Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

21 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від лютого 2003 року. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2 4). Позивач, її представник у судовому засіданні заявлений позов підтримали, а відповідач заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 21.02.2003 року (а.с. 9). Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачем (а.с. 10). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, зникнення у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від кінця травня 2016 року сторони мешкаючи разом, не вели спільне господарство та не підтримували шлюбних відносин. Від 26.08.2016 року сторони мешкають окремо одне від одного. Позивач зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню. Суд за клопотанням відповідача досліджував питання щодо примирення сторін і дійшов висновку про неможливість їх примирення з наступних підстав. Так, позивач у судовому засіданні наполегливо заявляла, що шлюб носить формальний характер уже протягом пяти років. Увесь цей час сторони не підтримували шлюбні відносини, епізодично мали спільний бюджет, постійно сварилися, а останнім часом відповідач зраджував їй з іншою жінкою. При цьому сторони кілька разів намагалися відновити взаємини, проте усі заходи виявилися марними. Ці обставини знайшли своє підтвердження і у поясненнях відповідача. Крім того, вказані обставини підтверджено й показаннями свідка [PERSON], яка тривалий час близько знає родину [PERSON] і була очевидцем цих подій. Відтак, ураховуючи тривалість відсутності між сторонами шлюбних стосунків, назвичайно негативне ставлення позивача до відповідача (що проявилося у судових засіданнях), встановлені судом факти зради відповідачем позивача і неготовність останньої пробачити це, суд вважає за доцільне позов задовольнити, розірвавши укладений між сторонами шлюб.

Outcome: approved