрований в Черкаському об`єднаному бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за гр. [PERSON] та записаний в реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 19. Вказана копія свідоцтва містить наступні реквізити документа: печатку Чорнобаївського відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», штамп «копія вірна» на обох сторінках досліджуваного документа, біля штампу «копія вірна» стоїть підпис без зазначення посади, прізвища особи, яка засвідчила вказану копію та без зазначення дати посвідчення. (а.с.14). Відсутність у [PERSON] оригіналу вказаного документа обґрунтовувалося її представниками в судовому засіданні тим, що його оригінал утримують у себе відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Вказана копія була отримана представником [PERSON] за довіреністю [PERSON] , за зверненням останньої, у Чорнобаївському відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» та надана в такому вигляді до суду. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні заперечили факт наявності у них оригіналу вказаного документа та зазначили про те, що у них є в наявності інший оригінал свідоцтва про право власності на будинковолодіння № [NUMBER] від 21.07.1992, який містить інші відомості про право власності. Вказаний документ за клопотанням їх представника був приєднаний до матеріалів справи та досліджений судом. Вказаний документ наданий в оригіналі та складаний на російській мові. Містить наступні відомості мовою оригіналу. Свидетельство № 17 о праве (слово «личной» зачеркнуто) собственности на домовладение от 21.07.1992. Исполком Чернобаевского районного Совета народных депутатов удостоверяет, что целый домовладение, состоящее из одного жилого дома и расположенное в [ADDRESS] действительно принадлежит колхозному двору, главой котрого является [PERSON] на праве (слово «личной» зачеркнуто) собственности. Домовладение в целом состоит одного из жилых домов. Свидетельство выдано на основании решения исполкома Чернобаевского районного Совета народных депутатов № 16 от 23.01.1992. Домовладение № [NUMBER] по ул. Дзержинского в с. Тарасовка зарегистировано в бюро технической инвентаризации по праву личной собственности за колхозным двором, главой которого является гр. [PERSON] на основании решения райисполкома № 16 от 23.01.1992 и записано в реестровую книгу за № 1 №19. Домовладение № [NUMBER] по ул. Дзержинского в целом состоит из одного жилого дома. Вказаний оригінал свідоцтва містить наступні реквізити: печатку виконавчого комітету Чорнобаївської районної ради народних депутатів на першій сторінці, печатку Чорнобаївського відділку Черкаського об`єднаного бюро технічної інвентаризації поставлену на підпис, який складається із прізвища « [PERSON] » навпроти надрукованого надпису «Начальник бюро технічної інвентаризації». У судовому засіданні представник [PERSON] , [PERSON] адвокат Тесленко А.І. просила визнати копію свідоцтва № [NUMBER] на право власності на жилий будинок від 21.07.1992 наданого позивачем [PERSON] недопустимим та недостовірним доказом з підстав того, що представниками [PERSON] не надано суду оригіналу вказаного документа, останній не відповідає дійсному оригіналу, який знаходиться у відповідачів за первісним позовом, не містить підпису голови Чорнобаївської районної ради, засвідчена невідомою особою без зазначення прізвища даної особи, оригінал свідоцтва написаний російською мовою, копія надана позивачкою на українській. Оцінюючи наявність в матеріалах справи двох протилежних за змістом свідоцтв про право власності на будинковолодіння, один з яких є оригіналом, інший засвідченою копією, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~положень ч.ч.\~1,2\~ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до положень ч.ч. 1,5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Письмовими доказами\~є документи\~(крім\~електронних документів),\~які містять\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.ч.1,2 ст. 95 ЦПК України). Визначення поняття копії документа міститься у Правилах організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, ОМС, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5. Відповідно до положень п. 1 глави «Загальні положення» ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Так, відповідно до\~п. 2 глави «Загальні положення» вказаних Правил № 1000/5\~копія документа\~- документ, що містить точне знакове відтворення змісту чи документної інформації іншого документа і в окремих випадках деяких його зовнішніх ознак. Отже, із аналізу змісту вказаних положень вбачається, що копія документа це точне відтворення оригіналу документа, яке нічим від нього не відрізняється. Відповідно до глави 10 «Засвідчення копій та витягів службових документів» вказаних Правил № 1000/5 порядок виготовлення, засвідчення та видавання копій документів визначається інструкцією з діловодства установи. Установа має право засвідчувати копії документів, що створюються в ній, за винятком копій документів, які відповідно до законодавства потребують засвідчення в нотаріальному порядку. Копії документів інших установ можуть виготовлятися і засвідчуватися установою в таких випадках: на вимогу судових та інших правоохоронних органів; для внутрішнього використання в установі (під час вирішення питань щодо прийняття громадян на роботу, навчання, засвідчення їх трудових, житлових та інших прав у взаємовідносинах з установою). Наприклад, установа може виготовити і засвідчити копію диплома працівника, яка потім буде підшита до його особової справи. Дозволяється виготовляти копію із засвідченої копії документа, якщо оригінал відсутній або його отримати неможливо. Копії документів виготовляються і видаються на вимогу інших установ або громадян з дозволу керівника установи, його заступників або керівника структурного підрозділу установи. Копія документа повинна відповідати оригіналу, тобто повністю відтворювати інформацію оригіналу і всі його зовнішні ознаки або їх частину. Не допускається виготовляти копії документів з нерозбірливим текстом, підчистками, приписами та іншими необумовленими виправленнями. Копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. Дослідивши зміст копії свідоцтва № [NUMBER] на право власності на жилий будинок від 21.07.1992 наданого [PERSON] суд прийшов до висновку, що остання не набула юридичної сили, оскільки не засвідчена у встановленому законом порядку, зокрема, копія свідоцтва не містить прізвища, ініціалів, посади особи, яка її засвідчила, дати засвідчення копії. Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд вважає, що вказаний доказ не може бути допустимим доказом по справі. Однак, суд не вбачає достатніх підстав для визнання вказаного доказу недостовірним, з огляду на положення ст. 79 ЦПК України, оскільки судом, враховуючи обсяг досліджених доказів наданих сторонами, зокрема: відсутності клопотання жодної із сторін про з`ясування питання щодо підстав, правомірності видачі Чорнобаївським відділком копії вказаного свідоцтва та відповідності вказаної копії наявного у інвентаризаційній справі на будинковолодіння оригіналу (належним чином засвідченої копії) та законодавчою забороною суду з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору, суд позбавлений можливості прийти до беззаперечного висновку щодо не відповідності вказаної копії його оригіналу, як стверджують представники позивача за первісним позовом, а тому не може беззаперечно виключити можливість наявності іншого за змістом свідоцтва. Відповідно до відомостям зазначеним у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 239404877 від 30.12.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Бабенко Л.В. була проведена державна реєстрація права приватної власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2035418971251, власником майна зазначений [PERSON] , форма власності: приватна, розмір частки:1. Підставою для державної реєстрації зазначено свідоцтво про право власності на домоволодіння № [NUMBER] виданого 21.07.1992 Чорнобаївською районною радою народних депутатів Чорнобаївського району, зареєстроване в Чорнобаївському відділку Черкаського об`єднаного Бюро технічної інвентаризації 21.07.1992 за № 19, номер запису про право власності: 35574908 (а.с. 28). Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Вирішуючи питання щодо заявленого [PERSON] , [PERSON] зустрічного позову та позову третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] суд приходить до наступних висновків. Згідно пункту 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~положення зазначеного\~Кодексу\~застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки\~правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, то суд при вирішенні спору керується положеннями\~ЦК 1963 року. \~Відповідно до частини першої\~статті 120 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (далі -\~ЦК Української РСР),майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 454/1187/17-ц. Частиною першою\~статті 112 ЦК Української РСР\~передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Згідно з частиною другою\~статті 123 ЦК Української РСР\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності\~Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 6\~постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього\~Закону\~(з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Таким чином, з огляду на дослідженні судом докази, вбачається, що членами колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] , які не втратили право на частку у його майні до 15.04.1991, були голова двору - [PERSON] , його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онук [PERSON] , онук [PERSON] . Як було зазначено вище, 30.12.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Бабенко Л.В. була проведена державна реєстрація права приватної власності на вищезазначений житловий будинок з надвірними спорудами за одноособовим його власником - [PERSON] . Підставою для державної реєстрації зазначено свідоцтво про право власності на домоволодіння № [NUMBER] виданого 21.07.1992 Чорнобаївською районною радою народних депутатів Чорнобаївського району, зареєстроване в Чорнобаївському відділку Черкаського об`єднаного Бюро технічної інвентаризації 21.07.1992 за № 19, номер запису про право власності: 35574908. