Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

21.12.2018 р. позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати шлюб укладений між позивачем та відповідачем, який зареєстрований 29.09.2006 року у Міському ВРАЦС №1 ХОУЮ, актовий запис №2231, - недійсним від дня його державної реєстрації, тобто від 29.09.2006 року. В обгрунтування вказаних підстав посилається на те, що вказаний шлюб був укладений у зв`язку з тим, що позивачу був необхідний вказаний шлюб для ведення бізнесу в арабських країнах, отримання закордонного паспорта, та оформлення відповідних віз, так як відповідач є громадянином Лівану. Відповідач лише єдиного разу приїжджав до України для реєстрації шлюбу, більше сторони не спілкувались. [INFO] року позивач народила доньку [PERSON] , а оскільки позивач перебувала в шлюбі її зареєстрували відповідно до ст. 122 СК України, хоча відповідач не є батьком дитини. Вказаний шлюб порушує права позивача, оскільки позивач не в змозі оформити державну допомогу на дитину. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, надала до суду заяву, в якій просить судове засідання проводити за своєї відсутності, свій позов підтримала, просила його задовольнити, та ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Від представника третьої особи надійшли пояснення про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами. 21.12.2018 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 26.12.2018 року вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, які були усунені позивачем 13.02.2019 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 18.02.2019 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.03.2019 року було закрито підготовче провадження по справі, та справу призначеного до судового розгляду по суті. Сторони вступили у шлюб 29 вересня 2006 року, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2231. Позивач перебуває на обліку бездомних осіб, та має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком якої не є відповідач, та вони проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є громадянином Лівану та місця перебування або місця проживання в Україні не мав, та в своєму позові позивач зазначає, що даний шлюб було створено без наміру створити сім`ю, а з корисливих мотивів, оскільки вони разом з відповідачем ніколи разом не проживали, сумісне господарство не вели, спільних побут у них також відсутній, відповідач лише єдиного разу приїздив до України для укладення шлюбу, оскільки позивачеві необхідно було отримати закордонний паспорт, та візи для поїздок до арабських країн. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є подругами позивача, в судовому засіданні підтвердили обставини викладені в позовній заяві, та зазначили, що позивач та відповідач ніколи не мешкали разом, сумісне господарство та побут не вели. Згідно з ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. В силу ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один пере одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК). Підстави недійсності шлюбу визначені главою 5 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З позову та пояснень позивача, свідків вбачається, що відповідач та позивач фактично не мали ані наміру на створення сім`ї, ані наміру на набуття прав та обов`язків подружжя, а реєстрація їх шлюбу була здійсненна лише з метою спрощеного оформлення позивачу закордонного паспорту, та віз. З моменту реєстрації шлюбу сторони не прожили разом за місцем реєстрації позивача, відповідач завжди проживає на своїй Батьківщині, спільного господарства вони не мали, спільного сімейного бюджету не вели. Перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем порушує особисті права позивача, оскільки у неї не має згоди оформити допомогу на утримання власної дитини. Також враховуючи відсутність спільно набутого майна та відсутність спільних дітей, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами був укладений без наміру створити сім`ю та набуття прав та обов`язків подружжя, а тому він є фіктивним, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ч.2 ст. 40 СК України з моменту від дня його державної реєстрації (ст. 44 СК України). А тому, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.10 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Враховуючи, що відповідач не має, та не мав місця проживання чи перебування в України, суд вважає можливим розглянути справу за місцеперебуванням позивача, оскільки на її утриманні перебуває малолітня донька.

Outcome: approved