overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

19 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 20 березня 2009 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивач надав заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату та час слухання справи судом повідомлена своєчасно та належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи без сторін, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 20 березня 2009 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 123. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки було змінено із [PERSON] на [PERSON]. [INFO] у сторін народився син - [PERSON]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та їх дітей, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та їх дітей, що мають істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

19 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути заборгованість за договором кредиту № 002-20514-200212 від 20.02.2012 року в сумі 6 532,05 гривень. Представник позивача просив слухати справу у його відсутності заочно. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином , причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін заочно на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197, ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 002-20514-200212 від 20.02.2012 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банком» (правонаступником ТОВ «Комерційний банк «Дельта») та [PERSON] відповідачеві було відкрито поточний рахунок та надано кредитні кошти за Кредитним договором № 002-20514-200212 від 20.02.2012 року з наданням платіжної картки. Відповідач не виконує умови кредитного договору належним чином, не повертає банку суму отриманого кредиту та не сплачує плату за користування ним встановлену у кредитному договорі № 002-20514-200212 від 20.02.2012 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором заборгованість станом на 05.06.2014 р. становить: 6 532,05 гривень. Відповідач погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не здійснював, чим порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку з відсутністю щомісячних оплат по кредиту, а також процентів, та порушенням умов Кредитного договору, у позивача виникло право вимагати дострокового погашення Кредиту відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. Відповідно до якої , якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Кредиту. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Так, відповідач допустив істотні порушення умов кредитного договору, а саме порушив взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Згідно платіжного доручення, позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

19 серпня 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в [ADDRESS] на підставі ст. 405 ЦК України. Позивач та його представник надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не зявився,про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Ухвалою суду справа розглянута у відсутності відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є власником житлового будинку літ.А, площею 45,90 кв.м., воріт №1, розташованого в [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 жовтня 1984 року. 12 червня 2006 року відповідач був зареєстрований у вказаному житловому будинку як член родини. З 2006 року і по сьогоднішній день відповідач не проживає за місцем свого проживання. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідача не отримує. Також у вказаному будинку відсутні особисті речі відповідача. Вказані обставини підтвердили [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у Акті від 04 серпня 2014 року. Відповідно до довідки Форми №3 ТОВ «Центральний 1» №2195 від 08.08.2014 року, власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] На підставі викладеного, у відповідності у відповідності зі ст. 405 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність відповідача понад один рік в житловому будинку [ADDRESS], враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщення вказаного житлового будинку. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

19 серпня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] року народження, та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач - батько дітей, ухиляється від утримання дітей, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала повністю. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню оскільки згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

19 серпня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не зявилась , направила до суду заяву відповідно до якої позов підтримала повністю, просить провести розгляд справи без її участі. Зазначила, що 05 березня 2005 року виконкомом Малинівської сільської ради Малинського району Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалось, спільне господарство не ведеться. Нормальні відносини в сімї не складаються вже досить тривалий час. В даний час позивач проживає з іншим чоловіком з яким бажає створити сімю. Рішення позивача щодо розірвання шлюбу є виваженим та остаточним. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином , будь яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 05 березня 2005 року перебувають у шлюбі. ( арк.с. 4 ). Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, позивач до примирення не прагне, сторони не ведуть спільне господарство, не мають спільного сімейного бюджету, а тому суд вважає , що сімя розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

19 серпня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 30 січня 1993 року в Костянтинівському відділі ЗАГС, від спільного проживання мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, з червня 2014 року сторони проживають окремо. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином (а.с.19, 22), тому суд має можливість розглянути справу у його відсутності та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 30 січня 1993 року в Костянтинівському відділі ЗАГС, актовий запис № 63, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від спільного проживання сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] (а.с.6), та [PERSON], [INFO] (а.с.4). Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. З червня 2014 року сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

19 серпня 2014року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послалася на те, що 14 жовтня 2003року у ВРАГС Новоодеського РУЮ Миколаївської області вона уклала шлюб з відповідачем. Шлюбні відносини між ними не склалися через зловживання відповідача алкогольними напоями, застосування ним до позивача фізичного насильства, відсутність у відповідача поваги до інших членів сім'ї. Сторони не проживають разом більше трьох місяців, не ведуть спільного господарства. Позивач вказав, що від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. У зв'язку з вищевикладеним позивач не бачить сенсу продовжувати шлюбні відносини з відповідачем, після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати без її участі та вказала, що позов підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2003року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданим 14.10.2003року ВРАГС Новоодеського РУЮ Миколаївської області. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між подружжям не склалися, позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання позивача про залишення шлюбного прізвища слід задовольнити та залишити їй прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

19 серпня 2014 року, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка вказала, що з відповідачем вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2000 року. 05 травня 2002 року від цього шлюбу народилась дочка, [PERSON],[INFO]. Відповідач з травня 2014 року матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Спір про утримання дитини добровільно вирішити не вдається. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнав у повній мірі. Не заперечував проти їх задоволення. У відповідності до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено що дитина мешкає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі с. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.181 ЦК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Рішення на підставі ст.367 Цивільного процесуального Кодексу України в розмірі місячного платежу аліментів піддати негайному виконанню. Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки, [PERSON], [INFO] , починаючи з 19.08.2014 року і до повноліття дитини. Крім того, відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

19 серпня 2014 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення майнової та моральної шкоди. 01 жовтня 2014 року судом було ухвалено рішення, яким позовні вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачки завдану моральну шкоду, в розмірі 15 000 грн., в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди, відмовлено. Однак в зазначеному рішенні судом не вирішено питання про судові витрати. Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, однак їх присутність не є обов'язковою. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пункт 4 ч.1 ст.215 зазначеного Кодексу передбачає, що в резолютивній частині рішення суду зазначається про розподіл судових витрат. Згідно п.4 ч.1 ст.220 Кодексу суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо ним не вирішено питання про судові витрати. З огляду на викладене, враховуючи, що у зазначеній справі вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди було задоволено частково та вона у відповідності до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь держави витрат на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

19 серпня 2014 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області задоволено позов [PERSON] до міського голови м. Ніжин [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Ніжинська міська рада Чернігівської області та державне комунальне підприємство Комунальний ринок про зупинення дії, визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови від 04 липня 2014 року №92 Про тимчасове відсторонення від роботи з посади директора ДКП Комунальний ринок [PERSON]В.. Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови від 04 липня 2014 року №92 Про тимчасове відсторонення від роботи з посади директора ДКП Комунальний ринок [PERSON]В.. Допущено до роботи [PERSON] за посадою директора державного комунального підприємства Комунальний ринок. 22 серпня 2014 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано заяву про ухвалення додаткового рішення в даній цивільній справі щодо допуску до негайного виконання рішення суду щодо допущення [PERSON] до роботи за посадою директора державного комунального підприємства Комунальний ринок, як забезпечення трудових прав позивачки. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явились з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник відповідача та третьої особи Ніжинської міської ради [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність, вважає їх такими, що не грунтуються на вимогах Закону, просила відмовити в їх задоволенні. Представник ДКП Комунальний ринок у судове засідання не з'явився, з невідомих для суду причин. Заслухавши пояснення представника [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.3 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу. Зокрема, п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На підставі наведеного,

Outcome: approved