Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

20 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути аліменти з [PERSON] на користь позивача на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 18.09.2012 року сторони перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням суду. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивача та після розірвання шлюбу постійно проживає з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має змогу це робити, з дитиною не спілкується та відмовляється добровільно їй допомагати. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій зменшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 500,00 гривень щомісячно починаючи з дати звернення з даним позовом до суду та просить суд розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій вказав, що позов в зміненому розмірі визнає та просить його задовольнити, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України визначено: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у 2015 році прожитковий мінімум на: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 грудня - 1167 гривень. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.09.2012 р. (а.с. 9), який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.02.2015 року. Дане рішення набрало законної сили 02.03.2015 р. (а.с.8) Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 30.11.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3457(а.с.6). На час розгляду справи сторони проживають окремо. Малолітня дитина сторін проживає з позивачем, що підтверджується довідкою ЖБК «Арсеналець-7» №596 від 18.05.2015 року (а.с. 7). Відповідач офіційно не працевлаштований, в добровільному порядку не приймає участі в утримані дитини. Ці обставини ніхто зі сторін не оспорює. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд звертає увагу на невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню доньки та перекладення всього тягаря батьківського обов'язку по її утриманню та вихованню на позивача. Також, суд враховує, що відповідач не має постійного заробітку, однак не має перешкод у вирішенні питання працевлаштування, у тому числі й за станом здоров'я, аліментів на інших дітей не сплачує. Враховуючи стан здоров'я дитини, матеріальне становище позивача та відповідача, визначений Законом обов'язок батьків приймати однакову участь у вихованні та утриманні дитини, те, що відповідач може надавати незначну матеріальну допомогу дружині, оскільки офіційно не працює, пороте не має перешкод у працевлаштуванні, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки підлягають задоволенню - в розмірі 500,00грн. щомісячно на утримання дитини, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved