overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

21.10.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання свого батьківства відносно дитини [PERSON], який народився [INFO] року у [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що вони з матір'ю дитини проживали однією сім'єю, як подружжя, з грудня 2003 року по жовтень 2006 року, дитина зачата від їх спільного проживання, між ним і дитиною є кровне споріднення, реєстрація народження дитини проведена [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька дитини записані за прізвищем матері, по батькові за його ім'ям, після смерті [PERSON] [INFO] року дитина проживає разом із ним. В судове засідання позивач подав заяву про підтримання вимог позову та розгляд справи у його відсутність (а.с.61). [PERSON] письмово просила справу розглянути у її відсутність, не заперечувала у задоволені вимог позову (а.с.37). Представник опіки і піклування Гайсинської міської ради вважав, що позов підлягає задоволенню (а.с.60). Дослідивши докази в межах поданих сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що у [PERSON], [INFO] року народився син [PERSON], відомості про батька [PERSON] у свідоцтві про народження дитини записані за заявою [PERSON], про що Гайсинським РУЮ Вінницької області 20.09.2005 року було складено актовий запис за №153 (а.с.6). [PERSON] визнає, що на час зачаття дитини та після її народження проживав однією сім'єю з [PERSON] матір'ю дитини. Після смерті [PERSON] [INFO] року дитина [PERSON] проживає спільно з [PERSON], який надає утримання дитині та приймає участь у її вихованні (а.с.7). Згідно висновку експертного дослідження № 5 від 10.12.2014 року НДЕКЦ МВС України у Вінницькій області, ймовірність батьківства [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON], [INFO], складає 99,96487% (а.с. 65-69). За змістом ч. 2, ч. 3 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України, СК України чинної на час народження дитини; позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Встановлені обставини, свідчать, що дитини [PERSON], який народився [INFO] року у [PERSON] за кровним спорідненням походить від позивача [PERSON], тому необхідно визнати батьківство позивача по відношенню до дитини. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

21.10.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. 03.04.2014 року позивач надала до суду письмову заяву в якій змінила свої позовні вимоги з 1/4 частини усіх видів доходу на 1/6 частину. В обґрунтуванні позову позивач вказує, що відповідач [PERSON] є її батьком. В даний час вона повнолітня, продовжує навчання на другому курсі Криворізького металургійного інституту Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», строк навчання по 30.06.2016 року. Матеріальної допомоги на її утримання відповідач [PERSON] не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює та має постійний заробіток. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, - а.с.2. [PERSON] повнолітня, однак продовжує навчання у Криворізькому металургійному інституті Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», строк навчання по 30.06.2016 року, - а.с.4. Матеріальної допомоги на її утримання відповідач [PERSON] не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює та отримує стабільну заробітну плату. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити і відповідно до ст.ст.182, 198-200 Сімейного кодексу України, стягувати з [PERSON] щомісяця аліменти на користь доньки [PERSON], [INFO], на її утримання до закінчення нею навчання по 30.06.2016 року у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів, починаючи з 21.10.2013 року. На підставі ст.ст.182, 198-200 Сімейного Кодексу України та ст.ст.61, 88, 130 , 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

21.10.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. В обґрунтуванні позову позивач вказує, що відповідач [PERSON] є її батьком. В даний час вона повнолітня, продовжує навчання на другому курсі Криворізького металургійного інституту Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», строк навчання по 30.06.2016 року. Матеріальної допомоги на її утримання відповідач [PERSON] не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює та має постійний заробіток. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, - а.с.2. [PERSON] повнолітня, однак продовжує навчання у Криворізькому металургійному інституті Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», строк навчання по 30.06.2016 року, - а.с.4. Матеріальної допомоги на її утримання відповідач [PERSON] не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює та отримує стабільну заробітну плату. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити і відповідно до ст.ст.182, 198-200 Сімейного кодексу України, стягувати з [PERSON] щомісяця аліменти на користь доньки [PERSON], [INFO], на її утримання до закінчення нею навчання по 30.06.2016 року у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, починаючи з 21.10.2013 року. На підставі ст.ст.182, 198-200 Сімейного Кодексу України та ст.ст.61, 88, 130 ч.4, 174 ч.4, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

21.10.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та просить розірвати шлюб з [PERSON] від якого дітей немає, посилаючись на те, що шлюбні відносини між подружжям припинені в серпні 2009 року внаслідок того, що у них різні погляди на сімейне життя. Позивач в судове засідання не з’явилася, позов підтримує в повному обсязі, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з’явився, будучи повідомленим належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи позов слід задовольнити. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 25.04.2009 року позивач зареєструвала шлюбу з відповідачем у Довгинцівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 141 (а.с. 5). Сторони припинили шлюбні відносини з тієї причини, що у них різні погляди на сімейне життя. Подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі ст. ст. 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

