Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

20 квітня 2021 року представник позивача [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Північно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) в особі управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , в якому просить: зняти арешт з нежитлової будівлі (складу цегляного) літ. Ч, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме обтяження № 21008784 (спеціальний розділ). Позов мотивовано тим, що 22.03.2021 р. [PERSON] набула у власність зазначену нежитлову будівлю, однак у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження № 21008784 (спеціальний розділ) - арешт нерухомого майна нежитлової будівлі (складу цегляного) літ. Ч, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що внесений до Державного реєстру щодо попереднього власника - [PERSON] . Позивач, як вбачається з інформації наявної Єдиному реєстрі боржників, не являється боржником, арешт її майна стосується іншої особи - [PERSON] . З огляду на викладене, порушене право позивача на зазначену нежитлову будівлю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснив обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача та третя особа до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. У відзиві на позовну заяву від 12.05.2021 р. представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю, посилаючись на те, що всі дії, вчинені державним виконавцем, передбачені приписами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, справу просив розглядати без участі представника відділу. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.03.2021 [PERSON] набула у власність нежитлову будівлю (склад цегляний) літ. Ч, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - предмет іпотеки за іпотечним договором (з майновим поручителем) від 18.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б. за реєстровим № 6133, права за яким були передані позивачу 17.12.2020, що підтверджується іпотечним договором від 18.12.2006, договором від 17.12.2020 передачі прав за договором іпотеки між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Інвестмент Юніон», договором від 17.12.2020 передачі прав за іпотечним договором між ТОВ «Інвестмент Юніон» та [PERSON] , витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.03.2021 про реєстрацію права власності (а.с. 16-27). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження № 21008784 (спеціальний розділ) - арешт нерухомого майна нежитлової будівлі (складу цегляного) літ. Ч, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що внесений до Державного реєстру щодо попереднього власника - [PERSON] (а.с. 10-12). Як вбачається з інформації з Єдиного реєстру боржників [PERSON] не являється боржником (а.с. 9). Згідно відповіді на заяву [PERSON] про припинення обтяження майна № 02.1-13/4 від 01.04.2021 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) повідомляє, що зазначений арешт може бути знятий державним виконавцем лише на підставі відповідного судового рішення(а.с. 13-15). Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Так, арешт накладений на майно позивача, порушує її право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого остання позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, яке набула на законних підставах, на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved