Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

21.05.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 55434,21 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 18.04.2006 року між Акціонерно-комерційнм банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір кредиту № 420/227-САФ03.16-2, відповідно до умов якого останній отримав кредит, який повинен повернути зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами, сплатою неустойки та інших платежів у сумі, строки та на умовах що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 20.02.2018 року становить 55434,21 грн. і складається з 13770,00 грн. - заборгованість за кредитом, 26107,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1845,18 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом, 3279,98 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками, 3735,89 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та 6695,41 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 55434,21 грн. за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 17.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. 03.12.2018 року у цій справі було ухвалено заочне рішення, яким вимоги позивача задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 420/227-САФ03.16-2 від 18.04.2006 року у розмірі 55434,21 грн., а також судові витрати у розмірі 1762 грн. 15.02.2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 28.03.2019 року була задоволена,а заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.12.2018 року у справі № 405/3171/18 (провадження 2/405/595/18) за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. 24.05.2019 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає позовним вимогам, а тому сума, яку він просить стягнути є необґрунтованою. Також зазначила, що позивач звернувся до суду з порушенням строків позовної давності, оскільки кінцевий термін повернення основної заборгованості 17.04.2011 року, при цьому, відповідачем останній платіж було здійснено 20.01.2009 року, а тому строк позовної давності сплив. Вказала, що за одне і те ж саме порушення - несвоєчасне погашення процентів та/або тіла кредиту - позивач просить двічі стягнути пеню та двічі - інфляційні витрати, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, що заборонено ст. 61 Конституції України. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача 20.06.2019 року подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить провести розгляд справи без його участі. Представник відповідача подала у судове засідання заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечила, просить застосувати строки позовної давності та розгляд справи провести без її участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою зазначеної вище статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18.04.2006 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 420/227-САФ03.16-2, відповідно до умов якого останній отримав кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 34425,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами у розмірі 16,00 % річних із порядком щомісячного погашення з кінцевим терміном повернення суми основної заборгованості до 17.04.2011 року. 14.06.2010 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» перейменовано у ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до п. 1.2., 1.3 кредитного договору, кредит надається для придбання автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO Т13110, 2006 року випуску, синій колір. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань сторони укладали договір застави транспортного засобу визначеного п. 1.2 договору, заставною вартістю 36400 грн. Згідно п.п. 3.3.7, 3.3.8. кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку визначеному п.п. 2.4.1 договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього договору. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами, при цьому відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штраф, пеня). Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості, в якому відображено рух коштів по рахунку (а.с. 12-15). Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором виконав належним чином та у повному обсязі, в той час як відповідач в порушення умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.02.2018 року згідно розрахунку позивача заборгованість становить: 13770,00 грн. - заборгованість за кредитом; 26107,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також штрафи: 3735,89 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 6695,41 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інших розмір відсотків. Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором обов`язку погашення заборгованості, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення позики, сплати процентів, пені та інфляційних втрат. Разом з тим, 16.05.2019 року представник відповідача подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, у зв`язку з чим, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ч. 2 ст 258 цього Кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 5 квітня 2017 року у справі 6-522цс17, а також від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14. Виходячи з умов кредитного договору, який містить порядок щомісячного погашення з кінцевим терміном повернення суми основної заборгованості, днем коли банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права є наступний після після настання сплати чергового платежу день. Із матеріалів справи вбачається, що кінцевий термін повернення заборгованості - 17.04.2011 року, останній платіж на виконання умов кредитного договору [PERSON] було здійснено 23.04.2009 року, а ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом 21.05.2018 року. Виходячи з умов кредитного договору, який містить порядок щомісячного погашення з кінцевим терміном повернення суми основної заборгованості, днем коли банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права є наступний після настання сплати чергового платежу день, тобто 24.04.2009 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з пропуском строку позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги за кредитом та відсотками минуло більше як 3 роки, а за пенею - більше як 1 рік. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом поза строком позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем. На підставі ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed