overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

20 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вони з відповідачкою 19 квітня 1996 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області. Від шлюбу дітей не мають. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними, розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені, з листопада 1997 року з цього часу вони проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим, просив шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодний. Майнового спору на даний час вони не мають. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився від нього на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась від неї на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову та розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], виданим повторно Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, 16 вересня 2002 року, актовий запис № 92. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

20 березня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач позов підтримав із підстав зазначених в ньому, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, що виконавчим комітетом Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області 11 січня 2000 року зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.2). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження яких батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5,7). Наявність порушення відповідачем своїх обов'язків, як матір, утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, є підставою для повного задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

20 березня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача , в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], та примусово зняти його з реєстраційного обліку в квартирі , з тих підстав, що відповідач в спірному житлі , яке належить їй на праві власності, не проживає без поважної причини понад один рік , і ніколи в квартирі не проживав. Оскільки відповідач добровільно не бажає знятися з реєстраційного обліку в квартирі, а його реєстрація впливає на розмір оплати позивачкою комунальних послуг , порушує її права власника, вона вимушена звернутися до суду . В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову . Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи , однак до суду не з'явився, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив. В силу ст.169 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів які надані позивачем і знаходяться в матеріалах справи. Суд дослідивши матеріали справи, вважає що позов належить частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до договору купівлі -продажу від 08.09.2005 року [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.36,37). Як вбачається з довідки з місця мешкання відповідача, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06.04.2011 року (а.с.7 ) . Однак з акту обстеження житлового приміщення від 29.04.2015 року вбачається ,що відповідач зареєстрований, але за вказаною адресою не мешкає з 2011 року по теперішній час, тобто більше одного (а.с.34). Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні дійсно було встановлено факт того, що [PERSON] не проживає в спірному житлі більше одного року без поважної причини, тому позов в частині визнання відповідача таким , що втратив право користування житловим приміщенням обгрунтований і підлягає задоволенню. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині примусового зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі , задоволенню не підлягають, оскільки суд не уповноважений здійснювати зняття осіб з реєстрації , і зазначені повноваження мають відповідні органи державної влади при наявності рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ст.ст.405 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

20 березня 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту за № AN5WRX53510151 від 18.05.2012 року в сумі 15\~843,81 гривень, що складає 4874,99 грв. тіло кредиту, 5,51 грн. заборгованість за відсотками, 7392,65 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 2340 грн.- заборгованість за комісії за користування кредитом, 500 грн. штраф, 730,66 грн. процентна складова. Представник позивача просив слухати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно кредитного договору, укладеного між ПАТ«АКЦЕНТ БАНК» та [PERSON] відповідачеві було надано кредитні кошти на споживчі нужди за кредитним договором № AN5WRX53510151 від 18.05.2012 року в сумі 4 874,97 грн. зі сплатою 0,12 % за рік. Відповідач не виконує умови кредитного договору належним чином не повертає банку суму отриманого кредиту. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором заборгованість станом на 06.022015 року становить 15\~843,81 гривень, що складає 4874,99 грв. тіло кредиту, 5,51 грн. заборгованість за відсотками, 7392,65 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 2340 грн.- заборгованість за комісії за користування кредитом, 500 грн. штраф, 730,66 грн. процентна складова. Відповідач погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не здійснювала, чим порушила взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Так, відповідач допустила істотні порушення умов кредитного договору, а саме порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 611 ЦК України передбачено, що при порушенні зобовязань наступають наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. Але, як вбачається з матеріалів справи за порушення позичальником відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором банком одночасно нараховані пеню, комісію та два штрафи. Пеня в розмірі 7\~392,65 грн. значно перевищує суму наданого відповідачеві кредиту - 4875,97 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що сума пені, яку нараховано позивачем в розмірі 7\~392,65 грн є несоразмірно великою та перевищує заборгованість за кредитом, що суд визнає обставинами, що мають істотне значення. Тому суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

20 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Шлюб зареєстровано 09 червня 2000 року Великововнянською сільською радою Таращанського району Київської області, про що зроблено актовий запис № 2. Свій позов позивач обгрунтовує тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння та бажання підтримувати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 09 червня 2000 року, про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], але шлюбні відносини між ними припинено. Стосунки відновлювати не збираються, фактично разом не проживають, не ведуть спільного господарства, а тому суд вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Від шлюбу мають спільну дітину, а доньку [PERSON], [INFO]. Із пояснень сторін по справі, наданих ними у судовому засіданні, вбачається, що між позивачем та відповідачем втрачено почуття довіри та взаємопорозуміння, тобто сім`я існує тільки формально. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їхньої дитини, а тому шлюб потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

20 березня 2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення, позовні вимоги підтримав (а.с.25, 29). Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи (про що свідчить поштове повідомлення (а.с.32) відповідачка не з`явився до суду, не повідомила про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких міркувань. 26.02.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 148/5026СLPS на суму 2868.55 грн. 19.06.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 20130619-К, у відповідності до умов якого, ПАТ «Платінум Банк» відступив позивачу право вимоги від відповідачки коштів, право на одержання яких належить ПАТ «Платінум Банк», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідачки. Відповідно до Виписки з реєстру боржників від 19.06.2013р. позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 3849, 59 грн. Відповідно до умов договору кредиту позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту. Через невиконання [PERSON] своїх зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 3849, 59 грн., з них: · заборгованість по тілу кредиту 2183.8 грн.; · заборгованість по процентам за користування кредитом 870.37 грн.; · пеня за порушення графіку погашення заборгованості 795.42 грн. · Відповідачці надсилалися повідомлення з проханням погасити заборгованість, проте борг сплачено не було. Відповідно до ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст.1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Оскільки відповідачка заборгувала ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 3849, 59 грн., та добровільно не сплачує борг, то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку, а також понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

20 березня 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що 04 квітня 2002 року зареєструвала шлюб з відповідачем, про що свідчить свідоцтво про одруження, серія [NUMBER] видане Вільшанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, актовий запис №07. Від шлюбу з відповідачем мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Спільне життя між сторонами не склалося, в даний час вони проживають окремо, з 2013 року вони не підтримують подружніх стосунків, сім'я існує формально. Позивач ставить питання про розірвання шлюбу, вважає, що вони не зійшлися характерами з відповідачем та мають різні погляди на життя, давно не проживають разом. В судовому засідання позивач була відсутня, але від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності, просить позов задовольнити в повному об'ємі. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, але від нього надійшла заява про слухання справи без його участі, позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Із матеріалів справи видно, що 04 квітня 2002 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] видане Вільшанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, актовий запис №07. В сім'ї сторін народилися діти, син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого 24 травня 2002 року Вільшанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, актовий запис №23, та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого 07 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №02. Спільне життя між сторонами не склалося, в даний час вони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, сім'я існує формально. Згідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини звернення до суду про розірвання шлюбу, та інші обставини із життя подружжя. Суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Питання про розподіл майна сторони не порушують. При таких обставинах суд вважає, що шлюб носить формальний характер, тому повинен бути розірваний. Діти проживають із позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

20 березня 2015 року позивач звернулась з даним позовом до суду, свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб виявився невдалим, у них різні погляди на обов'язки та поведінку подружжя, це призводить до виникнення непорозумінь при вирішенні сімейних проблем. Відповідач зловживав спиртними напоями, сім'ю матеріально не забезпечував, влаштовував скандали. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, та стягнути з нього судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги із підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що вони з відповідачем уже 10 років не проживають разом, у неї інший чоловік. Просить розірвати шлюб. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи за місцем проживання. Клопотань про відкладення справи від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 14.10.1996 року перебувають у шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.4). Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей (а.с.7-8). Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги. Налагодити подружні стосунки позивач не бажає. Вони фактично припинили шлюбні відносини, шлюб між ними існує формально. Вищенаведені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, а отже заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, які підтверджені квитанцією про сплату судового збору, договором про надання правової допомоги та квитанцією до прибуткового касового одера (а.с. 10,11) стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

20 березня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 26 квітня 2012 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 квітня 2012 року, актовий запис № 334 (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а/с 5). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам, адже відповідач спричиняв їй тілесні ушкодження, у зв'язку з чим вона зверталася до органів міліції, і на даний час зареєстровано кримінальне провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

20 березня 2015 року позивачі звернулися до суду із позовною заявою та зазначили, що [INFO] померла їхня мати, [PERSON]. Спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], виявили бажання прийняти дочки спадкодавця [PERSON] та [PERSON]. Проте вчасно не змогли звернутись до нотаріальної контори, так як не знали де знаходяться правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому строк для прийняття спадщини був ними пропущений, в зв'язку з чим просили визначити додатковий строк для подання заяв про прийняття спадщини терміном 3 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. В судовому засіданні позивачі заявлені позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти визначення додаткового строку для прийняття позивачами спадщини не заперечує. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 5 квітня 2013 року), яка була матір'ю [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 29 жовтня 1961 року) та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 22 жовтня 1971 року). [PERSON] та [PERSON] належать до спадкоємців першої черги, так як є дітьми спадкодавця. Останні, як встановлено під час судового розгляду, на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем [PERSON]. Позивачі вчасно не звернулись до нотаріальної контори та не подали заяви про прийняття спадщини, так як останнім не було відомо про наявність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що така причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є поважною і для реалізації спадкових прав позивачів слід визначити додатковий строк для подання ними заяви про прийняття спадщини терміном на три місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved