Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

21 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с. 2-7). Позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилались на те, що 30.07.2007 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір № б/н, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем [PERSON]. Внаслідок умов укладеного між сторонами договору, відповідач своєчасно не надавав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. Таким чином, відповідач порушив умови кредитного договору, свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яку відповідач добровільно не погашає, тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 липня 2007 року 19 502 грн. 30 коп. та стягнути судові витрати. (а.с. 2-7) У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та наполягав на задоволенні позову. (а.с. 68) Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, заявивши заяву про застосування строків позовної давності по справі, оскільки порушення умов основного зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом, а також порушення умов основного зобовязання по поверненню суми кредиту відбулося 01 липня 2008 року. Таким чином, відлік строку позовної давності почав обчислюватись саме з 01 липня 2008 року, оскільки на протязі трьох років, які сплинули 01 липня 2011 року позивач вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості не предявив, тому строк звернення позивача до суду сплинув. Враховуючи викладене, відповідач посилався на те, що позовна заява була подана позивачем вже після спливу загального трирічного строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, тому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. (а.с.\~61-63, 65-66) Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена заява № б/н, за умовами якої відповідач отримав від позивача кредитну картку № 4149605353315914, зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 3 000 грн., з відсотковою ставкою на момент підписання заяви у розмірі 3 % на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит, сплатити проценти обумовлені у Умовах та правилах надання банківських послуг строки, а також сплатити комісію за користування кредитом та інші витрати, що підтверджується копією заяви № б/н від 30.07.2007 року та копією умов та правил надання банківських послуг, наявними в матеріалах справи. (а.с. 15-28) Встановлено, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по кредитному договору № б/н від 30 липня 2007 року, яка станом на 30.09.2015 рік складається з заборгованості за кредитом 3 991 грн. 23 коп., заборгованості по відсоткам 10 673 грн. 94 коп., заборгованості з комісії 3 432 грн. 26 коп. та штрафу 1 404 грн. 87 коп., а разом становить 19 502 грн. 80 коп., викладені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості від 30.09.2015 року, наявним в матеріалах справи. (а.с. 9-14) Також судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач останній раз здійснював погашення за наданим кредитом 28 червня 2008 року, крім того позивач не видавав відповідачу нову кредитну картку з продовженням строку її використання, що підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні та розрахунком заборгованості, наявними в матеріалах справи. (а.с. 9-14, 68) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (частина 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки. (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Пунктом 5.7 Умов та правил надання банківських послуг, визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або в певній Банком частки у разі невиконання Держателем та/або Довіреною особою Держателя своїх Боргових і інших зобов'язань за цим договором. Враховуючи те, що [PERSON] заявлено заяву про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності звернення до суду, оскільки з позовом позивач звернувся до суду 21 грудня 2015 року, в своїй позовній заяві не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначав, а отже суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Окрім цього, суд при вирішення питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, приймає до уваги, що трирічний строк позовної давності сплинув 01 липня 2011 року з моменту порушення з боку відповідача умов основного зобовязання по поверненню сплати тіла кредиту, яке відбулося 01 липня 2008 року, а отже позивач звернувся до суду після спливу загального строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed