Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

21 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду з позовною заявою до Управління державної міграційної служби України у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету, Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та надання дозволу на оформлення проїзних документів на дитину. Свої вимоги мотивує тим, що 23 лютого 2005 року між нею та [PERSON] був розірваний шлюб. Під час шлюбу [INFO] народилася дочка - [PERSON]. Після розірвання шлюбу, [PERSON] разом зі своєю матір'ю забрали її дочку [PERSON] із дитячого садочку і вивезли її в АР Крим, с. Слов'янка. Дитину деякий час переховували в різних місцях та шантажували її - якщо вона відновить подружні стосунки то тоді тільки зможе бути з дочкою. Через півтора роки вона з теперішнім чоловіком - [PERSON] забрала дитину. Психологічний стан дочки був незадовільний, вона багато чого лякалась та не могла спокійно спати. Це все відобразилось завдяки неналежному вихованню з боку колишнього чоловіка. Вказує, що зараз вони з дочкою живуть щасливо з її теперішнім чоловіком [PERSON]. Про свого рідного батька [PERSON] не згадує та говорить що бачити не хоче, також побоюється щоб її знову не викрали. Батько взагалі не цікавиться життям дитини та ніякої допомоги по її утриманню не надає. Згідно довідок із Державної виконавчої служби, починаючи з 2010 року, [PERSON] не провів жодної оплати по аліментам на утримання дочки. Також зазначає, що у них з чоловіком є можливість періодично оздоровлювати дітей на морі, та вони запланували виїзд на відпочинок до Єгипту на жовтень 2016 року, тому виникла необхідність в отриманні дозволу на виїзд за кордон та на виготовлення проїзних документів для дочки [PERSON]. Вказує, що зв'язок з її батьком втрачений. А тому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітній [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька, [PERSON], у супроводі матері, [PERSON], до повноліття дитини. Надати дозвіл [PERSON], без згоди батька [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду та супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача Управління державної міграційної служби України у Хмельницькій області в судовому засіданні заперечив щодо заявлених позовних вимог, вказавши, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки вони є неналежним відповідачем. Представник Служби у справах дітей Хмельницької міської ради заперечила щодо задоволення позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок наступного. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 23 лютого 2005 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був розірваний шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Під час шлюбу [INFO] у позивача та [PERSON] народилася дочка - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER]. У позивача [PERSON] разом із теперішнім чоловіком [PERSON], з яким вони одружилися 31.05.2006 року, що вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]., народилося троє спільних дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що вбачається із копій свідоцтв про народження дітей. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої начальником СТ «Джерельце» [PERSON] проживає в [ADDRESS], до складу її сім'ї входить шість осіб, а саме [PERSON]-чоловік, [PERSON]-дочка, [PERSON]-син, [PERSON]-син, [PERSON]-син; [PERSON] характеризується позитивно. Умови проживання задовільні, що вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов від 23.01.2014 р. [PERSON], [INFO] відвідувала дошкільний навчальний заклад № 1 м. Хмельницького з 01.09.2006 р. по 31.05.2009 р. Протягом періоду навчання, вихованням та розвитком дитини займалася мати дівчинки [PERSON] та її чоловік [PERSON], що вбачається із довідки Хмельницького ДНК № 1 від 22.01.2014 р. Відповідно до консультативного висновку психолога від 14.01.2014 р. [PERSON] отримала психологічну травму внаслідок родинного конфлікту. Відповідно до листа відділу ДВС Роздольненського районного управління юстиції АРК від 10.01.2014 р. вбачається, що на виконанні у ДВС перебував виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів, згідно якого відкрито виконавче провадження, а в 2013 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10.ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки [PERSON] фактично та постійно проживає в [ADDRESS], а виконавчий документ направлено до відділу ДВС Євпаторійського міського управління юстиції. При цьому розмір його заборгованості по аліментах станом на 01.10.2013 р. становить 17 854,77 грн. [PERSON] рекомендовано 14.07.2016 р. лікарем педіатром кліматичний курорт. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231. Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За правилами ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У разі посилання на цей закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. У підп. 1,2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску та/або рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, зазначено: «1. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування». Довготривалий термін, який просить позивач, а саме вивезення дитини за кордон без визначення при цьому конкретного місця перебування, дати і мети виїзду, до того ж до повноліття дитини суперечать положенням чинного законодавства, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, а також обізнаності їх про конкретне місце перебування дітей, мети цього перебування та конкретного проміжку часу, на який дитину буде вивезено за межі України. Діючим законодавством не передбачено надання судом дозволу на виїзд неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, оскільки такий дозвіл суду вже не є тимчасовим, а є довготривалим, що суперечить вимогам закону. Крім того, відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено порядок виїзду дитини за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином належним відповідачем у справі повинен бути батько дитини. Позивачу, було роз'яснено її право відповідно до ст. 33 ЦПК України. Однак позивач, з клопотанням про заміну первісного відповідача Управління державної міграційної служби України у Хмельницькій області, належним відповідачем, а саме батьком дитини [PERSON], чи залучення останнього в якості співвідповідача, до суду не зверталася. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed