Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

21.03.2019 року позивач АТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійснення права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою яка розташована за адресою: [ADDRESS] та усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: [ADDRESS] шляхом надання постійного безперешкодного доступу Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» до цього майна. Позивач зазначив, що 11 квітня 2007 року [PERSON] уклав з позивачем Кредитний договір № 2007/13-2.06/231. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачами було укладено Договір іпотеки від 11.04.2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ст. 4 Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя . У зв`язку з грубим порушенням позичальником умов кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, Позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку» . 11.06.2018 року позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 05.07.2018 року позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживають відповідачі, які чинили фізичні перешкоди в доступі та користуванні майном. Внаслідок незаконних дій відповідачів позивач фактично позбавлений можливості користуватись своїм майном. Позивач просить позов задовольнити. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України. Представник позивачка у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 11.04.2007 року між АТ «Укрсоцобанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено іпотечний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до вищевикладеного з моменту набуття права власності на майно Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, не зважаючи на додержання Позивачем всіх законних процедур (що підтверджено відповідними додатками) та на непорушність права власності Позивача і презумпцію її правомірності. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «обов`язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дії відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки» (рішення від 23.12. 2015, справа №6- 30278ск15). Позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідачів презюмується. Як зазначено в Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Для того, щоб перешкод у здійсненні права користування не було, позивачу необхідно надати постійний безперешкодний доступ до свого майна. При здійсненні права власності власник не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію; власність зобов`язує; власник не може використовувати право власності на шкоду; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 319, 322 ЦК України). Позивач не може фізично контролювати додержання зазначених обов`язків, отже, створюється реальна загроза порушенню прав не лише позивача, а й третіх осіб і суспільства в цілому. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. З урахуванням того, що Відповідачі вже не є власниками майна, то і використовувати його для проживання вони не мають права. Зазначене підтверджується і Постановою пленуму ВССУ і судовою практикою. Відповідно до абз.2 п. 34 Постанови пленуму ВССУ від 07.02. 2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» «Узв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК)». З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved