Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

19 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 01 листопада 2013 року між нею та відповідачкою було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого вона надала відповідачці у борг грошові кошти в сумі 90 000 грн., а остання зобов'язалась повернути їх до 01 травня 2014 року. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачкою взяті на себе зобов'язання не виконано, просила стягнути з останньої на свою користь 90 000 грн. в рахунок заборгованості за договором позики, а також 10 000 грн. - в рахунок моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання відповідачкою зобов'язань за цим договором. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила. Згідно зворотного поштового повідомлення, відповідачка відмовилась від одержання судової повістки. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачкою та відповідачкою 01 листопада 2013 року було укладено договір позики, що підтверджується представленою суду розпискою відповідачки, згідно якої остання зобов'язалася повернути позивачці борг в сумі 90 000 грн. протягом шести місяців (а. с. 6). Доказів протилежного відповідачкою суду не представлено Про небажання [PERSON] оспорювати вказану розписку також свідчить той факт, що вона не відстоює свою позицію в суді. Ця розписка у будь-якому разі свідчить про визнання відповідачкою боргу перед позивачкою в сумі 90 000 грн., і докази повернення цієї суми відсутні. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику, зокрема, грошові кошти, у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що у порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, вчасно суму боргу позивачці не повернула, на день розгляду справи судом борг відповідачки перед позивачкою складає 90 000 грн.. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] в частині стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом із тим, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки факт заподіяння відповідачкою позивачці такої шкоди не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Суд не може взяти до уваги посилання останньої на наявність душевних страждань через неправомірні дії відповідачки, адже строк повернення суми позики становив 01 травня 2014 року, а за захистом своїх порушених прав позивачка звернулася вже 19 травня 2014 року. Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що позивачці довелося вживати додаткових зусиль для організації свого життя у зв'язку із неповерненням суми боргу суду не представлено, а посилання [PERSON] на заподіяну моральну шкоду є припущенням. Проаналізувавши викладене вище, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави судовий збір у розмірі 900 грн., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: partial