Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

21 березня 2016 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього\~ заборгованості у розмірі 28598,51 грн. за Додатковою угодою від 24.06.2015 р.,\~ яка складається з 23178,79 грн. заборгованість за кредитом, 673,86 грн.-заборгованість по процентам, 1694,77 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, 3051,09 грн. - штраф. Протягом розгляду справи в суді позивач своїм право збільшити або зменшити розмір позовних вимог не скористався. Представник позивача у минулі судові засідання підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у минулі судові засідання позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог . Надав суду письмові заперечення, в яких звернув увагу суду , що додаткова угода, на яку посилається позивач є укладеною до незрозуміло якого кредитного договру , адже подані банком документи містять інші дати , ніж ті, на які посилається позивач, а Умови та Правила надання банківських послуг взагалі не підписані [PERSON] Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 24.06.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (далі-Банк) та [PERSON] (далі-Позичальник) була укладена Додаткова угода №1 до Договору про надання банківських послуг від 23.11.2011 року SAMDN03000053332217 (0980262556198273140), відповідно до якої з метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником за вищевказаним договором була встановлена заборгованість у розмірі 23945,12 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за умови належного виконання зобовязань. Дата остаточного погашення заборгованості за кредитом -25.06.2017 р. За пунктом 1.6 Додаткової угоди у разі порушення позичальником будь-якого зобовязання, передбачених цією додатковою угодою\~ понад 30 днів, термін повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення , вся заборгованість за кредитом, яка слідує з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день) вважається простроченою. Відповідно до п.1.6.3 умов Угоди, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день), позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. При цьому відсотки та комісії за користування кредитом не нараховується і не сплачуються. Згідно п.1.6.4 умов Угоди, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 3051,09 грн. Підписання цієї додаткової угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості позичальника. Дотепер відповідач свої зобовязання за договором не виконав, заборгованість за кредитом 23178 грн. 79 коп.,заборгованість по процентам 673 грн.86 коп.,пеня -1694 грн. 77 коп.,штраф 3051 грн. 09 коп.-станом на 01.03.2016 року. В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що позивачем не надано до позовної заяви Договір, натомість додано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 15.04.2011, в якому вказано, що дана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між сторонами Договір, проте в зазначених Умовах відсутній підпис відповідача. В матеріалах справи є копія анкети заяви відповідача від 15.04.2011, яка підписана позичальником, зазначено, що «він згоден з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Позичальник ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді». Також вказано, що позичальник зобовязується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Банку (а.с.6). Вказані докази спростовують доводи позичальника. Відповідно до положень ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Новація - це спосіб припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами згідно з вимогами ч. 2 ст. 604 ЦК.\~ Юридичною підставою договору позики, що виникає при новації, буде угода сторін про припинення первісного зобов'язання.\~ За такого, суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача, що фактично відбулася новація боргу , оскільки таке є наслідком невірного тлумачення норм права. Рзом з тим, сторони договору в установленому законом порядку у тій самій формі, в якій укладався первісний договір позики,\~ за взаємною згодою\~\~ фактично змінили певні\~ умови кредитного договору, отже позичальник взяв на себе обов'язки виконувати зобов'язання перед банком у встановленому сторонами порядку, розмірах та строки. Отже, суд також не може прийняти до уваги і заперчення представника відповідача щодо недоведення позивачем наявності кредитних зобовязань [PERSON] Також обгрунтованість позовних вимог банку підтверджена і письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, а саме виписок по рахункам [PERSON] , на яких обліковується наявна заборгованість\~ згідно Додаткової угоди, тим більше, що наданими відповідачем квитанціями підтверджується виконання ним самим зобовязань за цим договром. Отже, часткове виконання відповідачем умов додаткової угоди спростовує його твердження, що кредитні зобовязання між ним та банком відсутні. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15, яка є обов'язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. Також суд вважжає обгрунтованими заперечення представника відповідача щодо правильності нарахування заборгованості позивачем по процентах. Так з наданого розрахунку Банку, що підтверджується і наданими відповідачем квитанціями про сплату в рахунок погашення кредиту , позичальник сплатив Банку з вересня 2015 року по березень 2016 року по 1345 грн щомісячно ( в березні 2016 р.- 1400 грн) в рахунок погашення заборгованості на загальну суму 9475 грн. Проте, з наданого розрахунку Банку вбачається, що з сплачених позичальниклм коштів 2286,57 грн направлено на погашення штрафу. Також за заявлений в позові період Банком нараховано пеню в загальному розмірі 5617, 67 грн., а вимоги заявлені про стягнення 1697 ,77 грн.- таким чином на погашення пені банком направлено 3922,90 грн. Отже , суд приходить до висновку, що Банком неправомірно не зараховано в рахунок погашення основної заборгованості 5552,10 грн (9475-3922,90). Відповідно до Правової\~ позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Разом з тим, з Умов та Тарифів банку, умов Додатикової угоди вбачається, що передбачено та відповідачеві нараховано фактично за одне і те саме порушення умов довогору несвоєчасна сплата платежів одночасно і штраф\~ і пеня\~ у розмірі 0,15% щоденно від розміру заборгованості за кредитом, що є неправомірним. За такого, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог про стягнення штрафу\~ у розмірі 3051 грн. 09 коп. За такого, оскільки Банком вже зараховано до сплати штрафу 2286,57 грн., суд приходить до висновку, що ці кошти неправомірно не зараховані Банком до сплати основної заборгованості. Таким чином, розмір загальної заборгованості складає (28598,51 3051,09 2286,57- 5552,10 грн ) 17 708 грн. 75 коп. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 554,\~611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договорами, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 \~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial