Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

21 жовтня 2019 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Шишацького РВ ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини. Зокрема, позивач просив визнати його батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та внести його данні в актовий запис про народження дитини в графі батько. В обґрунтування своїх вимог вказав, що з січня 2009 по квітнень 2010 року перебував у фактичних шлюбних відносинах із подругою своєї сестри [PERSON] , яка в січні 2009 року завагітніла від нього, а [INFO] народила сина [PERSON] . Для того щоб [PERSON] мав можливість бути призваним на військову службу та після звільнення зі служби найти хорошу роботу, вони домовились внести відомості про батька дитини при її реєстрації зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. В квітні 2010 року позивача було призвано на строкову службу до Збройних Сил України та вони з [PERSON] підтримували стосунки на відстані, з жовтня 2010 року їх стосунки припинились оскільки відповідач почала проживати разом з іншим чоловіком. Повернувшись з армії, [INFO] позивач похрестив сина [PERSON] , але домовленості з відповідачем про внесення даних про позивача, як батька дитини до актового запису вони не досягли. Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання. У визначений судом строк 26 листопада 2019 року відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву в якому вона проти позову заперечує з огляду на його безпідставність. Вказала, що у січні 2009 року познайомилась з [PERSON] але до квітня 2009 року з ним не проживала та інтимні стосунки не підтримувала. В цей час підтримувала стосунки з іншим чоловіком, від якого і завагітніла в січні 2009 року. Доводи позивача про те, що він організував хрестини [PERSON] та підтримував з ним близькі стосунки вважає необґрунтованими оскільки вони факту його батьківства не підтверджують. 09 грудня 2019 року позивачем надано відповідь на відзив, яка ідентична змісту позовної заяви. За клопотаннями позивача судом у справі двічі (05.12.2019 та 27.02.2020) призначались судово-генетичні експертизи які не були виконані, першого разу через невірне обрання відповідачем відповідної експертної установи, другого разу - через ненадходження біологічних зразків від відповідача та її дитини (а.с.61-62, 81, 106-107, 140). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Окрім вказаного у позовній заяві позивач зазначив, що про вагітність відповідачки від нього він дізнався в січні 2009 року коли вони разом проживали в його сестри [PERSON] . В квітні 2009 року вони разом з відповідачкою та її старшими дітьми переїхали в с. Покровське (колишнє Куйбишеве) Шишацького району Полтавської області та почали проживати в будинку його батьків. Після народження [PERSON] позивач, всі його родичі та знайомі сприймали його виключно як сина позивача, незважаючи на те, що він був зареєстрований на прізвище матері. Після повернення з армії в квітні 2011 році позивач похрестив сина та доволі часто з ним спілкувався, вони разом відвідували батьків позивача. Після того як позивач потрапив за грати в липні 2012 року, він також спілкувався з сином по телефону або на короткострокових побаченнях в слідчому ізоляторі, куди сина привозили батьки позивача. Проте, починаючи з 2018 року, відповідач почала заперечувати проти спілкування сина з батьком. Саме з метою отримання можливості безперешкодного спілкування з сином позивач із звернувся до суду із даним позовом. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказала, що дійсно в січні 2009 року познайомилась з позивачем [PERSON] , але інтимних стосунків з ним не мала до квітня 2009 року коли вони почати спільно проживати в будинку батьків позивача. В січні 2009 року вона підтримувала стосунки з іншим чоловіком [PERSON] , який і є батьком [PERSON] та з яким вони всі разом проживають однією сім`єю. Про те, що [PERSON] не є батьком [PERSON] вона приховувала, а отже він та його родичі вважали саме позивача батьком [PERSON] . Проти спілкування [PERSON] з позивачем та його родичами до певного моменту вона не заперечувала, але на даний час такої потреби не вбачає. Вважає, що доводи позивача про те, що він тісно спілкувався з [PERSON] , приймав участь у його хрестинах не підтверджують біологічне батьківство позивача по відношенню до [PERSON] . Заявила суду, що з огляду на епідеміологічну ситуацію, що склалась останніми роками в країні, вона не має наміру піддавати дитину ризику та забезпечувати її участь у судово-генетичних експертизах. Представник відповідача 2 - Шишацького РВ ДРАЦС в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі відповідача та відсутність заперечень щодо позову. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши наявні письмові докази, оцінивши всі доказі в їх сукупності та взаємозв`язку суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2009 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.15). З описово-мотивувальної частини даного рішення встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з 2008 року. Рішення суду не містить даних про здіснення відповідачем протиправної поведінки, яка містить ознаки злочину, щодо позивача та/або їх спільних дітей, що дає право на розривання шлюбу в період вагітності дружини. Частиною ч ст. 114 та ч.1 ст. 115 СК України (в редакції на час розірвання шлюбу) передбачалось, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстровано в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. 25 лютого 2010 року Шишацьким відділом РАЦ зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 9 (а.с.16). [INFO] в с. Шафранівка Шишацького району Полтавської області народився [PERSON] , актовий запис виконавчого комітету Гоголівської сільської ради Шишацького району Полтавської області № 11 від 05 листопада 2009 року. Матір`ю дитини Вказано [PERSON] . Відомості про батька дитини « [PERSON] » внесені відповідно до ст. 135 СК України (т.1. а.с.11, 35-36, .). Відповідач [PERSON] пояснила суду, що дитину вона виносила та народила на протязі природного строку вагітності - 9 місяців. Згідно ч. 2 ст. 110 СК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Пунктом 5 ч.3 ст. 121 ЦПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалось повернення позовної заяви про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Згідно ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 133 СК України визначено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державними органами в 2009 році допущено безпідставне розірвання шлюбу в якому перебувала вагітна [PERSON] та здійснення запису про батька дитини, народженої на наступний місяць після розірвання шлюбу, в порядку ст. 135 СК України за вказівкою матері, замість внесення даних про батька дитини на підставі ч.ч. 2-3 ст.122 СК України. В той же час, суд вважає, що допущені держаними органами порушення при здійсненні реєстрації актів цивільного стану щодо розірвання шлюбу та народження дитини не повинні впливати на обсяг сімейних прав та обов`язків сторін у даній справ та ставати перешкодою для їх реалізації. Зважаючи на те, що з моменту вчинення даних порушень минуло більше 10 років суд не вбачає підстав реагувати на них шляхом постановлення окремої ухвали. Так, на час звернення позивача до суду запис про батька [PERSON] здійснений в порядку ст. 135 СК України за вказівкою матері. Зміни до вказаного актового запису не вносились (т.1 а.с.11,35-36). Відповідно до ч.ч. 1,3-4 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заявлений [PERSON] позов вищенаведеним вимогам відповідає. При вирішенні даного спору суд керується положеннями ч.2 ст. 128 СК України згідно якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України, а також вимогами ч.ч.1-2 ст. 89 ЦПК згідно яких жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що походження [PERSON] від відповідача підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами по справі, зокрема поясненнями самого позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , частково показаннями свідків [PERSON] , письмовими доказами до справі, зокрема наданими позивачем фотокартками. В той же час дані докази в сукупності з процесуальною поведінкою відповідача [PERSON] та її поясненнями дають суду підставу ставитись критично до її заперечень батьківства позивача по відношенню до малолітнього [PERSON] . Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що є кумами [PERSON] та відповідно хрещеними батьками його сина [PERSON] . Хрестини відбувались в восени 2011 року. Відповідач на хрестинах присутня не була. [PERSON] вказав, що про наявність у [PERSON] сина дізнався лише після повернення [PERSON] з армії. [PERSON] вказав, що йому відоме про спільне проживання позивача та відповідача лише з квітня 2009 року в будинку батьків [PERSON] . При цьому підтвердив, що всі родичі [PERSON] безсумнівно вважали [PERSON] його сином. Позивач до потрапляння за грати достатньо часто спілкувався з сином. Забирав його до дому своїх батьків. Допитаний судом свідок [PERSON] повідомив, що його син [PERSON] з січня 2009 року зустрічався та проживав однією сім`єю з [PERSON] в будинку [PERSON] . В квітні 2009 року [PERSON] та [PERSON] , разом з двома її дітьми від попередніх шлюбів переїхали проживати в будинок батьків позивача в с. Куйбишеве Шишацького району Полтавської області та проживали там декілька місяців. В цей період син зі співмешканкою повідомили, що вона вагітна. В жовтні [PERSON] народила сина [PERSON] . Стосунки з [PERSON] вони розірвали під час його знаходження в армії. Спочатку [PERSON] та її співмешканець не заперечувала проти спілкування [PERSON] та його родини з [PERSON] . Останній багато часу проводив в їх будинку, в тому числі приїздив на вихідні та на канікули виїздив з ними на природу тощо. Після того, як [PERSON] потрапив за грати, [PERSON] разом з дідусем та іншими родичами неодноразово відвідували [PERSON] в слідчому ізоляторі. Також [PERSON] спілкувався з сином по телефону. При цьому [PERSON] ніколи не заперечувала той факт, що [PERSON] є батьком дитини, а батьків [PERSON] вона відповідно вважала та називала дідусем та бабусею [PERSON] . Родина свідка постійно забезпечувала [PERSON] продуктами харчування. Проте в останні два роки відношення [PERSON] до [PERSON] та його родичів різко змінилась та вона перешкоджає спілкуванню позивача з [PERSON] . Аналогічні пояснення надала допитана в якості свідка сестра позивача [PERSON] . Остання додатково повідомила, що в період з грудня 2008 по кінець 2009 року проживала у своєї сестри [PERSON] . На новорічні свята 2009 року до неї приїхав брат [PERSON] та подруга [PERSON] . Там вони познайомились та з першого дня знайомства почали спільно проживати в даному будинку, зокрема, підтримували тісні стосунки, ночували в одному ліжку. Проживали там до квітня 2009 року, після чого переїхали до батьків [PERSON] де прожили до початку осені 2009 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що є братом [PERSON] , але має з ним погані стосунки оскільки засуджує вчинення ним особливо тяжкого злочину. Натомість [PERSON] є її близькою подругою до теперішнього часу. Остання пояснила суду, що її брат та відповідач дійсно спілкувались з початку січня 2009 року, але разом в її будинку не проживали, оскільки її будинок не є гуртожитком. З квітня 2009 року вони проживали в будинку батьків [PERSON] . Після повернення з армії [PERSON] похрестив [PERSON] . [PERSON] відносився до [PERSON] як до сина, часто проводив з ним дозвілля доки не потрапив за грати. Також часто [PERSON] з дозволу матері відвідував родину батьків [PERSON] , останні вважали його своїм онуком. Декілька разів прибував до [PERSON] на побачення в слідчий ізолятор. На запитання суду хто є біологічним батьком [PERSON] свідок впевнено відповіла, що ним є [PERSON] , але після оголошеної судом технічної перерви для відновлення відео зв`язку та спілкування з іншими учасниками процесу, даний свідок вказала, що впевненим у біологічному батьківстві може бути лише мати. Особисто вона вважає батьком [PERSON] [PERSON] який є співмешканцем відповідача. До показань даного свідка суд відноситься критично та вважає, що вони надані свідком під впливом позиції відповідача, з якою вона є близькою подругою, маючи при цьому негативні стосунки з позивачем. Про це, зокрема, свідчить і різка зміна свідком своїх свідчень в судовому зсіданні. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив, що він проживає однією сім`єю зі [PERSON] та є батьком їх трьох дітей, в тому числі й [PERSON] . Відомості про батька всіх 3-х дітей записані зі слів матері. При цьому підтвердив, що [PERSON] часто відвідував батьків [PERSON] та проводив там значний час. Не зміг належно обґрунтувати чому він та [PERSON] відпускали «сина» на тривалий час до практично сторонніх людей. До показань даного свідка щодо його батьківства стосовно [PERSON] суд ставиться критично, так свідок не змін назвати вік [PERSON] або дату його народження. Також вказав, що про вагітність [PERSON] від нього він дізнався в середин-кінці 2008 року при цьому вона була десь на 3 місяці вагітності, що явно суперечить фізіологічним строкам вагітності людини. Допитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив суду, що проживає разом з матір`ю, батьком [PERSON] , двома братами та двома сестрами однією сім`єю. Вказав, що не пригадує [PERSON] , зоровий контакт з яким відбувався через відео монітор та його батька [PERSON] , який знаходився в судовому засіданні. Прізвище « [PERSON] » йому знайоме, але не дуже. Він вказав, що не пригадує чи відвідував когось в м. Полтаві, в тому числі в установі виконання покарання, чи спілкувався по телефону з особою яка називала його своїм батьком. Своїм батьком вважає [PERSON] , іноді відвідує його батьків. На думку суду, малолітній свідок відчував значний емоційних дискомфорт та емоційний тиск з боку присутньої матері під час допиту, що й вплинуло на його відповіді, які, як правило, зводилась до односкладових чи простих тверджень (так, ні, не пам`ятаю). В той же час він підтвердив, що мав мобільний кнопковий телефон, який перестав працювати після падіння у воду, що повністю відповідає поясненням [PERSON] в цій частині. Також суд звертає увагу на те, що співмешканця матері малолітній [PERSON] здебільшого називає по імені « [PERSON] », а не батьком чи татом. Таким чином пояснення [PERSON] суд трактує на користь позиції позивача. Факт близького спілкування [PERSON] з [PERSON] крім пояснень позивача та значної кількості свідків також підтверджується копіями наданих позивачем сімейних фотографій, де вони зображені разом, в тому числі в обіймах, також там зображені хрестини [PERSON] в яких крім позивача приймали участь допитані судом свідки - хрещені батьки [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8-9). Таким чином, значною кількістю доказів по справі підтверджується факт близького спілкування [PERSON] та малолітнього [PERSON] , прийняття першим участі в житті останнього. При цьому той факт, що відповідач [PERSON] дозволила відповідача [PERSON] організувати обряд хрещення [PERSON] , неодноразово на тривалий час залишала [PERSON] разом з [PERSON] та його батьками за місцем їх проживання, які з її слів все ж таки є чужими людьми для дитини, свідчить на користь доводів позивача. При прийнятті рішення суд також звертає увагу на пояснення та поведінку відповідача [PERSON] , яка неодноразово в якості основного аргументу при запереченні позову вказувала не відсутність біологічного батьківства між [PERSON] та [PERSON] , а той факт, що позивач відбуває довічне покарання за вчинення навмисного вбивства, а отже не може дати дитині нічого корисного та матеріально забезпечити її. Натомість визнання батьківства за позивачем призведе до соціального осуду дитину. Незважаючи на призначення судом генетичної експертизи з можливістю здачі зразків в обласному центрі (м. Полтава) та готовністю позивача оплатити витрати на проїзд матері та дитини до місця відбору зразків, [PERSON] , будучи попередженою судом за ст. 109 ЦПК України, для здачі зразків не з`явилась, явку малолітнього сина [PERSON] для відібрання зразків також не забезпечила, пославшись на запроваджені в державі карантинні заходи та небажання піддавати дитину ризику (а.с. 106-107, 117-135). Суд вважає вказані доводи відповідача надуманими та направленими на ухилення від участі в проведені призначеної судом експертизи. Крім того, відповідач мала можливість надати суду експертний висновок про біологічне батьківство відносно [PERSON] її співмешканця [PERSON] (як вони обоє стверджують), або ініціювати призначення такої експертизи судом, але таких дій не вчинила, що суд розцінює також на користь доводів позивача. Враховуючи вищевикладене, суд застосовує, передбачені ст. 109 ЦПК України наслідки ухилення відповідача від участі в призначені судом генетичні експертизі та в сукупності з іншими доказами про справі вважає необхідним визнати батьківство позивача по відношенню до малолітнього сина [PERSON] . При цьому, зважаючи на те, що позивач не заявляв вимог про зміну прізвища дитини, як в позовній заяві, так і під час розгляду справи, суд вважає необхідним залишити прізвище дитини без змін. Відповідно до ст. 134 СК України винесення судом рішення про визнання батьківства позивача є достатньою підставою для внесення змін в актовий запис про народження дитини уповноваженим органом РАЦС. На даний час відсутні дані про намір відповідного органу ухилитись від здійснення своїх обов`язків в цій частині, а тому суд не вбачає підстав для примусового зобов`язання Шишацького відділу РАЦС до вчинення вказаних дій. Таким чином, у задоволені позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Від сплати судового збору позивач був звільнений судом на стадії відкриття провадження у справі. На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв`язку задоволення вимоги про визнання батьківства, суд стягує судовий збір у розмірі 764,40 грн. (розмір на момент відкриття провадження) з відповідача [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial