Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

1 березня 2016 року [PERSON] надала довіреність [PERSON] на представництво її інтересів. [PERSON], посилаючись на те, що на час вчинення правочину [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і надала [PERSON] довіреність на представництво її інтересів під його впливом, звернулася до суду і просить визнати вказаний правочин незаконним, а довіреність недійсною. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. [PERSON] надав заперечення, в яких пояснив, що [PERSON] не визнана обмежено дієздатною чи недієздатною особою, твердження позивача про вплив з його боку є надуманими і нічим не підтвердженими, надання довіреності не порушує особистих інтересів інших осіб і не перешкоджає реалізовувати будь-які законні права. В задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 1 березня 2016 року [PERSON] надала [PERSON] довіреність строком на три роки, якою уповноважила його бути її представником у всіх судах, а за виникненням необхідності в інших установах, підприємствах, організаціях, з метою захисту її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що зміст правочину не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. На момент вчинення правочину [PERSON] мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Довіреність надавала добровільно, вона відповідала її волі, вчинена у встановленій законом письмовій формі. Правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та не суперечить інтересам будь-яких осіб. Довіреність підписана сторонами і посвідчена нотаріусом, що свідчить про однакове розуміння ними значення, умов правочину та його правових наслідків. Згідно ст. 225 ЦК України првочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може предявити її опікун. Позивачем не надано доказів щодо призначення її опікуном [PERSON], також нею не надано доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] недієздатна, а тому вона не має процесуального права на звернення до суду з таким позовом. Водночас наданий позивачем акт судово-психіатричної експертизи, за результатами якої зроблено висновок про те, що [PERSON] виявляє прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі органічного психічного розладу судинного ґенезу після перенесених повторних мозкових інсультів, з проявами парціального недоумства і з параноідною симптоматикою через що на теперішній час вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, не може бути використаний як доказ у цій справі, оскільки рішення по справі, в якій проводилася експертиза, судом не ухвалено. [PERSON] з позовом про визнання довіреності недійсною не зверталась і своєї позиції щодо цього не виклала. Отже, довіреність видана з дотриманням вимог, встановлених законодавством, і є чинною, підстав припинення представництва судом не встановлено, як і підстав для визнання правочину недійсним. На підставі викладеного, ст. 215, 216, 225, 226 ЦК України,

Outcome: dismissed