Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

21.01.2015 року позивачі звернулися з даним позовом до відповідача, обґрунтувавши його тим, що 28 вересня 2007 року між [PERSON] і ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № ТМ-25/2007, за умовами якого банк зобовязаний надати позичальнику кредит в розмірі 35 000 доларів США. Надання коштів повинно здійснюватися окремими частинами Траншами кредиту, сукупна величина сальдо за якими не буде перевищувати 35 000 доларів США. Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному Траншу оформляється «Договорами про видачу траншів», які є невідємною частиною даної угоди, і оформляються у вигляді строкових договорів при кожній видачі частини кредиту (п.1.1 договору). За умовами п.4.1 договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує відсотки в розмірі 15% річних. На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ними, позивачами по справі укладено договір іпотеки, за умовами якого вони передали в іпотеку квартиру [ADDRESS]. На виконання даного кредитного договору між [PERSON] і банком було укладено чотири договори про видачу траншу: 01.10.2007 року на суму 10000 доларів США ( згідно графіку погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 25.10.2007 року і останній платіж повинен бути здійснений 27.09.2010 року). 19 жовтня 2007 року на суму 5 000 доларів США (згідно графіку погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватись починаючи з 20.11.2007 р. і останній платіж повинен бути здійснено 16.10.2009р.) 17 червня 2008 року на суму 15 000 доларів США (згідно графіку погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 10.07.2008р. і останній платіж повинен бути здійснений 16.06.2011р.) 14 серпня 2008 року на суму 8 500 доларів США (згідно графіку погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватись починаючи з 15.09.2008р. і останній платіж повинен бути здійснений 12.08.2011р.) Таким чином загальна сума грошових коштів, яка була видана траншами, складає 38 500 доларів США, що на 3 500 доларів США більше ніж передбачено кредитним договором №ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року, тобто, на вказану суму між позичальником і банком немає договорних відносин. ПАТ КБ «Приватбанк» двічі звертався до суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором №ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2011 року по справі №22ц-6534/11 в задоволенні позову ПАТ «Приватбанк» до [PERSON], ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в звязку з тим, що банк не направив відповідачам досудової вимоги. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2013 року по справі №202/19227/13-ц в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Судом встановлено « як вбачається з кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року позичальник сплачує відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних. Відповідно до договору траншу №ТМ-25/2007 від 17.06. 2008 року - 18% річних, отже наявні суперечності в розмірі відсоткової ставки, крім того відповідно до п.2.4.3. кредитного договору, одночасно діючих може бути не більше ніж два [PERSON] про видачу траншів, відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.11.2012 року №311449 [PERSON] станом на 05.11.2012 року має заборгованість по 4 траншам. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за одним договором траншу №ТМ-25/2007 від 17.06.2008 року, яким не передбачено відповідальності сторін». І знову ж таки суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову в звязку з тим, що банк не направив відповідачам досудової вимоги. Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 червня 2014 року з посиланням на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відмовлено в задоволенні вказаного позову банку. Судом при розгляді вказаної справи встановлено наступне: «... нарахування заборгованості за процентами проводилось спочатку з рахуванням відсоткової ставки 18% річних з 14.08.2008 року, а з 01.02.2009 року по 03.10.2013 року - з 21% річних. При цьому встановлено, що при укладенні між банком та [PERSON] та в подальшому договорів про видачу траншу №ТМ-25/2007 від 01.10.2007р., від 19.10.2007 р., від 17.06.2008 року та від 14.08.2008 року з відповідними додатками загальна сума кредиту зросла до 38 500 доларів США, збільшено відсоткову ставку банком в односторонньому порядку до 18 відсотків річних, змінено строк повернення кредитних коштів, змінено умови оформлення кредитного договору та відкриття позичкового договору, а також збільшено відсоткової ставки у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів - до 40%, проте відповідачем змінені умови договору не було оскаржено». За умовами п.2.4.3 кредитного договору, одночасно діючих може бути не більше, ніж два договори про видачу траншу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В частинах 4 і 5 названої правової норми констатовано, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з приписами ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Оскільки договори про видачу третього та четвертого траншів від 17 червня 2008 року та 14 серпня 2008 року було укладено без дотримання згаданих вище норм законодавства та в порушення умов кредитного договору №ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року - в той час, коли діяли попередні договори про видачу траншів від 01 жовтня 2007 року та 17 жовтня 2007 року, то є правові підстави для визнання таких правочинів недійсними. Крім того, за умовами п.5.2 оспорюваних договорів про видачу траншу №ТМ-25/2007 від 17 червня 2008р. та 14 серпня 2008р. у випадку розбіжності тексту даного [PERSON] і кредитного договору №ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 р., переважне право мають положення Кредитного договору. Просять визнати недійсними договори про видачу третього та четвертого траншів від 17 червня 2008 року та 14 серпня 2008 року, укладених між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання кредитного договору №ТМ-25/2007від 28.09.2007 року. Представники [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, неодноразово уточнювали позовні вимоги, 13 липня 2015 року знову надали уточнення до позовної заяви, які підтримали, просили їх задовольнити, зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з вимогою про стягнення заборгованості по Кредитному договору № ТМ-25/2007 від 29.09.2007 року з іпотекодавців [PERSON]та [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.06.2014 р. Банку відмовлено в позові, а також встановлено: « 3 наданого розрахунку встановлено, що нарахування заборгованості за процентами проводилось спочатку з врахуванням відсоткової ставки 18% річних з 14.08.2008 року, а з 01.02.2009 року по 03.10.2013 року - з 21% річних. При цьому встановлено, що при укладанні між банком та [PERSON] та в подальшому договорів про видачу траншів №ТМ-25/2007 від 01.10.2007 р., від 19.10.2007 р., від 17.06.2008 р. та від 14.08.2008 року з відповідними додатками загальна сума кредиту зросла до 38 500 доларів США, збільшено відсоткову ставку банком в односторонньому порядку до 18% річних, змінено строк повернення кредитних коштів, змінено умови оформлення кредитного договору та відкриття позичкового рахунку шляхом встановлення плати в розмірі 2,8%, 0,8 % та 2% відповідно до п.п.4.5 договору, а також збільшено відсоткову ставку у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів - до 40 %, проте відповідачем змінені умови договору не було оскаржено». Дане рішення набрало законної сили. Іпотекодавці вважають, що [PERSON] не законно змінив істотні умови Кредитного та Іпотечного договорів, тому,

Outcome: approved