Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

20 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання за нею в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року племінника [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 4,8371 га, розташовану на території Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. Крім того, просила зобов'язати територіальну громаду Мечебилівської сільської ради Харківської області передати їй в натурі зазначену земельну частку, посилаючись на те, що рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 01 липня 2010 року, спадщину, що відкрилася після смерті її племінника, було визнано відумерлою, а земельна частка передана у власність територіальної громади. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримав. Представник Мечебилівської с сільської ради Барвінківського району Харківської області в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Розглядаючи заявлені вимоги суд виходив із наступного законодавства України. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Як передбачено ч.1 ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 2 ст. 1280 ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть [NUMBER] від 01 грудня 2016 року, наданого Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], [INFO], є тіткою померлого [INFO] року [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 30 грудня 1966 року сільською радою с. Сінне Богодухівського району, свідоцтва про одруження, серії [NUMBER], виданого 26 червня 1969 року Богодухівським РАЦС Харківської області, витягу з Держаного реєстру актів цивільного стану [NUMBER] від 01 грудня 2016 року, виданого Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, копії запису акту про народження №93. В судовому засіданні достеменно встановлено, що до Територіальної громади Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області перейшло, як відумерле майно, яке належало померлому [PERSON], а саме - земельна ділянка, площею 4,8371 га, що розташована на території Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Барвінківської РДА Харківської області №146 від 06 червня 200 року. Розглядаючи заявлені вимоги суд виходив із наступного законодавства України. Згідно до ч. 2 ст. 1280 ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. Вищевказана земельна ділянка збереглася, тому позовні вимоги [PERSON] про передачу цього спадкового майна в натурі є обґрунтованими, передбачені законом та такими, які підлягають задоволенню. Разом з тим, нормою ч. 2 ст. 1280 ЦК України не передбачено передання майна у власність, в тому числі і того майна, яке передається в натурі; факт передання майна в натурі не передбачає зазначення того, що це майно передається у власність, тому вимоги в частині визнання права власності за позивачем задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: partial