Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

20 січня 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області та [PERSON]. Третіми особами, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору визначено Третю Запорізьку державну нотаріальну контору та Садівницьке товариство «НАУКА». 22 січня 2016 року відкрито провадження у справі. 29 вересня 2016 року в звязку з відставкою судді, в провадженні якого перебувала дана справа, проведено її повторний автоматичний перерозподіл. Позов обґрунтовано наступним. 14 березня 2009 року померла дружина позивача [PERSON]. Після смерті дружини позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На початку 2013 року позивач в речах покійної дружини знайшов Державний акт на право приватної власності на землю, який було видано на імя [PERSON], на земельну ділянку №\~82 площею 0,093\~га, розташованої в Садівницькому товаристві «НАУКА» на території [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області. Позивач зазначає, що вказана земельна ділянка була надана йому Садівничим товариством «НАУКА» для вирощування сільськогосподарських культур. За життя дружини він нічого не знав про те, що вона, потайки від нього, приватизувала надану йому земельну ділянку. Позивач вважає, що приватизація земельної ділянки, яка була надана йому в користування, мала відбуватись за його згодою, як це передбачено нормативно-правовими актами, які діяли на той час (станом на 28 липня 1994 року). Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми цивільного та земельного законодавства, позивач просив суд задовольнити його позов: визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП №\~07?3139, виданий виконавчим комітетом [PERSON] народних депутатів за №\~1956 від 08.08.1995 року, про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки № 82 площею 0,093\~га, розташованої в Садівницькому товаристві «НАУКА» на території [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області та скасувати його. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що вказаний позов задоволенню не підлягає внаслідок його необґрунтованості (а.с. 69-71). Крім того, в своїх письмових запереченнях представник відповідача зазначив про сплив строку позовної давності до вимог позову. В судовому засіданні представник [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області заперечив проти позову та просив суд відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] жодного разу до суду не зявився, хоча своєчасно та належним чином (в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України) був повідомлений про час та місце розгляду справи. Третя особа Третя запорізька державна нотаріальна контора свого представника до суду не направила, надавши лист про розгляд справи за відсутності його представника. Вирішення спору просила покласти на розсуд суду (а.с. 31, 45). Третя особа СТ «НАУКА» свого представника до суду не направив, жодних заперечень або пояснень стосовно предмету позову не надав. Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 139601 від 24 березня 2009 року [PERSON] померла 14 березня 2009 року (а.с. 6). Копією оскаржуваного Державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП № 07-3139 підтверджується реєстрація за [PERSON] права приватної власності на земельну ділянку № 82 площею 0,093\~га, розташованої в Садівницькому товаристві «НАУКА» на території [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с. 7). Позивачем до матеріалів справи додано копію довідки за підписом голови правління СТ «НАУКА», з якої вбачається, що земельна ділянка № 82 в СТ «НАУКА» видавалась в користування позивачу [PERSON] (а.с. 8). Оригінал даної довідки оглянуто в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний Державний акт було видано 08 серпня 1995 року. Рішення виконавчого комітету Володимрівської сільської ради народних депутатів №\~6.45 було прийнято 28 липня 1994 року. При оцінці доказів у справі та застосуванні у спірних правовідносинах норм матеріального права, суд виходить з тієї редакції нормативно-правових актів, яка діяла станом на момент прийняття рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було видано оскаржуваний державний акт на право приватної власності на землю. При цьому суд, відповідно до вимог ст. 3607 ЦПК України, при розгляді цивільних справ має враховувати висновок Верховного суду України щодо застосування відповідних норм права. При розгляді даної справи суд враховує правовий висновок Верховного Суду України по справі № 6-319цс15, відповідно до якого визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. В той же час, оскільки акт на право власності на земельну ділянку є документом, який складається та видається на виконання рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, при розгляді питання щодо законності оскаржуваного акта на землю, суд має перевірити законність рішення, яке стало підставою для видачу оскаржуваного акта. Таким чином, в даній цивільній справі необхідно встановити: чи відповідає вимогам законодавства України, яке діяло станом на 28 липня 1994 року, рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів № 6.45, на підставі якого [PERSON] було видано оскаржуваний акт на право приватної власності на землю. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (1990 р. в редакції від 05.05.1993) власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. У відповідності до ч. 2 ст. 5 Земельного кодексу України (1990 р. в редакції від 05.05.1993), Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників ч 3 ст. 5 Земельного кодексу України (1990 р. в редакції від 05.05.1993). Як вбачається з самого оскаржуваного акта, земельна ділянка, яка передана у власність [PERSON] знаходиться в Садівничому товаристві «НАУКА» та має свій номер в цьому товаристві - № 82. Відповідачем до суду не надано ані самого рішення виконкому від 28.07.1994 р., ані будь-яких документів, на підставі яких воно приймалось. Повноваження органів місцевого самоврядування станом на 28 липня 1994 року регулювались Законом України «Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», далі Закон. У відповідності до ч. 3 ст. 1 Закону (в редакції від 04 червня 1993 року) органами місцевого самоврядування є сільські, селищні, міські [PERSON] народних депутатів. До компетенції [PERSON] народних депутатів, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону відноситься, з-поміж іншого, утворення виконавчого комітету [PERSON], який відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 31 Закону є виконавчим і розпорядчим органом відповідної [PERSON] та є юридичною особою. Питання щодо передачі земельних ділянок у власність громадянам вирішується Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу України (1990 р. в редакції від 05.05.1993). Крім того, станом на 28 липня 1994 року складання та видача державних актів на право приватної власності на землю регулювались «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)», що була затверджена Державним комітетом України по земельних ресурсах 15.04.1993 року за № 28 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 р. за №\~31. Згідно з п. 1.2. даної інструкції, державні акти, що посвідчують право власності на землю або право постійного користування землею, яка перебуває у державній власності, видаються на підставі рішень Верховної [PERSON] України, Верховної [PERSON] Республіки Крим, місцевих [PERSON] народних депутатів. Виконавчі комітети [PERSON] народних депутатів, які є окремими юридичними особами, відсутні у вказаному переліку органів, на підставі яких видаються державні акти, що посвідчують право власності на землю. Вищезазначене призводить суд до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю, було прийняте з суттєвим порушенням норм законодавства України, що діяло на той час. Доводи відповідача [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області вищенаведених висновків не спростовують. В той же час, суд не може прийняти як доказ в даній цивільній справі встановлене заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2011 року підроблення [PERSON] документів з метою усунення позивача [PERSON], оскільки предмет даного позову не охоплювався висновком почеркознавчої експертизи, на який є посилання у згаданому судовому рішенні. Суд вважає відсутніми підстави для застосування позовної давності в даній цивільній справі, оскільки твердження позивача про те, що про оскаржуваний акт він дізнався лише у 2013 році є обґрунтованими та не спростовуються жодним з доказів, наявних в матеріалах справи.

Outcome: approved