Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

20.07.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка звернулася до суду з заявою з проханням проводити слухання справи за її відсутності, за участю її представника [PERSON]. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою з проханням проводити слухання справи за його відсутності, зазначив, що у разі неявки відповідача не заперечує проти постановлення заочного рішення, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обгрунтовується, суду не надав, про час та місце розгляду справи Відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.06.2009 року. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, у зв'язку з тим, що сторони не досягли порозуміння щодо сімейних стосунків, позивач з відповідачем спільне господарство не ведуть, єдиного сімейного бюджету не мають, позивач з відповідачем проживають окремо, крім того відповідач не приймає участі у вихованні, матеріальному забезпеченні дітей, тому позивачка просить розірвати шлюб та визначити місце проживання неповнолітніх дітей з нею. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, принцип 6 для розлучення малолітньої дитини з матір'ю мають бути наявні виняткові ситуації та обставини. У відповідності з вимогами п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» вирішуючи спір між батьками, які проживають (окремо, в тому числі в одній квартирі), проте з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька та матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно з вимогами ст..161 Сімейного Кодексу України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи у сторін не склались подальші шлюбні відносини, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Крім того, позивачкою повідомлено суду, що відповідач самоусунувся від матеріального забезпечення сім'ї, не має постійного місця роботи та заробітку, у зв'язку з чим суд визначає місце проживання неповнолітніх дітей з матір'ю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved