Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

20.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Вищевказана квартира належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.04.1997 року. На даний час у квартирі зареєстровані він, дружина - [PERSON], та відповідач - [PERSON]. Відповідач після припинення сімейних відносин з квартири виїхав жити окремо, забравши з собою всі свої речі. З початку 2018 року відповідач у квартирі не проживає, ніяких комунальних послуг та будь-яких інших витрат не сплачує і ніколи не сплачував за весь період проживання, з сім'єю відносини не підтримує. Позивач знає лише те, що відповідач коли збирав свої речі заявив, що виїжджає на заробітки та постійне місце проживання за кордон. Виступаючи в якості власника квартири, позивач продовжує сплачувати витрати на утримання квартири, постачання теплової, електричної енергії, водопостачання, водовідведення, вивіз сміття та кредити які за собою залишив відповідач, тому на підставі вище вказаного просить позов задовольнити. Позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За твердженням ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується, свідоцтвом про право власності на житло від 18.04.1997 року (а.с. 8). В будинку було зареєстровано [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання від 22.05.2018 року (а.с. 7). З початку 2018 року відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, однак зареєстрований, вказані обставини підтверджуються актом № 769 від 22.05.2018 року (а.с. 6). Згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше ніж шість місяців, тому він повинен бути визнаний таким, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved