Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

20 серпня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої злочином, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 серпня 2014 року відповідач визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченому ст. 289 ч. 1 КК України. Вказаним злочином йому завдано матеріальну шкоду в сумі 20000 грн., а також витрати за надану правову допомогу в розмірі 2000 грн. Тому просив стягнути вказані суми з відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на наведені у позові доводи, просили стягнути з відповідача 22000 грн. Відповідач [PERSON], який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у судове засідання не з'явився. Тому суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, беручи до уваги те, що позивач та його представник не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 серпня 2014 року відповідач визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченому ст. 289 ч. 1 КК України (а.с.3-10). Вирок суду набув законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, підставою звільнення для доказування є, зокрема, вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії особи та чи вчинені вони цією особою. Під час постановлення вироку суд, окрім іншого, вирішив питання щодо цивільних позовів, заявлених потерпілими у справі - [PERSON], та його батьком [PERSON] Так, суд задовольнив цивільний позовом потерпілого [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди та зазначив при цьому, що останньому фактично спричинене на матеріальна шкода у значно більшому розмірі, але суд не має повноважень виходити за межі заявлених позовних вимог. У той же час, потерпілому [PERSON] у задоволенні цивільного позову відмовлено з підстав того, що автомобіль «BMW-318», був переданий саме [PERSON] - позивачу у цій справі. Тобто шкода, завдана діями засудженого [PERSON] підлягає відшкодуванню саме позивачу у справі. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн., то в цій частині слід відмовити, оскільки це питання також вирішувалось під час постановлення вироку і [PERSON] було у цьому відмовлено. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем дійсно існують правовідносини з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданих внаслідок злочину, факт скоєння якого доведено вироком суду, які регулюються ст.ст. 1166, 1177 ЦК України. З відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню у відшкодування матеріальної шкоди 20000 грн. Крім того, у відповідності із ст.. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial