Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

20 березня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання та про стягнення пені за не сплату аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 25 грудня 1993 року сторони зареєстрували шлюб у міському відділі записів актів громадського стану м. Вінниці, який у 2004 році рішенням суду було розірвано. Від даного шлюбу мають дитину сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати їз позивачем та перебуває на його утриманні. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2006 року, [PERSON] присуджено аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згодом рішенням суду було стягнуто з відповідача заборгованість по сплаті аліментів. Спільному сину [PERSON], [INFO], виповнилось 18 років, в звязку з чим стягнення аліментів на його утримання припинилось. Оскільки на даний час [PERSON] навчається на ІІІ курсі Вінницького вищого художнього професійно-технічного училища по спеціальності монтажник санітарно-технічних систем і устаткування, електрогазозварник, виробник художніх виробів з металу на денній формі навчання. 30 липня 2018 року закінчується навчання в училищі та планує вступити до вищого навчального закладу. Відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає. Позивачу важко самостійно утримувати спільного сина. На навчання витрачаються чималі кошти, йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, одяг, харчування, підручники тощо, витрати на це все позивач несе самостійно. Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2017 року, було стягнуто з відповідача заборгованість по сплаті аліментів. Але до цього часу відповідач продовжує ухилятись від сплати аліментів в повному обсязі, умисно не виконує рішення суду про стягнення аліментів, знову створена заборгованість по сплаті аліментів. Так, станом на 01 березня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів становить 61\~455 грн. 36 коп., неустойка складає 17\~543 грн. 78 коп. З підстав, зазначених вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та зазначив, вимоги позову підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, що [PERSON] народився 25 лютого 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 108088, видане 14 березня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області. У графі «батьки» зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 4). Рішенням Староміського райсуду м. Вінниці від 26 серпня 2004 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25 грудня 1993 року Вінницьким міським відділом ЗАГС, актовий запис № 3172, розірвано (а.с. 5). На день ухвалення судового рішення [PERSON], [INFO], на утримання якого позивач просить стягнути аліменти досягнув повноліття (а.с. 9). Відповідно до довідки № 68 від 19 лютого 2018 року, [PERSON], [INFO], в 2015 році поступив в Вінницьке вище художнє професійно-технічне училище № 5 на денну форму навчання. І в даний час навчається на ІІІ-му курсі по спеціальності монтажник санітарно-технічних систем і устаткування, електрогазозварник, виробник художніх виробів з металу. Термін закінчення учбового закладу 30 червня 2018 року (а.с. 4). Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно п. 20 Постанови пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Визначаючись щодо розміру аліментів суд враховує взаємний обовязок батьків по утриманню дитини. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні [PERSON], приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина на час навчання, та вважає за справедливе встановити аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23 років. Судом при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, враховано всі обставини у відповідності зі ст. 182 СК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи вимогу позовної заяви в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів суд виходив з наступного. Судом було встановлено, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2006 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у вигляді ? всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 29 березня 2006 року, до досягнення ним повноліття (а.с. 6). Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по виплаті аліментів [PERSON], станом на 01 листопада 2016 року заборгованість по аліментам складає 45\~773 грн. 11 коп. (а.с. 7). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 20047875, заборгованість відповідача [PERSON] по аліментам за період з 01 листопада 2016 року по 28 лютого 2018 року складає 15\~682 грн. 25 коп. (а.с. 8). За правилами ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст. 20 СК України, до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст.\~196\~СК України позовна давність не застосовується. Згідно розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати заборгованості по сплаті аліментів, наданого позивачем, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати заборгованості по сплаті аліментів на дитину складає 17 543 грн. 78 коп. (а.с. 20-21). Судом приймається наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) прострочення сплати заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] за період з липня 2008 року по лютий 2018 року, оскільки зазначений розрахунок було здійснено відповідно до правил встановлених ст. 196 СК України. Отже неустойка (пеня) за прострочення сплати відповідачем аліментів на утримання дитини за період з липня 2008 року по лютий 2018 року становить 17 543 грн. 78 коп. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.\~196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів за період з липня 2008 року по лютий 2018 року в розмірі 17 543 грн. 78 коп. Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., оскільки позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1\~000 грн. 00 коп., суд вважає, що останні не підлягають відшкодуванню, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу саме у такому розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: partial