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинної на час здійснення державної реєстрації права власності) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із вищевказаних\~положень вбачається,\~що із\~часу проведення\~державним реєстратором виконавчого\~комітету Васютинської\~сільської ради\~Чорнобаївського району\~Черкаської області\~Бабенко Л.В. реєстрації права приватної власності за [PERSON] відбулося офіційне визнання і підтвердження державою вказаного факту та відбулася по суті зміна правового статусу такого майна. Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор при проведення реєстраційних дій зобов`язаний: встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Із вищевказаного вбачається, що державний реєстратор під час проведення реєстрації права власності повинна була належним чином перевірити підставу для проведення такої реєстрації, а саме: відповідність поданого заявником свідоцтва про право власності на домоволодіння № [NUMBER] виданого 21.07.1992 Чорнобаївської районної Ради народних депутатів Чорнобаївського району вимогам закону. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду». Таким чином, враховуючи те, що ані позивачами за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , ані третьою особою, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] не заявлена вимога щодо скасування державної реєстрації права приватної власності на спірний житловий будинок з надвірними спорудами за [PERSON] , здійсненого державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Бабенко Л.В., що позбавляє суд можливості з`ясувати правомірність дій останньої при проведенні реєстрації вказаного права, суд приходить до висновку, що обраний останніми спосіб захисту свого порушеного права не є ефективним, не відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення та невизнання, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви та позовної заяви третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмету позову. При вирішенні питання щодо можливості задоволення первісного позову [PERSON] про визнання права власності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 26.11.2007 виконкомом Новожиттівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 12 (а.с. 8). Отже, після його смерті була відкрита спадкова справа за номером 44681789 у спадковому реєстрі, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 14561174 від 16.05.2008 (а.с. 10). Також, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Новожиттівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, актовий запис № 11 (а.с.12). Відповідно до довідки № 360 від 11.09.2020 виданої виконкомом Новожиттівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області гр. [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: онуки [PERSON] , [PERSON] (а.с.22). Факт проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , на час його смерті, також підтверджується відомостями дослідженого в судовому засіданні витягу з погосподарської книги на вказане будинковолодіння та не оспорювалося сторонами об`єднаної справи. Судом встановлено, що 08.12.2020 представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2020 державним нотаріусом було відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на вищезазначений житловий будинок з надвірними спорудами (а.с. 11). Відповідно до відомостям дослідженої судом постанови вбачається, що заявником для видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя були подані свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 14.06.2008 та документ, що посвідчує право власності на будинок у вигляді витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2020, виданого державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. з якого не можливо встановити факт придбання будинку з надвірними спорудами під час зареєстрованого шлюбу. Під час розгляду вказаних вимог застосовуються положення матеріального права чинного на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , тобто чинного станом на 24.11.2007. Відповідно до приписів ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу засвідчується свідоцтвом про шлюб. Отже, основною умовою для визначення статусу одного із подружжя, який пережив є реєстрація шлюбу за умови, що такий шлюб не припинився шляхом його розірвання на момент смерті одного з подружжя. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] шлюб між останнім та [PERSON] не був розірваний, а отже позивач за первісним позовом має статус одного із подружжя, який пережив іншого. Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Не розповсюджується режим спільної сумісної власності на майно, яке визначене у ст. 57 СК України. Винятком є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, у період з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012, коли діяв ЗУ «Про внесення змін до ст. 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» за № 1319-IV від 11.01.2011. Відповідно до положень ст. 71 ЗУ «Про нотаріат» у разі\~смерті одного\~з подружжя\~(колишнього\~з подружжя)\~свідоцтво про\~право власності\~на частку\~в їхньому\~спільному майні\~видається нотаріусом\~на підставі\~письмової заяви\~другого з\~подружжя (колишнього\~з подружжя)\~з наступним\~повідомленням спадкоємців\~померлого,\~які прийняли\~спадщину.\~Таке свідоцтво\~може бути\~видано на\~половину спільного\~майна. На\~підставі письмової\~заяви спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину,\~за згодою\~другого з\~подружжя (колишнього\~з подружжя),\~що є\~живим,\~у свідоцтві\~про право\~власності може\~бути визначена\~і частка\~померлого у\~спільній власності. Свідоцтво\~про право\~власності на\~частку в\~спільному майні\~подружжя у\~разі смерті\~одного з\~них видається\~нотаріусом за\~місцем відкриття\~спадщини. Свідоцтво\~про право\~власності на\~частку в\~спільному майні\~подружжя у\~разі смерті\~другого з\~подружжя видається\~за умови\~подання документів,\~що підтверджують\~право власності\~на таке\~майно,\~або за\~наявності державної\~реєстрації права\~власності на\~таке майно\~у Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень \~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з частинами першою, другою\~статті 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкування здійснюється за заповітом або законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак факт того, чи не відмовлялася остання від прийняття спадщини після смерті [PERSON] суд не мав змоги дослідити, враховуючи, що жодною із сторін об`єднаної справи не було заявлено клопотання про витребування від Чорнобаївської державної нотаріальної контори копій документів із спадкової справи відкритої після смерті спадкодавця [PERSON] . Таким чином, із відомостей наявних в матеріалах справи, судом достовірно не встановлений факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] . Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Обов`язковою умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку. З огляду на зазначене, для отримання права на спадкування на об`єкти нерухомості, земельну ділянку безумовною підставою є належність такого майна на праві власності спадкодавцю. Відповідно, майно, що не належало спадкодавцю за життя, право власності на яке не було оформлено у визначеному законом порядку, не може входити до складу спадщини та передаватися в порядку спадкування. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватися належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. При вирішенні спорів про спадкування позивачем повинна бути доведена належність спірного майна, набуття права власності спадкодавцем у встановленому законодавством порядку. До вказаних висновків прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.06.2021 під час розгляду справи № 751/2293/19. Як було вже зазначено раніше судом, відповідно до положень ст.\~2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, із аналізу змісту вказаної статті вбачається, що за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки\~сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. До подібних висновків дійшов\~Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного\~господарського суду\~у постанові від 24 січня 2020 року\~у справі\~№ 910/10987/18. Із вищевикладеного вбачається, що правовстановлюючим документом, який став підставою для проведення державної реєстрації права приватної, одноособової власності на спірний будинок із надвірними спорудами за [PERSON] стало свідоцтво про право власності на домоволодіння № [NUMBER] виданого 21.07.1992 Чорнобаївською районною радою народних депутатів Чорнобаївського району, зареєстроване в Чорнобаївському відділку Черкаського об`єднаного Бюро технічної інвентаризації 21.07.1992 за № 19, яке за клопотанням представника [PERSON] було визнано по справі недопустимим доказом. Отже, на думку суду, для вірного вирішення спору, що виник між сторонами об`єднаної справи слід встановити справжню правову природу вищезазначеного свідоцтва про право власності, усунути протиріччя між поданим суду оригіналом та копією свідоцтва про право власності, з`ясувати правомірність проведеної державним реєстратором реєстраційної дії та видачі Чорнобаївським відділком Черкаського об`єднаного Бюро технічної інвентаризації копії вказаного свідоцтва, що не можливо було здійснити суду з урахуванням обсягу наданих суду доказів та обраного сторонами способу захисту своїх порушених прав. Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім \~ випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про не доведеність позивачем за первісним позовом своїх позовних вимог, а тому відмовляє у задоволенні позову. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні всіх об`єднаних позовів, судовий збір залишається за кожним із сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed