overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

20 липня 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON], зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 22, від якого вони мають двох малолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що одруження з відповідачкою виявилося невдалим. Подружні стосунки між ними постійно погіршувалися, оскільки вони перестали розуміти один одного. Неодноразово спільне проживання припиняли, через деякий час знову мирилися з надією збереження шлюбу, однак це не дало позитивних результатів. Більше шести місяців з відповідачкою вони проживають окремо. Шлюбні відносини припинені. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сімї. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що стосунки з чоловіком дійсно погіршилися, але вона хоче зберегти сімю і помиритися з ним. Після надання судом строку на примирення позивач наполягає на розірванні шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 29 травня 2010 року сторони уклали шлюб (а.с. 4). Від цього шлюбу позивач та відповідачка мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6). Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинені. Вживані судом заходи по примиренню подружжя та наданий для цього двомісячний строк позитивних результатів не дали. За таких обставин суд вважає, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] слід розірвати, оскільки подальше його збереження суперечить інтересам позивача. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Спору щодо спільно нажитого майна та місця проживання малолітніх дітей немає. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу відповідачці [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище [PERSON], оскільки бажання щодо зміни прізвища вона не виявила. На підставі ст. ст. 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

20 липня 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON], посилаючись на те, що фактично подружні відносини між ними припинені. Спільне життя не склалося через різні характери, втрату взаєморозуміння, пошани і любові. Зазначені обставини виключають подальше спільне життя і збереження сім'ї, а тому стали підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що на протязі більше як півроку не проживає зі своєю дружиною [PERSON], не підтримує з нею ніяких стосунків і не бажає зберігати з нею подружні стосунки, оскільки це шкодить його інтересам. Відповідачка [PERSON] зазначила, що вона намагалася помиритися з чоловіком, проте це не принесло позитивних результатів, а тому позов визнала. Бажає зберегти теперішнє прізвище [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідачки [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 2011 року сторони уклали шлюб (а.с. 3). Від цього шлюбу позивач та відповідачка дітей не мають. Сторони проживають окремо. Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинені. Намірів зберегти шлюб сторони не мають. Вживані судом заходи по примиренню подружжя та наданий для цього двомісячний строк позитивних результатів не дали. За таких обставин суд вважає, що шлюб слід розірвати, оскільки подальше його збереження суперечить інтересам позивача. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Спору щодо поділу спільно нажитого майна немає. Після розірвання шлюбу відповідачці [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище [PERSON], оскільки вона виявила про це бажання. На підставі ст. ст. 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

20 липня 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON], укладеним 22 лютого 1996 року під час відбування ним покарання у виді позбавлення волі у Диканській виправній колонії № 12 Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрату поваги один до одного та зраду дружини. Через рік після одруження вони припинили спілкування і сім'я фактично припинила існувати. Дітей від шлюбу немає. Після відбуття ним строку покарання у 2000 році він повернувся до своїх батьків і з цього часу питання відновлення шлюбних відносин між ними не ставилося. На даний час перебування у шлюбі з відповідачкою заважає йому отримати соціальну допомогу, а тому він ініціює дане питання в судовому порядку, оскільки через інвалідність немає змоги виїхати за місцем проживання відповідачки. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, у разі неявки відповідачки на заочний розгляд справи згоден. Позовні вимоги підтримує, наполягаючи на розірванні шлюбу (а.с. 14). Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин (а.с. 21). Заяви про розгляд справи без її участі не надіслала. Суд за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 22 лютого 1996 року сторони уклали шлюб (а.с. 4). Від цього шлюбу позивач та відповідачка дітей не мають. Сторони на протязі близько 20 років проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків. Подальше збереження шлюбу шкодить інтересам позивача, оскільки перешкоджає оформленню соціальної допомоги. Заходів до примирення подружжя не вживає. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Спору щодо спільно нажитого майна немає. Встановлено, що при реєстрації шлюбу прізвище відповідачка не змінювала. На підставі ст. ст. 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

20 липня 2016 року до суду надійшла заява КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня » зав.відділенням [PERSON], зацікавлена особа : [PERSON] про госпіталізацію [PERSON], [INFO] до психіатричного закладу без його згоди, мешканця [INFO] у зв'язку із наявністю у нього ознак тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити. Пояснила, що [PERSON] поступив на лікування до закладу 19.07.16 р. Був доставлений за направленням дільничного психіатра в звязку з погіршенням психічного стану: не спить вночі, став агресивним до оточуючих, при незадоволенні потреб погрожує, що «задушу, вб»ю», імпульсивний , від ліків відмовляється. Згідно рішення Роменського міськрайсуду від 22.03.11 року визнаний недієздатним. Його опікуном призначено [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] став агресивним, погрожує вбити, ліки приймати відмовляється, тому вона звернулась до лікарні із заявою про його госпіталізацію. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/3262 від 20.07.2016 року характер психічного захворювання [PERSON] перешкоджає зявитися в судове засідання (а.с.9). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді: «вродженої недоумкуватості ДЗ:Помірна розумова відсталість із порушенням поведінки (F71.1, за МКХ-10), внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та не може задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. (а.с.3). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Захисник не заперечував проти задоволення даної заяви. Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

20 липня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 15.03.1996 р. Запитівською селищною радою Кам'янка-Бузького району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 5. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з грудня 2015 р. сімейне життя з відповідачем стало нестерпним, так як він безпричинно зчиняє щоденні скандали, бійки, зловживає спиртним і зовсім не дбає про сім'ю. Вказує, що в шлюбі з відповідачем в них народився син - [PERSON], [INFO], який через негативну поведінку відповідача зазнає моральних стресів. Змінити своєї поведінки відповідач не бажає, фактичні шлюні відносини між ними припинені, примирення між ними не відбудеться, а тому збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме її інтересам. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, позов визнав. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 15 березня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб про що Запитівською селищною радою Кам'янка-Бузького району Львівської області в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №5 та видано свідоцтво про шлюб серії І-СГ № 298050 від 15.03.1996 р. Після реєстрації шлюбу позивачка отримала прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], не виявили бажання примиритись, то суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сімї, а також створюватиме невизначеність у правах та обовязках подружжя. Відтак, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Враховуючи положення\~ст. 113 СК України, а також заяву позивачки, в якій вона просила залишити їй прізвище отримане в результаті шлюбу, то після розірвання шлюбу, позивачці слід залишити прізвище [PERSON]. Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі ст. ст.\~110,\~112 \~Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

20 липня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімум на дитину відповідного віку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 23.11.2012 року. Від цього шлюбу в них народились двоє дітей. На даний час вони проживають окремо, відповідач ухиляється від свого обов»язку утримувати дітей, добровільно допомоги не надає, з приводу чого між ними склалися спірні правовідносини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. З 23.11.2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 23.11.2012 р. виконавчим комітетом Старояричівської сільської ради Кам»янка-Бузького району Львівської області, актовий запис № 20. Від спільного подружнього життя в них народилось двоє дітей: - [PERSON] [INFO], про що 02.06.2013р. складено відповідний актовий запис №10 та 02.06.2013 р. виконавчим комітетом Старояричівської сільської ради Кам»янка-Бузького району Львівської області, видано свідоцтво про народження серії [NUMBER], - [PERSON] [INFO], про що 27.01.2016р. складено відповідний актовий запис №6 та 27.01.2016 р. виконавчим комітетом Старояричівської сільської ради Кам»янка-Бузького району Львівської області, видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Позивачка у позовній заяві вказала, що відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати їх малолітніх дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відтак, враховуючи вік дітей, а також те, що у суду відсутні відомості про те, що відповідач є непрацездатною особою чи те, що на його утриманні є будь-які неповнолітні чи непрацездатні особи, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку є обґрунтований, справедливий та такий, що підлягає до стягнення з відповідача. На підставі ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

20 липня 2016 року до суду подано позов [PERSON] до [PERSON], в якому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 28 березня 2009 року нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 254. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між подружжям не склалися. На теперішній час вони проживають окремо, спільне господарство подружжям не ведеться. Сім'я розпалася повністю, а шлюб існує лише формально. Примирення між сторонами та збереження сім'ї неможливе. У зв'язку з викладеним, позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. Сторонами подані суду заяви, в яких позивач позов підтримала, відповідач позов визнав і сторони просили суд розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши письмові заяви сторін та надані суду докази, суд вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 березня 2009 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження [NUMBER] Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 24 СК України також визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із тексту позовної заяви та поданих суду письмових заяв сторін судом було встановлено, що волевиявлення сторін спрямоване на розірвання шлюбу і примусити сторони в такому випадку продовжувати шлюбні стосунки суд не може, а примирення в такому випадку буде суперечити моральним засадам суспільства. Враховуючи наведене, відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд вважає необхідним шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 28 березня 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 254- розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

20 липня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, Індустріальний район, пров. Вільний, 4/128. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 19.07.2016р. о 22 год. 28 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, [PERSON] не є безпорадним та може самостійно задовольняти основні життєві потреби, не знаходиться у стані психозу, а наявність в нього психічного захворювання не є підставою для його примусової госпіталізації до психіатричного стаціонару. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

20 липня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про продовження лікування гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, Центральний район, пр. Олександра Поля, 59/131. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.01.2016р. о 22 год. 50 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора становить небезпеку для себе і оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на продовження госпіталізації до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, [PERSON] не становить небезпеку для себе і оточуючих, а наявність в неї психічного захворювання не є підставою для її примусової госпіталізації. Комісія лікарів вважає, що [PERSON] не потребує подальшого лікування у психіатричному стаціонарі, а отже її перебування є недоцільним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

20 липня 2016 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 54\~707,15 гривень. Посилаючись в своїй позовній заяві на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.07.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 13\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Але зобовязання відповідачем, щодо сплати кредиту та відсотків за користування кредитом за кредитним договором виконувались з порушенням умов договору та на час подання позову до суду залишаються такими. Станом на 30.06.2016 рік відповідач має заборгованість 54\~707,15 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимогах наполягає в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання без поважної причини не зявився, хоча про дату, час, та місце слухання справи був повідомлений належним чином шляхом оголошення у газеті «Урядовий Курєр» № 160 від 27 серпня 2016 року. Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило.

Outcome: approved