Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

20.07.2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., щомісяця, починаючи з моменту пред'явлення позову та до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача аліменти за останні три роки в сумі 180000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, вона та відповідач проживали разом як чоловік та жінка з 2002 року на території Російської Федерації. Від цих відносин у них народився син [PERSON], [INFO], батько дитини, [PERSON]. Наприкінці 2013 у зв'язку з погіршенням сімейних відносин вона забрала сина та виїхала на постійне місто проживання в м. Луганськ, Україна. Зараз вони проживають з сином в місті Харкові, як внутрішньо переміщенні особи. З моменту їх від'їзду з Російської Федерації відповідач не приймає участі в вихованні дитини та матеріально не забезпечує, в зв'язку з чим позивач звернулась до суду з дійсним позовом. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова 31.08.2017 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів прийнято та відкрито позовне провадження. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] проживає на території Російської Федерації, 24.10.2017 в порядку ст. 415 ЦПК України (чинній на момент вчинення процесуальної дії) Дзержинський районний суд м. Харкова звернувся до компетентного органу Російської Федерації з судовим дорученнями згідно вимог Гаазьких Конвенцій про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року та від 18.03.1970 року. 24.10.2018 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги. 13.08.2018 року до суду на виконання вказаного доручення надійшли документи, зокрема підтвердження судді Савелівського районного суду міста Москви Іванової М.А., про неможливість виконання доручення про вручення судових документів відповідача [PERSON] у зв'язку з тим, що належним чином повідомлений про день та час судового засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.08.2018 року поновлено провадження у цивільній справі запозовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та призначено судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON], не з'явилась, уповноважила адвоката [PERSON], представляти її інтереси. Представник позивача - адвокат [PERSON], в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутністю, підтримав уточнену позовну заяву в повному обсязі просив позов задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причину не явки суду не повідомив. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі з 2002 року по кінець 2003 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Суходільською міської радою м. Краснодона Луганської області від 28.07.2003 батьками є : батько - [PERSON], мати - [PERSON]. (а.с. 5). Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, відповідно до її позовної заяви та довідки прро взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 632602378 від 18.07.2017 (а.с. 16). На сьогоднішній день сторони мешкають окремо. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини після розірвання стосунків не надає, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутися до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Положеннями ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З аналізу наведених правових норм, можна прийти до висновку, що відповідач зобов'язаний утримувати спільних дітей і створювані необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їхнього життя на рівні з позивачем. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, з огляду на викладене, враховуючи викладені позивачем у її позовній заяві вимоги, в силу ст. 184 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про можливість визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 5000 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 20.07.2017 року і до повноліття дитини. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присудженні, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. З матеріалів справи вбачається, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів, шляхом звернення в 2014 року до Краснодонського міськрайонного суду Луганської області з позовом до відповідача про стягнення аліментів, в рамках якого у зв'язку з тим, що відповідач проживає на території Російської Федерації, суд звертався до компетентного органу Російської Федерації з судовим дорученнями про вручення документів. Однак, судовий розгляд не завершений та отримати будь-яку інформацію по виконанню доручення Краснодонського міськрайонного суду про вручення документів не представляється можливим, оскільки матеріали доручень про надання правової допомоги, що направлялись на адресу Головного територіального управління юстиції у Луганській області до кінця 1 півріччя 2014 року, залишилися на території, тимчасово неконтрольованій органам державної влади та доступ до них відсутній, що підтверджується листом Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 09.11.2017 № 25537/18/7. Отже, позивач надала суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а отже позов в частині стягнення аліментів за минулий час підлягає задоволенню. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved