overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

21.03.2016 року заступник начальника відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Гоцій Б.І. звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, посилаючись на наступне. 30.08.2013 року відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/2605/3399 виданого 07.08.2012 року Оболонським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, з 17.05.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Під час вивчення матеріалів виконавчого провадження було виявлено, що оригінал вищевказаного виконавчого листа в матеріалах даного провадження відсутній, що унеможливлює подальше виконання рішення суду. Просить видати дублікат виконавчого листа. Видача дублікату виконавчого листа пов'язана з втратою оригіналу а також необхідністю поновлення стягнення за виконавчим листом. В судове засідання державний виконавець відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві не з'явився, про день, час і місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві. Згідно ст. 370 ЦПК УКраїни заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката. Замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що оригінал виконавчого листа втрачений, вважає можливим видати дублікат виконавчого листа по справі № 2/2605/3399/12 виданий 07.08.2012 року Оболонським районним судом м.Києва. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

21.03.2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду із означеною вище заявою мотивуючи це тим, що 31 травня 2015 року померла її мати [PERSON], громадянка України, що мешкала в [ADDRESS]. На початку серпня 2015 року вона звернулася до Новотроїцької державної контори для отримання консультації. В зв»язку з тим , що АР Крим є тимчасово окупованою територією, вона не може на основі документів виданих окупаційною владою зареєструвати смерть матері в органах РАЦС в зв»язку з тим, що вони не тягнуть за собою будь яких правових наслідків. Просить встановити факт смерті особи на тимчасосо окупованій території України м. Севастополі. Дослідивши матеріали справи слід прийти до наступних висновків. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення зі змінами від 25.05.1998 року, ст. 256-259 ЦПК України. Згідно ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. У судовому засіданні було встановлено факт смерті [PERSON], [INFO], що підтверджується доказами зібраними в справі, зокрема свідоцтвом про смерть виданою органом створеним не у відповідності до законодавства України на окупованій території, довілкою про смерть. Згідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» дані документи не мають юридичної сили, але суд сприймає їх як докази в даній справі. Заявник є донькою померлої і тому має право звертатися до суду із вказаною заявою. Є підстави допустити негайне виконання рішення. На підставі викладеного, ст. 46 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

21.03.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 14182 грн. 25 коп. заборгованості згідно кредитного договору №б/н від 03.06.2013 року. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, повязану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

21.03.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 85669 грн. 31 коп. заборгованості згідно кредитного договору DNH4КS27050010 від 24.03.2006 року. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, повязану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

21.03.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.08.2011 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Позивач зазначив, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились з січня 2016 року через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, спільне господарство не ведеться, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач, [PERSON], надав заяву, де просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін з урахуванням наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. 23.08.2011 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Калінінському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №206. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з січня 2016 року не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених судових витрат по справі. На підставі викладено,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

21.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Свої позовні вимоги мотивує тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, між ними постійно виникали сварки та суперечки, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Представник позивача [PERSON] - адвокат Галько Р.В., в зв'язку з поданням відповідачем заяви про визнання позову, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги своєї довірительки підтримує, просить позов задоволити. Також на розгляд справи не з'явився відповідач [PERSON], який подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони по справі перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 06 листопада 2010 року Старичівською сільською радою Яворівського району Львівської області, актовий запис №15. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину, яка проживає з позивачкою. Відповідно до вимог ст.ст.104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При розгляді справи судом встановлено, що подружжя не підтримує подружніх відносин з січня 2016 року, з даного часу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, за цей строк сторони не помирилися, припинили подружні відносини, спору відносно місця проживання дитини немає. Враховуючи встановлені судом обставини справи, фактичні взаємини між сторонами, суд приходить до висновку, що подальше перебування в даному шлюбі сторін та збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, а тому заявлений позов слід задоволити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

21.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, їй самій важко забезпечувати доньку всім необхідним. Представник позивача [PERSON] - адвокат Галько Р.В., в зв'язку з поданням відповідачем заяви про визнання позову, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги своєї довірительки підтримує, просить позов задоволити. Також на розгляд справи не з'явився відповідач [PERSON], який подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги про стягнення аліментів визнає. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб, сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 08.04.2016 року, яке не набрало законної сили, розірваний. Від даного шлюбу, згідно пред'явленої копії свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. При розгляді справи встановлено, що домовленості між батьками про утримання дитини не досягнуто. Дитина проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно. Позивачка бажає отримувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, відсутність у відповідача інших утриманців, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і приходить до висновку, що розмір аліментів по даній справі слід визначити в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

21.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами: про усунення перешкод в участі у вихованні малолітньої дочки [PERSON], [INFO], із встановленням трьохденного побачення протягом одного тижня, з можливість забирати дочку в дні побачень із школи, можливість спілкування з дитиною будь-якими засобами звязку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов не визнав. Представник третьої особи вважає, що позов підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі мешкають окремо та є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем і мати дитини перешкоджає позивачу у спілкуванні з дочкою. Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної в місті Чернігові ради №190 від 23.10.2015 року (п.5.3) був затверджений висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо режиму щотижневого спілкування позивача з дитиною, а саме - три рази протягом одного тижня (а.с.19). Відповідно до ст.159 Сімейного Кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживаю окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні (якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування), другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд, на підставі вищевказаної норми сімейного права, виходячи з принципу рівності прав батьків у вихованні дитини, встановлює наступний режим спілкування батька з дочкою, а саме: триразове побачення протягом одного місяця тривалістю кожного з 10 до 16 години, виходячи з інтересів дитини, яка навчається у школі та приймаючи до уваги ту обставину, що позивач працює за межами України та нерегулярно відвідує місто Чернігів. Позивач не надав суду належних доказів про те, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дочкою засобами звязку, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Судові витрати по справі, які поніс позивач, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

21.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів з вимогами: про стягнення з відповідача 1 страхового відшкодування в розмірі 9509,68 грн, з відповідача 2 моральної шкоди в розмірі 5000 грн та вартості експертного дослідження в розмірі 700 грн, оскільки відповідач 1 невірно визначив розмір страхового відшкодування. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач 1 позов не визнав. Відповідач 2 позов визнав частково (в розмірі 1000 грн щодо компенсації позивачу завданої моральної шкоди). Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши докази приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно до вимог ст.988 ч.1 п.3 ЦК України, у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у строк встановлений договором. Згідно до ст.23 ч.2 п.3 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, якої особа зазнала пошкодженням її майна. В судовому засіданні встановлено, що з вини відповідача [PERSON] (яка керувала автомобілем ЧЕРІ, держномер СВ3637ВС) о 21 годині 10 хвилин 21.02.2015 року поблизу будинку №7 по вулиці Бєлова в місті Чернігів Чернігівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої припаркований транспортний засіб позивача ВАЗ 21104, держномер АІ4051 отримав механічні пошкодження і ці обставини підтверджуються постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 03.09.2015 року (справа №750/8364/15-п). Відповідач 2 застрахував обовязкову цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у відповідача 1 і останній перерахував позивачу страхове відшкодування в розмірі 35992,37 грн. Позивач не надав до суду доказів, які б спростували розмір визначеного та виплаченого відповідачем 1страхового відшкодування в розмірі 35992,37 грн та заподіяння позивачу відповідачем 2 збитків в розмірі 700 грн, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. З відповідача 2 на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 2500 грн, так як з приводу пошкодження його майна позивач страждав морально і ця подія змусила його приймати додаткові заходи з організації його життя, а тому виходячи із розміру заподіяних матеріальних збитків, засад розумності та справедливості, враховуючи глибину і тривалість душевних страждань, суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди в розмірі 2500 грн. Судові витрати по справі, які поніс позивач, необхідно віднести на рахунок відповідача 2.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

21.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] у звязку з наявністю у позивача заборгованості із сплати аліментів на утримання дочки. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач у поданих до суду запереченнях на позов від 30.06.2016 року позовну вимогу не визнав. Представник третьої особи вважає, що позов задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та довідкою з місця проживання. Згідно ст.ст.164, 165 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. З висновку комісії з питань захисту прав дитини, який затверджений п.8.1 рішення Виконавчого комітету Деснянської районної в місті Чернігові ради №126 від 25.07.2016 року вбачається, що відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки. Таке рішення органів опіки та піклування є обєктивним, так як воно ґрунтується на повному і всебічному дослідженні даних про особу батька дитини, який на даний час відбуває кримінальне покарання в місцях позбавлення волі та не забезпечений там роботою, а тому з поважних причин неналежно виконує свої батьківські обовязки в частині сплати аліментів на утримання дитини, розмір заборгованості яких станом на 01.12.2015 року складає 18297,53 грн і який став значно збільшився (з 1560,53 грн) з часу притягнення відповідача до кримінальної відповідальності. Встановлені судом обставини є підставами для відмови в задоволенні позову. Судові витрати по справі, які позивач поніс із спати судового збору, необхідно віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

21.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3288 грн 07 коп. у відшкодування шкоди, завданої пошкодженням електроопори, та 1378 грн у відшкодування судових витрат. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Відповідач не зявився вдруге, про час і місце розгляду справи сповіщався належними чином. За згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 25.04.2014 року о 01 год. 30 хв. відповідач, керуючи автомобілем «Фольксваген Каді», реєстраційний номер [NUMBER], та рухаючись по вулиці Лісковіцькій в м. Чернігові, порушив вимоги пунктів 12.1, 12.3 (2.3б) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив наїзд на електроопору та її пошкодження, чим завдав майнової шкоди позивачеві. Відповідно до кошторису вартість робіт по заміні пошкодженої електроопори складає 3288 грн 07 коп. (а. с. 4). Постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20.05.2014 року відповідача визнано винним у порушенні вимог пунктів 12.1, 12.3 (2.3б) Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою настання дорожньо-транспортної пригоди, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а. с. 3). Відповідно до частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої вона ухвалена, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, яка спричинила пошкодження майна позивача, є доведеною. Згідно частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За таких обставин, завдана позивачеві майнова шкода в розмірі 3288 грн 07 коп. підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, в звязку з чим цей позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved