Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

21 грудня 2019 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Скульського С.І. звернулась до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просить збільшити розмір аліментів, який стягується на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2013 року з [PERSON] , [INFO] , на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягування з 21 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду від 16.09.2013 року, є меншим, ніж встановлений законом та не є достатнім для утримання дитини. Позивач [PERSON] та її представник Скульський С.І. у судове засідання не з`явились, представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги про стягнення аліментів, просив вимоги задовольнити, розглянути справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, повідомив суд, що щомісячно сплачує аліменти в розмірі 1018 грн. на утримання їх спільної дитини. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2010 року по 26.09.2013 року і є батьками доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 29.10.2010 року. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.09.20013 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] року народження на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 16.07.2013 р. до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що підставою, через яку позивач звернулась до суду із позовом є брак коштів, які вона заробляє, що не вистачає для забезпечення належного для дитини рівня життя, а розмір аліментів, який був присуджений до стягнення, не відповідає прожитковому мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, встановлений статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України». Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року в справі №632/580/17, провадження № 61-51сво18, Верховний Суд дійшов висновку, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Також суд звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Отже, зважаючи на зазначене, суд не вбачає правових підстав для збільшення розміру аліментів виходячи із зміни законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину. Продовжуючи досліджувати аргументи позивача, суд погоджується з тим, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, як зазначалося вище, законодавець пов`язує можливість ініціювання питання щодо збільшення аліментів у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника таких аліментів або зміни його сімейного стану, або навпаки, погіршення матеріального стану одержувача аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника або погіршення матеріального стану одержувача аліментів, один з батьків дитини, з яким вона мешкає, може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Проте, доказів відповідно до приписів ст.ст. 77-78 ЦПК України щодо суттєвої зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача, чи погіршення здоров`я позивачем суду не надано. Тобто, нових обставин, що зумовили б зміну розміру аліментів позивачем не наведено. Враховуючи викладене, беручі до уваги, що доказів зміни майнового стану сторін, в тому числі погіршення матеріального стану позивача, суду не надані, дослідивши обставини справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову [PERSON] про збільшення розміру аліментів відмовити. Крім того, виходячи із розміру аліментів, які позивач бажала отримувати за новим рішенням суду, судом вбачається, що з огляду на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на січень 2020 року для дитини віком з 6 років до 18 років дорівнює 1109 грн., то розмір аліментів, який був присуджений за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2013 року у сумі 1000 грн. (на теперішній час проіндексований і складає 1018 грн.), майже дорівнює гарантованому розміру аліментів на дитину відповідного віку станом на день звернення позивача до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Обов`язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: dismissed