Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

21 липня 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом, в якому зазначив, що 22 листопада 2014 року він уклав шлюб із [PERSON] (далі - відповідач), який був зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 632. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, відчуженість та байдужість, позивача не влаштовувало ставлення відповідача до нього, а змінювати свою поведінку вона не бажала. З середини жовтня 2019 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач просить не надавати сторонам строку на примирення, ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем. Позивач до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечував проти винесення заочного рішення. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце його проведення повідомлена належним чином відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила, заперечень проти позову не надано. Враховуючи викладене, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення), відповідно до ч.4 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Матеріалами справи встановлено, що 22 листопада 2014 року між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 632, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 21 січня 2020 року Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 24 лютого 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 4). Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, відчуженість та байдужість. З середини жовтня 2019 року вони разом не проживають, вже тривалий час кожен живе окремим життям та своїми інтересами, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені. Питання щодо розподілу майна, що є спільною власністю сторін, та місця проживання дітей між ними не виникають. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася остаточно і відновлена бути не може. Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved