Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

1 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з цим позовом, в якому просять визнати за ними право власності по ? частині спадкового майна, яке залишилося після смерті їхньої матері [PERSON], яка померла 29 серпня 2003 року в с.Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 3,36 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 000489, виданий 17 липня 2001 року Рожнятівською сільською радою на підставі рішення 13 сесії 3 скликання Рожнятівської сільської ради від 20 лютого 2001 року на імя [PERSON]). Даний позов обґрунтуваний наступним. 29 серпня 2003 року в с.Рожнятівка Томашпільського району померла мати позивачів [PERSON] Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із земельної ділянки площею 3,36 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Позивачі зазначають, що відповідно до діючого на момент смерті матері законодавства, вони прийняли спадщину, оскільки розпорядилися батьківським будинком і іншим майном матері, однак коли звернулися до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом їм у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки право на дану земельну ділянку 13 травня 2004 року оформив їхній батько [PERSON], який свідоцтво про право на спадщину за законом отримав, але державний акт на своє імя не переоформив і помер 25 листопада 2004 року. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросив позов задовольнити. Представник Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради. Позовні вимоги визнають. Відповідно ч.2 ст. 185 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 29 серпня 2003 року у с.Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON]. Згідно довідки Рожнятівської сільської ради № 172 від 10 вересня 2015 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки розміром 3,36 га, яка розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом залишилися [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном. Іншим спадкоємців, передбачених ст.. 1261 ЦК України, не має. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як убачається з матеріалів справи позивачі [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці майна спадкодавця [PERSON] за законом, зверталися до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їм у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з тим, що 13 травня 2004 року спадкове майно на земельну ділянку було оформлено чоловіком [PERSON], якому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно норм Цивільного кодексу України, при розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про права на спадщину. Державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори надіслано до суду копію спадкової справи, з якої вбачається що після смерті [PERSON], померлої 29 серпня 2003 року, видано свідоцтво про право на спадщину за законом її чоловіку [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 25 листопада 2004 року. Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї дружини [PERSON], однак державний акт на своє імя не переоформив, померши. Тобто, земельна ділянка, яка залишилася після смерті [PERSON] до даного часу вважається такою, що належить їй же, оскільки ніхто із спадкоємців її не прийняв, а тому позивачі, які діти померлої [PERSON], є законними спадкоємцями першої черги після смерті своєї матері. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] набули права та обовязки спадкодавця [PERSON], тобто спадщина після смерті останньої належить позивачам, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно, визнання відповідачем позову не порушує права та законні інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved