Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

20.09.2018 р. заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, в якій просять розірвати шлюб, зареєстрований 13.08.2009 р. у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №1945. Заявники посилаються на те, що від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя між ними не склалося через різні погляди на шлюб та сімейне життя. З березня 2018 р. шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство не ведуть з цього часу, проживають окремо. Вважають примирення неможливим. Між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини [PERSON], [INFO], про що свідчить договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко О.Л., 18.09.2018 р., зареєстрований в реєстрі за № 1819. Відповідно до умов вказаного договору дитина буде проживати з батьком. Заявники [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до яких підтримують заявлені вимоги про розірвання шлюбу та просять заяву задовольнити. Зазначають, що з березня 2018 р. вони мешкають окремо та не підтримують шлюбних стосунків. Спір щодо майна та утримання дитини відсутній. Суд, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що подана спільна заява подружжя про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Стаття 109 СК України встановлює, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 13 серпня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис за №1945, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER]. Від даного шлюбу заявники мають сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 21.01.2011 р. Вбачається, що 23.08.2012 р. між заявниками було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко О.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1363. Відповідно до договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко О.Л., 18.09.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1819, заявники спільно визначили місце проживання дитини з батьком, при цьому мати має право спілкуватись з дитиною в порядку, передбаченому зазначеним договором. Між сторонами досягнуто згоди щодо порядку утримання та виховання сина [PERSON], [INFO]. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 ст. 293 ЦПК України, передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Враховуючи обставини, наведені вище, суд вважає встановленим, що спільна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між заявниками необхідно припинити шляхом його розірвання. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 109, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved