Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до Шаргородської міської ради Вінницької області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, в якому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 304776, кадастровий номер 0525310100:05:010:0056 площею 0,0406 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS], виданий 18 квітня 2012 року Шаргородською міською радою Вінницької області на підставі п.1.5, п.2 рішення 11 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області №147 від 13 січня 2012 року [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 052530001001366. Стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, позивач є власником земельної ділянки площею 2,2271 га, яка розташована на території Шаргородської міської ради Вінницької області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 05.09.2013 року він звернувся до Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Шаргородському районі із заявою про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка належить йому на праві власності. Однак, 05.09.2014 року державний кадастровий реєстратор виніс рішення за №РВ-0500039652013, яким відмовив позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин земельної ділянки позивача із земельною ділянкою 0525310100:05:010:0056, площа співпадає на 1,0639 %. Земельна ділянка позивача перетинається з земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0406 га, що знаходиться в [ADDRESS], кадастровий номер 0525310100:05:010:0056 та відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 304776, виданого 18 квітня 2012 року Шаргородською міською радою Вінницької області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №052530001001366, належала [PERSON]. Даний державний акт був виданий [PERSON] на підставі п.1.5 та п.2 рішення 11 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області №147 від 13.01.2012 року про затвердження технічної документації із землеустрою на земельні ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0406 га для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Шаргородської міської ради в [ADDRESS]. Пунктом 2 цього ж рішення [PERSON] передано у власність зазначені вище земельні ділянки. Відповідно до діючого на той час законодавства, 18.04.2012 року в [PERSON] виникло право власності на земельну ділянку, площею 0,0406 га, що знаходиться в [ADDRESS], в наслідок чого позивач був позбавлений права володіти, користуватись і розпоряджатись земельною ділянкою, що належала йому на праві власності. Згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 5 червня 2012 року [PERSON] продав належні йому земельні ділянки площею 0,1000 га та площею 0,0406 га, розташовані по [ADDRESS] неповнолітньому [PERSON], від імені якого при укладанні договору діяли його батьки - [PERSON] та [PERSON] 31.10.2013 року неповнолітній [PERSON], за згодою батьків, продав зазначені вище земельні ділянки [PERSON] На думку позивача, порушення його права на земельну ділянку стало можливим внаслідок неналежного здійснення Шаргородською міською радою Вінницької області підготовки до затвердження та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та надання безоплатно у власність земельних ділянок з видачею державного акта на право власності [PERSON] Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.12.2013 року було визнано протиправним та скасовано п.1.5 та п.2 рішення 11 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області від 13.01.2012 року №147 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0406 га для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Шаргородської міської ради за адресою [ADDRESS] та в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0406 га для ведення особистого селянського господарства на території Шаргородської міської ради в [ADDRESS] та видачі йому державного акта на право власності на дану земельну ділянку. Також, на думку позивача, державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку є похідним від рішення Шаргородської міської ради Вінницької області про передачу йому даної земельної ділянки у власність, а відтак, скасування даного рішення є підставою для визнання недійсним та скасування і самого державного акта. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача - Шаргородської міської ради Вінницької області Баланчук О.А. у судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила суду, що відповідачем дійсно належним чином не перевірено технічну документацію, надану [PERSON] перед її затвердженням, внаслідок чого межі земельної ділянки, яка планувалась для передачі у власність [PERSON], не були погоджені з усіма землекористувачами, а саме з позивачем, через що [PERSON] було передано у власність частину земельної ділянки [PERSON] з видачею йому державного акта на право власності на земельну ділянку. За клопотанням позивача [PERSON] ухвалою суду від 20.02.2014 року було залучено співвідповідачем у справі [PERSON] (а.с.37,38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представники третіх осіб - ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», Відділу держземагентства у Шаргородському районі Вінницької області - у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Вирішуючи спір, суд встановив наступні обставини. Позивач є власником земельної ділянки площею 2,2271 га, розташованої на території Шаргородської міської ради Вінницької області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ВН № 001884, виданим 15.06.2003 року Шаргородською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №518; кадастровий номер земельної ділянки 0525310100010020228 (а.с.6). 05.09.2013 року позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагенства у Шаргородському районі Вінницької області з заявою про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка належить йому на праві власності, однак, рішенням № РВ-0500039652013 від 05.09.2013 року державний кадастровий реєстратор Куйбіда Ю.П. відмовив позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою 0525310100:05:010:0056, площа співпадає на 1,0639 %. Пунктом 1.5 та пунктом 2 рішення 11 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області від 13.01.2012 року №147, міською радою вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності, зокрема, на земельну ділянку площею 0,0406 га для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Шаргородської міської ради Вінницької області, за адресою: [ADDRESS] та передати дану земельну ділянку у власність [PERSON] (а.с.5). Згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 5 червня 2012 року [PERSON] продав належні йому земельні ділянки площею 0,1000 га та площею 0,0406 га, розташовані по [ADDRESS] неповнолітньому [PERSON], від імені якого при укладанні договору діяли його батьки - [PERSON] та [PERSON] 31.10.2013 року неповнолітній [PERSON], за згодою батьків, продав зазначені вище земельні ділянки [PERSON] Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.12.2013 року було визнано протиправним та скасовано п.1.5 та п.2 рішення 11 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області від 13.01.2012 року №147 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0406 га для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Шаргородської міської ради за адресою [ADDRESS] та в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0406 га для ведення особистого селянського господарства на території Шаргородської міської ради в [ADDRESS] та видачі йому державного акта на право власності на дану земельну ділянку (а.с.7-9). На підставі зазначеного вище рішення, 18 квітня 2012 року Шаргородська міська рада Вінницької області видала [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯМ № 304776, згідно з яким [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0406 га, розташованої у [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 0525310100:05:010:0056. У той же час, судом встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку, є похідним від рішення Шаргородської міської ради Вінницької області 11 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради Вінницької області від 13.01.2012 року №147 про передачу йому даної земельної ділянки у власність. Відтак, скасування даного рішення є підставою для визнання недійсним та скасування і самого державного акта. Даному факту відповідають правовідносини, які регулюють набуття права власності. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права та обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.ст. 391-393 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. На підставі ст.ст. 81, 120, 125 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної ділянки (паю). До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Право власності та право постійного користування на земельну виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч. 1 ст. 126 ЗК України). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 2 ст 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Представник відповідача Шаргородської міської ради Вінницької області Баланчук О.А. в судовому засіданні визнала, що в наслідок неналежної перевірки технічної документації, виготовленої [PERSON], межі земельної ділянки, яка планувалась для передачі у власність [PERSON], не були погоджені, зокрема, з позивачем, в зв'язку з чим [PERSON] було передано у власність частину земельної ділянки [PERSON] з видачею йому державного акта на право власності на земельну ділянку, в наслідок чого позивач був позбавлений права володіти, користуватись і розпоряджатись земельною ділянкою, що належала йому на праві власності. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, усе зазначене вище переконує суд у тому, що діями відповідача порушено право власності позивача на землю. На підставі вище викладеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до 88ЦПК України підлягають солідарному стягненню з відповідачів.

Outcome: approved