Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

20.02.2017 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві, про визнання недійсним договору поруки, укладеного 07.06.2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON], за яким остання поручилась за зобов'язаннями [PERSON] перед ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором № 657/П/55/2006-840 від 07.06.2006 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 30.11.2009 року в цивільній справі № 2-2720/09 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказаний позов задоволено, а саме стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість в сумі 30971,45 дол. США, що еквівалентно 238480,17 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили, за яким 12.04.2010 року Подільським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 07.05.2010 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа та накладено арешт на все її майно. З матеріалів виконавчого провадження позивачка дізналась про оспорюваний договір поруки. Оскільки позивачка ніколи не мала волевиявлення на укладення та не підписувала договір поруки, і не уповноважувала будь-кого на підписання цього договору від її імені, для захисту своїх порушених прав, вона вимушений була звернутись до суду з даним позовом про визнання недійсним договору поруки на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки він не відповідає положенням ст.ст. 203, 207, 547 ЦК України. Позивачка у судове засідання не з'явилась, однак її представник через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що представник позивачки не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений представник відповідача у судове засідання не з'явився, а тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Частиною 1 ст. 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст. 216 ЦК України). Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 657/П/55/2006-840 від 07.06.2006 року [PERSON] було надано ВАТ «КБ «Надра» кредит в розмірі 40000,00 дол. США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 11,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Разом з тим, з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором перед ВАТ «КБ «Надра», 07.06.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки, за яким [PERSON] поручилась перед ВАТ «КБ «Надра» за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 30.11.2009 року в цивільній справі № 2-2720/09 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказаний позов задоволено, а саме стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість в сумі 30971,45 дол. США, що еквівалентно 238480,17 грн. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], [PERSON] змінила прізвище на «Герасимець». Згідно з висновком комісії експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України № 5397/5398/15-32 від 13.08.2015 року, за результатами проведення призначеної судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 761/13849/14-ц: 1. Підписи від імені [PERSON] у рядках «_____ Поручитель» у правому нижньому куті лицьової і зворотної сторін та у рядку «_____ [PERSON].» графи «Поручитель» на зворотній стороні у договорі поруки від 07.06.2006 року, що укладений від імені ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] на забезпечення належного виконання [PERSON] взятих зобов'язань за договором № 657/П/55/2006-840, - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; 2. Підписи від імені [PERSON] у рядках «_____ Поручитель» у правому нижньому куті лицьової і зворотної сторін та у рядку «_____ [PERSON].» графи «Поручитель» на зворотній стороні у договорі поруки від 07.06.2006 року, що укладений від імені ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] на забезпечення належного виконання [PERSON] взятих зобов'язань за договором № 657/П/55/2006-840, - виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням з попереднім тренуванням підпису [PERSON] У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ч.2 ст. 212 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за необхідне покласти в основу рішення висновок експертів № 5397/5398/15-32 від 13.08.2015 року, оскільки даний висновок комісії експертів є чітким, обґрунтованим та ретельним, проведений з використанням оригіналу об'єкту дослідження, вільних та експериментальних зразків підпису позивача [PERSON], при цьому судом враховано, що стороною відповідача взагалі не було підтверджено за яких обставин, де, і коли позивачем було підписано оспорюваний правочин, а тому суд вважає необхідним визнати недійсним договір поруки, укладений 07 червня 2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та від імені [PERSON], за яким остання поручилась за зобов'язаннями [PERSON] перед ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором № 657/П/55/2006-840 від 07 червня 2006 року. Разом з тим, суд не знаходить правових підставі для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу в сумі 2000,00 грн., оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання та оплати вказаних послуг. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Outcome: partial