Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

21 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить звільнити майно, а саме: 7/20 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належне [PERSON] , з-під арешту, який було накладено постановою Київського районного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в м. Одесі, номер: б/н від 16.08.2000р. про арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 26013226 від 12.11.2008р.; звільнити майно, а саме: 7/20 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належне [PERSON] , з-під арешту, який було накладено постановою Київського районного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в м. Одесі, номер: б/н від 16.08.2000р. про арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 26013267 від 12.11.2008р. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником 7/20 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на які виконавчою службою накладні арешти. Згідно з відомостями Єдиного реєстру боржників, позивач не є боржником за будь-яким виконавчим провадженням. Позивач посилається на те, що виконавче провадження відносно неї було закрите у 2000 році, але накладені арешти не скасовані. Мотивує свою позицію тим, що відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції станом на 2000 рік, у разі закриття виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2019 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. В ході підготовчого судового засідання, від відповідача - [PERSON] , через канцелярію суду, надійшла письмова заява, в якій вона визнала позовні вимоги в повному обсязі. В заяві відповідач повідомляє суд, що позивачем [PERSON] була повернута сума богу, яка була стягнута рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.05.1998 по справі № 2-1531/1998, на підставі якого Київським відділом ДВС управління юстиції м. Одеси 15.08.2000 року були накладені арешти на 7/20 частин житлового будинку [ADDRESS] , належних [PERSON] на праві приватної власності. В судовому засіданні відповідач особисто підтримала свою заяву про визнання позовних вимог. Представник відповідача - адвокат Селезнева Т.В., в судовому засіданні підтримала заяву свого довірителя. Представник позивача - адвокат Тодоров В.Д. підтвердив, що позивачем [PERSON] виконані вимоги рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.05.1998 по справі № 2-1531/1998, на підставі якого Київським відділом ДВС управління юстиції м. Одеси 15.08.2000 року були накладені арешти та просив суд задовольнити позовні вимоги позивача та заяву відповідача про визнання позовних вимог. Представники третіх осіб: Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного управління юстиції в Одеській області, Державної фіскальної служби України, Одеської міської ради в судове засідання не з`явилися, пояснень щодо позову не надали, як і будь-яких інших зяв по суті справи чи з процесуальних питань. Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд, за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 200, ст.2 06 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що згідно з рішенням народного суду Київського району м. Одеси від 11 листопада 1973 року в справі № 2-2343/1973, про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, за [PERSON] визнано право власності на 7/20 часток будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.09.2018 встановлено, що за [PERSON] зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності 7/10 часток житлового будинку загальною площею 95,3 кв.м, житловою площею 46,5 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 2 липня 1998 року у справі № 2-1531/1998 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута сума боргу у розмірі 6517 грн. Ухвалою Одеського обласного суду від 11 серпня 1998 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 2 липня 1998 року змінено, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму, еквівалентну 2500 доларів США. На належне [PERSON] нерухоме майно - 7/10 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , виконавчою службою були накладені обтяження: № 26013267 на підставі постанови, серія та номер: б/н, виданий: 15 серпня 2000 року, видавник: Київський РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі (відомості про реєстрацію до 1 січня 2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8179166, 12 листопада 2008 року, реєстратор: Перша одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ); обтяження № 26013226 на підставі постанови, серія та номер: б/н, виданий: 15 серпня 2000 року, видавник: Київський РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі (відомості про реєстрацію до 1 січня 2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8179136, 12 листопада 2008 року, реєстратор: Перша одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ). Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Відповідно до пп. 4 п.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності. [PERSON] - стягувач у виконавчому провадженні, своєю заявою підтверджує, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.05.1998 по справі № 2-1531/1998, на підставі якого Київським відділом ДВС управління юстиції м. Одеси 15.08.2000 року були накладені арешти на 7/20 частин житлового будинку [ADDRESS] , належних [PERSON] , виконано боржником - [PERSON] в повному обсязі. На підставі поданих учасниками справи доказів встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] мало місце грошове зобов`язання, яке було виконано належним чином. У зв`язку з виконанням боржником вимог рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.05.1998 по справі № 2-1531/1998, заходи примусового виконання рішення суду, вжиті Київським відділом ДВС управління юстиції м. Одеси 15.08.2000 року шляхом накладення арешту на 7/20 частин житлового будинку [ADDRESS] , належних [PERSON] на праві власності - підлягають скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved