Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

20.01.2016 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей, в якому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] на її користь аліменти в розмірі 1/2 всіх його доходів щомісяця, на утримання повнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які продовжують навчання, починаючи з часу подання позовної заяви та до закінчення навчання останніми, чи до досягнення ними 23-річного віку у звязку із тим, яка з зазначених обставин настане першою; стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь половину понесених додаткових витрат на оплату навчання дітей в розмірі 16 342,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2003 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2003 року стягнено з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09 липня 2003 року до їх повноліття. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. У звязку з тим, що доньки на даний час є повнолітніми, навчаються на денній формі факультету міжнародних відносин Львівського національного університету імені [PERSON], вони не мають можливості працювати, про те потребують матеріальної допомоги. Зазначає, що на сьогодні відповідач будь-якої матеріальної допомоги дітям не надає, через що позивач змушена звернутись до суду. Крім того, зазначає, що навчання в даному закладі є платним, у звязку з чим позивач додатково понесла витрати на оплату навчання дітей в розмірі 32 684,00 грн., а тому вважає що має право на відшкодування з відповідача половини понесених позивачем витрат на оплату навчання дітей. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, довіривши представлення своїх інтересів представнику- адвокату [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги свого довірителя підтримав повністю, покликаючись на вказані в ній обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, подав письмові заперечення проти позовних вимог [PERSON], просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, повно та всебічно дослідивши обставини та докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами такі факти. Сторони по справі колишнє подружжя. 29.07.2003 рішенням Шевченківського районного суду м. Львова шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4). Від даного шлюбу у них народились доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.07.2003р. стягнено з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09 липня 2003 року до їх повноліття. Зі змісту статті 180 СК України вбачається, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 185 ч. 1 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Оскільки доньки сторін на даний час досягли повноліття, стягнення додаткових витрат на їх утримання не грунтується на вимогах закону, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Стаття 198 СК України визначає, що батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того Пленум Верховного суду України в своїй Постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Позивачем не надано суду жодного доказу в обґрунтування обставинами того, що повнолітні дочки сторін проживають з позивачем, продовжують навчання на поточний момент судового розгляду і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги. Зокрема в матеріалах цивільної справи відсутні довідки про те, що повнолітні [PERSON] та [PERSON] дійсно є студентами Львівського національного університету імені [PERSON], продовжують навчання і таке на поточний момент не припинено. Крім того, відповідач немає можливості надавати матеріальну допомогу донькам відповідно до ст. ст. 182, 198 СК України у звязку з його звільненням із роботи. На даний час він ніде не працює. Вказаний факт підтверджується його трудовою книжкою, копія якої долучена до матеріалів цивільної справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність представником позивача в судовому засіданні про те, що відповідач на даний час може надавати матеріальну допомогу своїм повнолітнім донькам. Крім того слід зазначити, що позивачем в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України, не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження будь-яких понесених нею матеріальних витрат, які стосуються утримання та виховання дітей. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не віднайшли свого підтвердження в судовому розгляді допустимими доказами, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed