Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

21.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець, за актом приймання-передачі, передав позичальнику грошові кошти у розмірі 10900 грн. 00 коп., а останній зобов'язався їх повернути в порядку та строки передбачені розділом 5 цього договору. Також, 21.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець, за актом приймання-передачі, передав позичальнику грошові кошти у розмірі 10400 грн. 00 коп., а останній зобов'язався їх повернути в порядку та строки передбачені розділом 5 цього договору. 27.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець, за актом приймання-передачі, передав позичальнику грошові кошти у розмірі 12800 грн. 00 коп., а останній зобов'язався їх повернути в порядку та строки передбачені розділом 5 цього договору. Пунктами 4.1 та 5.3 вищезазначених договорів було визначено, що після спливу 2 місяців сума позики має бути повернена. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в суд не зявився, причину неявки до суду не повідомив, хоча був повідомлений належним чином, тому суд вважає розглядати справу у порядку ст. ст. 77. 169 п. 2, 3 ЦПК України заочною формою розгляду справи, у передбаченому законом порядку. Заперечень від учасників процесу не надійшло. Перевіривши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає позов обґрунтованим, який підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з того, що, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовід ношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших право чинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому (позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання, що обумовлені і підтверджені вищезазначеними договорами та актами прийому-передачі, відповідачем [PERSON] виконані не були - грошові кошти в загальному розмірі 34100 грн. 00 коп. позикодавцю в добровільному порядку не повернуті, а тому підлягають стягненню в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи, що Договорами позики не було встановлено розмір процентів, то їх сума визначається позивачем на рівні облікової ставки НБУ, та розраховується, з огляду на положення ст. 258 ЦК України, за період з 24.02.2015 року по 24.02.2016 року. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу проценти за користування позикою у розмірі 8957 грн. 55 коп., розрахунок який додається окремо. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, відповідач, разом з сумою боргу, повинен сплатити позивачу установлений індекс інфляції за весь термін прострочення у розмірі 27211 грн. 80 коп. та три відсотки річних у розмірі 4080 грн. 08 коп., розрахунок яких додається. На підставі викладеного,

Outcome: approved