Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

20.10.2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, із врахуванням заяви від 19.12.2020 р. просив визнати незаконним (недійсним) та скасувати рішення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про відмову у видачі патенту на винахід за його заявкою № а201603817, яким затверджений складений Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» остаточний висновок про невідповідність винаходу умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи № 17180/3А/20 від 31.07.2020 р.; визнати його право інтелектуальної власності на винахід « [INFO] » за заявкою № а201603817 від 11.04.2016 р. та зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести відомості до Державного реєстру патентів України на винаходи (корисні моделі) про реєстрацію патенту України на винахід за заявкою № а201603817 від 11.04.2016 р., здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність» та видати відповідний патент України після сплати ним адміністративного збору за видачу патенту та збору за публікацію про видачу патенту в установленому на день сплати законом розмірі.Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» надано остаточний висновок про невідповідність винаходу умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи (№ 17180/3А/20 від 31.07.2020 р.) за заявою № а201603817, який набув статусу рішення про відмову у видачі патенту на винахід, остаточний висновок отриманий ним 17.08.2020 р., втім під час складання остаточного висновку врахована неіснуюча формула винаходу, не враховані інші документи, що були надані ним як відповідь на попередній висновок кваліфікаційної експертизи. Ухвалою суду від 26.10.2020 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України подано відзив на позовну заяву. Відповідачем Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 21.01.2021 р. закрито підготовче провадження. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, що 11.04.2016 р. [PERSON] було подано заявку № а201603817 на винахід «[INFO]» (а.с. 258, том 2). Експертиза заявок на видачу патентів України на винаходи проводиться відповідно до Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та встановлених на його основі Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України № 197 від 15.02.2002 р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України 15.04.2002 р. за № 64/6652, із змінами, внесеними згідно наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 578 від 14.06.2011 р. Патенти України на винаходи видаються за результатами кваліфікаційної експертизи заявки на винахід, під час якої встановлюється відповідність винаходу умовам патентоздатності (новизна, винахідницький рівень, промислова придатність). Згідно Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» № 3771-ХІІ від 23.12.1993 р. відповідність винаходів умовам патентоздатності визначається згідно з законодавством, що діяло на дату подання заявки, отже під час визначення того, чи відповідає винахід умові патентоздатності - «винахідницький рівень», має бути враховано законодавство, що діяло на дату подання заявки № а201603817 від 11.04.2016 р., а саме: Закон України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» у редакції від 05.12.2012 р. та Правила розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України № 197 від 15.02.2002 р., в редакції від 14.06.2011 р. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» особа, яка бажає одержати патент і має на це право, подає до установи (центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності) заявку. Правовими приписами означеної статті визначені загальні положення щодо заявки на винахід, зокрема, інші вимоги до документів заявки визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності відповідно до цього Закону, а саме: Правилами складання і подання заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України № 22 від 22.01.2001 р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України 27.02.2001 р. за № 173/5364. Згідно статті 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» експертиза заявки має статус науково-технічної та складається з попередньої експертизи, формальної експертизи та, за заявкою стосовно патенту на винахід - кваліфікаційної експертизи, і проводиться закладом експертизи (уповноваженою установою державного закладу (підприємство, організація) для розгляду і проведення експертизи заявок) відповідно до Закону та Правил. Зазначена експертиза за заявкою № а201603817 на винахід «[INFO]» була проведена Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності». Під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого винаходу умовам патентоздатності, визначеним статтею 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі». Кваліфікаційна експертиза проводиться після одержання закладом експертизи відповідної заявки та документа про сплату збору за її проведення. Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявою, що набирає чинності після затвердження його установою. На підставі такого висновку установа приймає рішення про видачу патенту або про відмову у видачі патенту. Рішення установи надсилається заявнику (частина третя статті 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі»). Так, за результатами формальної експертизи повідомленням про завершення формальної експертизи за заявкою на винахід № 15744/3А/16 від 25.07.2016 р. заявка [PERSON] була визнана такою, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», прийнято рішення про можливість проведення кваліфікаційної експертизи заявки на видачу патенту на винахід (а.с. 229, том 2). До Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» Боровиком Є.А. було подано клопотання № 45-2016 від 08.08.2016 р. про проведення кваліфікаційної експертизи заявки на видачу патенту на винахід (частина сімнадцята 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», а.с. 231, том 2). Попереднім висновком кваліфікаційної експертизи № 29132/3А/17 від 22.11.2017 р. було встановлено, що заявлений на реєстрацію винахід не відповідає умовам патентоздатності, зокрема, «За результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної відділом Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», встановлено, що згідно зі статтею 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеним для нього частиною першою статті 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», - за пунктом (ами) 1 формули не є новим, за пунктом (ами) 1 формули не має винахідницького рівня.» (а.с. 215, том 2). [PERSON] було надано мотивоване заперечення на попередній висновок, в якому він частково погодився з корегуванням формули, щодо інших тверджень експертизи зазначив, що експертиза дійшла до хибного висновку стосовно невідповідності матеріалів заявки № а201603817 вимогам новизни та винахідницького рівня, надав своє тлумачення ознаки патентоздатності «винахідницький рівень» (а.с. 164-183, том 2). У попередньому висновку кваліфікаційної експертизи № 5532/3А/19 від 01.03.2019 р. про невідповідність заявленого винаходу умовам патентоздатності, у тому числі умові «новизна» та «винахідницький рівень», зазначено: «…За результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної відділом Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», встановлено, що згідно зі статтею 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеним для нього частиною першою статті 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», - за пунктом 1 формули не є новим, за пунктом 1 формули не має винахідницького рівня. … 1. Документи заявки, які взяті до уваги під час підготовки цього висновку, первинний опис винаходу на 7 арк.; первинна формула на 1 арк.; первинні креслення на 2 арк.; відкоригований опис винаходу на 6 арк.; відкоригована формула на 1 арк.; відкориговані креслення на 2 арк.; відповідь на попередній висновок кваліфікаційної експертизи № 18/3А/Вх№28306 від 07.05.2018 р. на 36 арк.» (а.с. 161-163, том 2). [PERSON] подано клопотання про внесення додаткових матеріалів № 26-2019 від 01.06.2019 р. (а.с. 83-160, том 2) та мотивоване заперечення на попередній висновок кваліфікаційної експертизи № 5532/3А/19 від 01.03.2019 р. (а.с. 12-82, том 2). Остаточним висновком про невідповідність винаходу умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи № 17180/3А/20 від 31.07.2020 р. було встановлено, що заявлений на реєстрацію винахід не відповідає умовам патентоздатності, у цьому висновку зазначено: «За результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної відділом Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», з урахуванням змін і додаткових матеріалів, поданих у зв`язку з одержанням заявником попереднього висновку кваліфікаційної експертизи № 5532/3А/19 від 05.03.2019 р., встановлено, що заявлений винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеним для нього частиною першою статті 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», за пунктом 1 формули не є новим, за пунктом 1 формули не має винахідницького рівня. Експертиза проводилась відповідно до Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та встановлених на його основі Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України № 197 від 15.02.2002 р., із врахуванням Правил складання і подання заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України № 22 від 22.01.2001 р. 1. Документи заявки, які взяті до уваги під час підготовки цього висновку, відповідь заявника на попередній висновок кваліфікаційної експертизи № 5523/3А/19 від 01.03.2019 р., яка була подана з листом № 19/3А/Вх№29778 від 03.06.2019 р. на 28 арк.; відкориговані у відповідь на висновок опис винаходу на 9 арк. за винятком частин, які зазначені у пункті 3.3 цього висновку та креслення на 1 арк.; відкоригована на перший попередній висновок кваліфікаційної експертизи № 29132/3А/17 від 22.11.2017 р. формула винаходу № 18/3А/Вх№28306 від 07.05.2018 р. на 1 арк.; 2. Документи рівня техніки, які взяті до уваги під час підготовки цього висновку, Д1:UA 25198 U, 25.07.2007; Д2: RU 2263136 C1, 27.10.2005 р. 3. Перевірка формули винаходу із врахуванням опису винаходу на відповідність вимогам визначеним частинами 4, 7, 8 статті 12 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», відповідно до пункту 6.4 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України № 197 від 15.02.2002 р. 3.1. Аналіз поданих заявником матеріалів на висновок відповідно до вимог пункту 7 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України № 197 від 15.02.2002 р., показав, що матеріали містять роз`яснення заявника, частина яких внесена у відкоригований опис, при цьому останні відсутні в первинних матеріалах заявки (див. далі), а формула залишається без змін. …» (а.с. 7-10, том 2). Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України затвердило висновок, який набув статусу рішення про відмову у видачі патенту на винахід за заявкою № а201603817 від 11.04.2016 р., з доводами якого суд погоджується, отже проведення експертизи заявки [PERSON] Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» та затвердження висновку закладу експертизи щодо заявки позивача було здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавчими та нормативно-правовими актами України. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, [PERSON] , звертаючись 20.10.2020 р. до суду із вимогами до відповідачів, просив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та викликом сторін, у позовній заяві стверджував про необхідність призначення відповідної судової експертизи. Ухвалою суду від 26.10.2020 р. відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 27.11.2020 р. на 11:00 год., означеною ухвалою за клопотанням [PERSON] витребувано докази, які подані суду 21.01.2021 р. (а.с. 1-258, том 2). У судове засідання 27.11.2020 р. об 11:00 год. позивач не з`явився, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлений, судове засідання відкладено на 21.01.2021 р. на 09:00 год. У судове засідання 21.01.2021 р. о 09:00 год. позивач не з`явився, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлений, його представник [PERSON] подав клопотання, просив закрити підготовче судове засідання у справі та призначити розгляд справи по суті (а.с. 1, 2, том 3). На підтвердження заявлених позовних вимог про визнання незаконним (недійсним) та скасування рішення [PERSON] у якості доказів надано: висновок експерта за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 02.11.2020 р., складений доцентом кафедри прикладної математики Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна Пославським С.О. , за яким остаточний висновок від 31.07.2020 р. за № 17180/3А/20 є хибним та дає підстави визнати його недійсним, втім при вивченні висновку експерта Пославського С.О. встановлено, що останній не був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України (а.с. 68, том 1); висновок експерта за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 03.11.2020 р., складений завідуючою відділом радіохімії та радіології Науково-дослідного інституту хімії Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна Краснопьоровою А.П., за яким остаточний висновок від 31.07.2020 р. за № 17180/3А/20 є хибним, що дає підстави визнати його недійсним, втім такі висновки не можуть вважатися належними та достатніми доказами та висновками експертів в розумінні ЦПК України, оскільки предметом позову є оскарження рішення Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про відмову у видачі патенту на винахід «[INFO]» за заявкою № а201603817, що ґрунтується на двох підставах: «винахід за пунктом 1 формули не є «новим» та за пунктом 1 формули не має «винахідницького рівня», а тому обставинами, які мають значення для правильного вирішення спору є: встановлення «новизни» за пунктом 1 формули винаходу та «винахідницького рівня» за пунктом 1 формули винаходу за вказаною заявою, втім надані [PERSON] висновки не містять відповіді на питання щодо предмету спору, а тому не можуть вважатися належними та достатніми доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування в розумінні статтей 77 та 80 ЦПК України. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд звертає увагу, що на противагу остаточному висновку про невідповідність винаходу позивача умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи [PERSON] не надано іншого висновку на його спростування, відповідне клопотання позивачем не заявлене. Враховуючи, що питання щодо відповідності винаходу позивача умовам патентоздатності потребує спеціальних знань, якими суд не володіє, суд погоджується з доводами Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про відсутність підстав для задоволення позовних вимог провизнання незаконним (недійсним) та скасувати рішення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про відмову у видачі патенту на винахід за заявкою [PERSON] № [NUMBER] , яким затверджений складений Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» остаточний висновок про невідповідність винаходу умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи № 17180/3А/20 від 31.07.2020 р., інші доводи [PERSON] в обґрунтування позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо вимог [PERSON] про. визнання права інтелектуальної власності на винахід « [INFO] » за заявкою № а201603817 від 11.04.2016 р., зобов`язання Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести відомості до Державного реєстру патентів України на винаходи (корисні моделі) про реєстрацію патенту України на винахід за заявкою № а201603817 від 11.04.2016 р., здійснення публікації про це в офіційному бюлетені «Промислова власність» та видати відповідний патент України після сплати [PERSON] адміністративного збору за видачу патенту та збору за публікацію про видачу патенту в установленому на день сплати законом розмірі, то суд звертає увагу на наступне. Згідно частини першої статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається ЦК України та іншими законами (частина друга статті 418 ЦК України). Згідно статті 423 ЦК України особистими немайновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на визнання людини творцем (автором, виконавцем, винахідником тощо) об`єкта права інтелектуальної власності; 2) право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатну завдати шкоди честі чи репутації творця об`єкта права інтелектуальної власності; 3) інші особисті немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Особисті немайнові права інтелектуальної власності належать творцеві об`єкта права інтелектуальної власності. Особисті немайнові права інтелектуальної власності не залежать від майнових прав інтелектуальної власності. Згідно частини першої статті 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Згідно абзацу 14 статті 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» патент (патент на винахід, патент на секретний винахід, патент на корисну модель, патент на секретну корисну модель) -охоронний документ, що засвідчує пріоритет, авторство і права на винахід (корисну модель). Згідно частини четвертої статті 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», що регулює питання умов надання правової охорони, пріоритет, авторство і права на винахід та корисну модель засвідчуються патентом. Згідно частини першої статті 459 ЦК України винахід вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим, має винахідницький рівень і придатний для промислового використання. Суд, враховуючи викладене, оскільки подання заявки на винахід не засвідчує жодного права інтелектуальної власності на відповідний об`єкт, у даній справі [PERSON] подав лише заявку на винахід, сплативши офіційний збір за подання заявки, вчинив дії, спрямовані на виникнення формальних правових передумов, необхідних для набуття права очікувати отримання права інтелектуальної власності на винахід, з поданням заявки на винахід він отримав лише право на можливе набуття права інтелектуальної власності, а не саме право інтелектуальної власності на винахід, як таке, у зв`язку з чим право інтелектуальної власності на винахід у [PERSON] є відсутнім і нічим не підтверджується. За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У постанові Верховного Суду від 10.02.2021 р. у в справі № 754/5841/17 зазначено, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Суд, враховуючи, що винахід як такий є відсутнім, що [PERSON] здійснює лише спробу набути право інтелектуальної власності на винахід, вважає, що позовна вимогами про визнання права інтелектуальної власності на винахід « [INFO] » за заявкою № а201603817 від 11.04.2016 р. є необґрунтованою, не є належним способом захисту та не відповідає чинному законодавству, оскільки неможливо визнати право на винахід, який ще не визнаний придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, набуття права на винахід здійснюється шляхом державної реєстрації такого права, яке проводить Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», що являється втручанням в дискреційні повноваження останнього. Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже вимоги [PERSON] про зобов`язання Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести відомості до Державного реєстру патентів України на винаходи (корисні моделі) про реєстрацію патенту України на винахід за заявкою № а201603817 від 11.04.2016 р., здійснення публікації про це в офіційному бюлетені «Промислова власність» та видати відповідний патент України після сплати [PERSON] адміністративного збору за видачу патенту та збору за публікацію про видачу патенту в установленому на день сплати законом розмірі є формою втручання в дискреційні повноваження, а тому підлягають відхиленню. Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.10.2019 р. в справі № 537/1304/18-ц перебирання на себе органом судової влади некомпетентних повноважень не є ефективним способом захисту прав учасника процесу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed