Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

21 квітня 2015 року до суду надійшов цивільний позов, у якому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 доходу (заробітку), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до їх повноліття, на користь закладу або особи, куди буде влаштовано дітей, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 доходу (заробітку), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до їх повноліття, на користь закладу або особи, куди буде влаштовано дітей. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], 08.01.2000р.н. та [PERSON], 21.02.1999р.н. Батьки ніякої участі у житті дітей не беруть, а саме: матеріально не допомагають, здоров'ям та навчанням не цікавляться, ведуть асоціальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Прокурор позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідачі у судові засідання двічі підряд не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за своєї відсутності не подали. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, думку прокурора, свідків, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідачі є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], 08.01.2000р.н. та [PERSON], 21.02.1999р.н., що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7-8). Згідно із заявами [PERSON] та [PERSON] вони не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав щодо своїх неповнолітніх дітей [PERSON], 08.01.2000р.н. та [PERSON], 21.02.1999р.н., оскільки вони не займаються їх вихованням, утриманням та лікуванням (а.с.9-10). Органом опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради надано висновок, у якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їх неповнолітніх дітей [PERSON], 08.01.2000р.н. та [PERSON], 21.02.1999р.н., оскільки вони ухиляються від виховання дітей та матеріальної їх не забезпечують (а.с.3). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що шість років [PERSON] живе із нею. За цей час мати передала одну банку тушонки та 200грн. Батько дітей не помічає. Батьки зловживають алкоголем, життям дітей не цікавляться, інших дітей у них немає. Свідок [PERSON] показала, що неповнолітній [PERSON] є її онуком та проживає у племінниці [PERSON] шість років. [PERSON] є її онукою та проживає із нею близько трьох років. Їхні дід та баба померли. Інших родичів у дітей немає. Батьки до дітей ставляться погано. Донька та зять вживають алкогольні напої, у помешканні немає газу і електрики. Діти не хочуть проживати із ними та не заперечують проти позбавлення батьківських прав, оскільки матір і батько не цікавляться їх життям. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.1\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч.1-4\~ст.150 Сімейного кодексу України (далі СК України)\~батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Таким чином, наведені вище обставини дають підстави для висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей, оскільки не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не спілкуються із ними. Перешкод у спілкуванні з дітьми їм ніхто не чинив і\~не\~чинить. Отже, із врахуванням інтересів дітей, відповідачів необхідно позбавити батьківських прав. Крім того, відповідно до\~ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184\~цього Кодексу. У відповідності до вимог ч.2\~ст.166 СК України\~особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідачі є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], 08.01.2000р.н. та [PERSON], 21.02.1999р.н., матеріальну допомогу на утримання дітей не надають, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved