Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

20.02.2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення страхового відшкодування до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», третя особа [PERSON] 22.02.2017 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва Гуменюк А.І. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі. 02.07.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про передачу справи до Голосіївського районного суду м. Києва. 06.08.2018 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 16.12.2014 року між [PERSON] та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АІ/4764990). Предметом договору був автомобіль «BMW» д.н.з. [NUMBER] . 16.12.2015 року він, керуючи зазначеним автомобілем здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. 29.07.2016 року між потерпілим [PERSON] та [PERSON] відбулося примирення, внаслідок відшкодування останнім завданих збитків останнім на суму 33 000, 00 грн. (матеріальна та моральна шкода), а попередньо потерпілому передано 37 000, 00 грн. Таким чином, загальна сума становить 70 000, 00 грн. 05.10.2016 року звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак 05.01.2017 року отримав лист про відмову. Просив стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» страхову виплату у розмірі 70 000, 00 грн. та 700, 00 грн. судового збору. 21.05.2018 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Будучи присутнім у судовому засіданні, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні відсутній, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових пояснень на адресу суду не направляв. Заслухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 16.12.2014 року між [PERSON] та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АІ/4764990). Предметом договору був автомобіль «BMW» д.н.з. [NUMBER] . 16.12.2015 року позивач [PERSON] , керуючи зазначеним автомобілем здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. 29.07.2016 року між потерпілим [PERSON] та [PERSON] відбулося примирення, внаслідок відшкодування останнім завданих збитків останнім на суму 33 000, 00 грн. (матеріальна та моральна шкода), а попередньо потерпілому передано 37 000, 00 грн. Таким чином, загальна сума становить 70 000, 00 грн. 05.10.2016 року звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак 05.01.2017 року отримав лист про відмову. Заперечуючи проти позову, відповідачем зазначено, що позивачем не погоджено зі страховою компанією розмір витрат на лікування, тим самим порушено вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються, зокрема, ст. 999 ЦК України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За приписами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілими є особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу, а особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком вважається дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положеннями ст. ст. 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку відшкодуванню страховиком підлягає шкода, заподіяна третій особі (потерпілому). Пунктом 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика. У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком. Отже, п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає умови здійснення компенсації витрат і вказує, що такі витрати здійснюються за згодою страховика, а якщо витрати не було погоджено із страховиком останній має право відмовити у їх компенсації. Матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів того, що він попередньо погоджував з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» вищезазначені витрати на користь потерпілого і страховик надав згоду на ці дії. З огляду на викладене вище, позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», третя особа [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, не підлягають задоволенню судом. Підстави для розподілу судових витрат, за правилами ст. 141 ЦПК України, відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed