Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

20.11.2015 представник первісного позивача ПАТ «Фідобанк» Іляш А.А. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №014/1228/5/10399 від 18.02.2008, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №014/1228/5/10399 від 18.02.2008 у сумі 713061, 10 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.02.2008 між ВАТ «Ерсте Банк», повним правонаступником якого є первісний позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір №014/1228/5/10399, відповідно до п. 1.1 умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти у сумі 33700 доларів США строком до 08 квітня 2015 року, а відповідач зобов`язався сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,5 % річних з поступовим зниженням до 8,5% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. Зазначає, що банк виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідач, в свою чергу, ні, не сплатив проценти за користування кредитом та не здійснив повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до Графіку, внаслідок чого на момент закінчення кредитного договору заборгованість відповідача перед банком склала 713061, 10 грн., з яких 49729, 11 грн. - непогашена сума прострочених відсотків; 423529, 04 грн. - заборгованість по тілу; 239802, 95 грн. - пеня за прострочку відсотків та кредиту. 15.02.2016 судом ухвалено заочне рішення, за яким позовні вимоги первісного позивача задоволено частково. 06.11.2018 судом постановлено ухвалу, якою скасовано вищевказане заочне рішення. 13.11.2018 представником відповідача адвокатом Ференцюком М.В. подано відзив на позовну заяву, в якому він просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності до щомісячних платежів, несплачених відповідачем до грудня 2012 року, а також просить врахувати, що за позицією ВС України від 03.09.2014, постановленою у справі №6-100цс14, присудженню до стягнення підлягає лише пеня в розмірі, обрахованому в межах одного року. Зрештою, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 04.07.2019 ухвалою суду первісного позивача ПАТ «Фідобанк» замінено на правонаступника останнього - ТОВ «ФК «Сіті Фінанс». 13.02.2020 ухвалою суду витребувано від ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором №014/1228/5/10399 від 18.02.2008. 02.10.2020 ухвалою суду витребувано від ПАТ «Фідобанк» як первісного кредитора деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором №014/1228/5/10399 від 18.02.2008. 18.02.2021 ухвалу суду від 02.10.2020 повторно скеровано до уповноваженої особи ПАТ «Фідобанк» на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 16.03.2021 на виконання ухвали від 02.10.2020 представником ПАТ «Фідобанк» надано розрахунок заборгованості за договором №014/1228/5/10399 від 18.02.2008 станом на 08.11.2018. 20.05.2021 представником відповідача подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, де в прохальній частині якої, окрім зазначеного, просить відмовити у задоволенні позову, стягнути з відповідача суму боргу 10832, 13 доларів США. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявні його заяви про розгляд справи без участі представника позивача, зокрема від 20.05.2021, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи зі сторони відповідача не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 18.02.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №014/1228/5/10399 (далі - кредитний договір). (а.с. 5) 05.06.2013 АТ «Ерсте Банк» змінив назву на ПАТ «Фідобанк» й став повним правонаступником прав та обов`язків АТ «Ерсте Банк», що стверджується п.1.1. Статут ПАТ «Фідобанк». (а.с. 20) Пунктом 1.1. кредитного договору банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти у сумі 33700 доларів США строком до 17 лютого 2015 року, а відповідач зобов`язався сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 11,5 % річних протягом першого року користування кредитом з поступовим зниженням до 8,5% річних протягом сьомого року користування кредитом. Пунктом 1.4. кредитного договору визначено обов`язок відповідача щодо повернення кредиту та сплати відсотків щомісячними платежами відповідно до графіку платежів, наведеному в додатку №1 до цього договору. Пунктом п. 5.2. кредитного договору визначено обов`язок відповідача здійснювати щомісячні платежі (до 15 числа кожного місяця) часткове погашення кредиту згідно з графіком платежів, наведеному в додатку №1 до цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 17.02.2015; щомісячні платежі (до 15 числа кожного місяця) згідно з графіком платежів, наведеному в додатку №1 до цього договору та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за користування кредитними коштами. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій відповідач погодився сплачувати банку пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 9.1. кредитного договору). При цьому за п. 11.4. кредитного договору до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору визначено загальний строк позовної давності у три роки. Свої обов`язки за договором банк виконав, надавши відповідачу готівкові кошти у сумі 33700 доларів США, що стверджується підписом останнього в заяві на видачу готівки №1228/20542 від 18.02.2008 (а.с. 14) та не заперечувалося відповідачем та/або його представником протягом розгляду справи судом. В свою чергу, позивач стверджує що відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, внаслідок чого заборгованість останнього за кредитним договором станом на 12.10.2015 становить загальну суму у 713061, 10 грн., з яких 49729, 11 грн. - непогашена сума прострочених відсотків; 423529, 04 грн. - заборгованість по тілу; 239802, 95 грн. - пеня за прострочку відсотків та кредиту. (а.с. 18) Додатком № 1 до кредитного договору визначено граничні дати платежів, а також суми платежів, спрямованих на погашення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом. Визначено, що погашення основної суми боргу здійснюється щомісячно до 15 числа відповідного місяця року в сумі 401, 19 доларів США, а погашення процентів здійснюється щомісячно до 15 числа відповідного місяця року у визначеній в Графіку сумі. Перший платіж на погашення основної суми боргу та процентів за користування кредитом був визначений 15.03.2008, останній платіж - 15.01.2015. (а с. 12) Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Представником відповідача у відзиві на позовну заяву від 13.11.2018, а також у заяві від 12.02.2021 та від 20.05.2021 заявлено вимогу про застосування наслідків спливу строку позовної давності до щомісячних платежів, несплачених відповідачем до грудня 2012 року. Вказує, що задоволенню підлягають лише вимоги з грудня 2012 року по лютий 2015 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право. Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 2, 4 ст. 267 ЦК України) Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу в межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12. Як зазначалося вище за п. 11.4. кредитного договору до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору визначено загальний строк позовної давності у три роки. В розглядуваній справі сторони визначили як строк кредитного договору до 17.02.2015, так і строки виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором зі щомісячною сплатою платежів на погашення основної суми боргу за кредитним договором та процентів за користування кредитом. При цьому граничною датою внесення останнього платежу визначено 15.01.2015. В силу положень ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В графі «загальна сума платежів клієнта по кредиту» розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/1228/5/10399 від 18.02.2008, наданого представником ПАТ «Фідобанк 16.03.2021, видно, що відповідач не здійснював плату по тілу кредиту в період з 30.12.2009 по 15.01.2009, однак здійснив плату 17.02.2009 в сумі 1, 77 доларів США; в період з 12.01.2010 по 18.10.2011, однак здійснив плату 18.11.2011 в сумі 400, 39 доларів США; 19.10.2021, однак здійснив плату 23.11.2012 в сумі 206, 62 доларів США; в період з 07.02.2013 по 02.10.2013, однак здійснив плату 10.10.2013 в сумі 408, 12 доларів США і т.д. Тож, здійснення плати на погашення тіла кредиту, зокрема 10.10.2013 в сумі 408, 12 доларів США, свідчить про переривання позовної давності. В графі «загальна сума платежів клієнта по кредиту» розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/1228/5/10399 від 18.02.2008, наданого представником ПАТ «Фідобанк 16.03.2021, видно, що відповідач не здійснював плату по відсотках за кредитом 30.06.2009, однак здійснив плату 10.08.2009 в сумі 273, 11 доларів США. При цьому в період з 10.08.2009 по 29.12.2014 відповідачем здійснювалася плата по відсотках за кредит в різних сумах. Здійснення такої плати відповідачем свідчить про переривання позовної давності. Відтак, з огляду на вказане, суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності до частини позовних вимог, оскільки відповідачем здійснювалося внесення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №014/1228/5/10399 від 18.02.2008, що свідчить про визнання боргу останнім. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору банк надав відповідачу кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. В п. 2.1. кредитного договору визначено, що кредитні кошти, призначені на/для придбання автомобіля. При цьому розділом 5 кредитного договору визначено обов`язок позичальника щодо цільового використання кредитних коштів, а також визначено обов`язок з повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та інших платежів. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/1228/5/10399 від 18.02.2008, наданого представником ПАТ «Фідобанк 16.03.2021, вбачається, що сума заборгованості за кредитом станом на 21.03.2014, а також станом на період з 01.02.2015 по 28.02.2015 становить 19702, 50 доларів США. В гривневому еквіваленті вказана сума дорівнює 423529, 04 грн. З розрахунку заборгованості по відсотках за користування кредитом за кредитним договором №014/1228/5/10399 від 18.02.2008, наданого представником ПАТ «Фідобанк 16.03.2021, вбачається, що сума таких станом на 01.11.2018 становить суму у 9284,56 доларів США. Взявши до уваги умови кредитного договору, а також те, що факт не внесення коштів на погашення заборгованості відповідачем не оспорюється, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. Разом з тим щодо відсотків за користування кредитом суд зауважує наступне. До позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 12.10.2015, де сума прострочених нарахованих процентів визначена у 2313, 39 доларів США. (а.с. 18) Позовна вимога по стягненню з відповідача суми заборгованості за кредитним договором становить 713061, 10 грн. й включає в себе гривневий еквівалент вказаної заборгованості за відсотками 2313, 39 доларів США - 49729, 11 грн. При цьому з розрахунку заборгованості по відсотках за користування кредитом за кредитним договором №014/1228/5/10399 від 18.02.2008, наданого представником ПАТ «Фідобанк 16.03.2021, вбачається, що сума таких станом на 01.11.2018 становить 9284,56 доларів США. Суд вважає вимогу сторони позивача про стягнення заборгованості за відсотками, розрахованою станом на 12.10.2015, не спроможною з огляду на те, що нарахування відсотків поза межами строку кредитування - 17.02.2015 є недопустимим. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 711/6227/14-ц. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу представник ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» у листі від 11.06.2020 зазначив, що з моменту набуття права вимоги за кредитним договором останнім як новим кредитором відповідач не здійснив жодного платежу на погашення заборгованості. (а.с. 6) При цьому зазначає, що заборгованість за кредитним договором, яка була відступлена первісним позивачем новому кредитору - ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» становить 1707621 грн. (а.с. 8) Тож, з огляду на те, що розгляд справи здійснюється в межах заявлених позивачем вимог, розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 17.02.2015 матеріали справи не містять, суд присуджує до стягнення з відповідача непогашену суму прострочених відсотків (відсотки за користування кредитом) у 2313, 39 доларів США, тобто 49729, 11 грн., а також заборгованість по тілу кредиту в сумі 19702, 50 доларів США, тобто 423529, 04 грн. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Суд зауважує, що позовні вимоги пред`явлені первісним позивачем в національній валюті й розраховані по курсу НБУ 1 долар США = 21,496208 гривень. В ході розгляду справи, в тому числі й після заміни первісного позивача його правонаступником, позовні вимоги не уточнювалися. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Умовами кредитного договору передбачено застосування пені. Так, за порушення строків з повернення кредиту, сплати відсотків за користування таким тощо визначено обов`язок відповідача сплатити неустойку - пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 9.1). В наданому первісним позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.18) сума пені за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату процентів розраховано за період з 16.07.2013 по 12.10.2015 включно та визначено у сумі 239802, 95 грн. При цьому вказано, що розрахунок заборгованості здійснено за формулою, що включає в себе розмір облікової ставки НБУ, хоча, як зазначалося вище, п. 9.1 кредитного договору визначено відсоткову ставку за якою обраховується пеня. Більш того з вказаного розрахунку незрозуміло, з чого виходив первісний позивач визначаючи період обрахунку пені з 16.07.2013 по 12.10.2015 та які вихідні дані (як то сума боргу) були ним підставлені під формулу, за якою він здійснив розрахунок. З огляду на вказане суд відмовляє в повному обсязі у задоволенні такої складової заборгованості, пред`явленої до стягнення з відповідача, як пеня за прострочку відсотків та кредиту, у зв`язку з необґрунтованістю заявленого. До позовної заяви первісним позивачем додано повідомлення-вимога про порушення зобов`язання від 16.09.2014, адресована первісним позивачем відповідачу згідно з списком рекомендованих поштових відправлень. (а.с. 16, 17) Верховний Суд України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16 зазначив, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Однак в розглядуваному випадку, суд вважає, що дане повідомлення зроблене не належним чином, в силу того, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження про отримання такого відповідачем. За п. 11.5. кредитного договору всі повідомлення будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони зроблені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром тощо. Датою отримання таких буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Згідно з вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №014/1228/5/10399 від 18.02.2008 в сумі 473258, 15 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 423529, 04 грн. та відсотками за користування кредитом 49729, 11 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Платіжним дорученням №311515820 від 09.11.2015 первісним позивачем судовий збір сплачений у сумі 10695, 92 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у 7098, 87 грн.

Outcome: partial