21.10.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку останнього на утримання дитини, посилаючись на те, що від спільного шлюбу з відповідачем вона має доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Позивачка також зазначила, що відповідач допомогу в утриманні дитини їй не надає. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У зв'язку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Заслухавши пояснення присутніх сторін та, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 27.02.2012 року сторони уклали шлюб, від якого вони мають дочку [PERSON], [INFO]. (а.с. 6, 7) Дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. (а.с. 8) У відповідності до ст. 180 СК України відповідач, який є батьком дитини, зобов'язаний утримувати її до досягнення нею повноліття. При цьому судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали виконання обов'язку відповідачем по утриманню дитини. За таких обставин та на підставі ст. ст. 180, 182, 183 СК України та, виходячи із засад розумності та справедливості суд находить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з визначенням аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача. З відповідача також належить стягнути судові витрати в дохід держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

21.10.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 22227,38 грн. та сплаченого судового збору у сумі 229,40 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з відсутністю сторін суд ухвалив розглядати справу відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 червня 2006 року між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір б/н про надання останньому кредиту у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 31.08.2013 року у сумі 22227,38 грн., а саме: заборгованість за кредитом у сумі 4175,52 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 16517,22 грн.; штраф (фіксована частина) у сумі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) у сумі 1034,64 грн. На даний час сума заборгованості відповідачем не сплачена, тому суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно зі ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору у сумі 229,40 грн., то суд вважає за необхідне задовольнити їх згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

21.10.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 37706,89 грн. та сплаченого судового збору у сумі 337,07 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з відсутністю сторін суд ухвалив розглядати справу відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 грудня 2007 року між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір б/н про надання останньому кредиту у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 17.09.2013 року у сумі 37706,89 грн., а саме: заборгованість за кредитом у сумі 5000,00 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 19646,70 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 10788,43 грн.; штраф (фіксована частина) у сумі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) у сумі 1771,76 грн. На даний час сума заборгованості відповідачем не сплачена, тому суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно зі ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору у сумі 377,07 грн., то суд вважає за необхідне задовольнити їх згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

21.10.2013 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 17.07.2012 року в розмірі 30000 грн., з поверненням суми боргу 17.07.2013 року а також судові витрати. У судове засідання позивач, не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], відповідно до розписки, що є в матеріалах справи, взяла у [PERSON] в борг 30000 грн., які зобов'язувався повернути 17.07. 2013 року. Відповідач на вимогу позивача та в установлений строк боргу не повернула. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, стягненню підлягає сума боргу . Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Підлягає стягненню на користь позивача і сума, що була витрачена на відшкодування витрат в повернення судового збору в сумі 300 грн. забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

21.10.2013 року позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 01.03.1997 року по 29.08.2006 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі вони придбали квартиру, яка розташована в [ADDRESS]. Оскільки вищевказану квартиру придбано під час шлюбу, просить визнати її спільною сумісною власністю подружжя, визнати, що за нею її особистою власністю 2/3 частки квартири та визнати особистою власністю відповідача 1/3 частку квартири. За заявою позивача та її представника адвоката [PERSON] справу розглянуто за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, подав заяву про часткове визнання позову та розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах цивільної справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] одружилися 01 березня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого виконкомом Токівської сільської ради народних депутатів Апостолівського району. 29 серпня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 29.08.2006 року відділом РАЦС Апостолівського РУЮ. 09.06.1999 року відповідачем придбано квартиру, що розташована в [ADDRESS] Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 09.06.1999 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до положень ст.22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, набуте подружжям у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і у випадку, коли один з подружжя був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таким чином, судом встановлено, що вищезазначену квартиру придбано [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі, тому вказана квартира є їх спільною сумісною власністю і частки кожного з подружжя є рівними та складають по ? частині. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя і визнання за кожним з подружжя права власності на ? частину у спільній сумісній власності. Позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 2/3 частки спірної квартири задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до положень ч.1 ст.28 КпШС України суд може відступити від рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя лише у випадку поділу майна. Так як позивачем не заявлено вимоги про поділ спільного майна, тому підстав для збільшення частки позивача у спільній сумісній власності не має.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

21.10.2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що зареєструвала шлюб з відповідачем по даній справі 31 жовтня 2000 року у Піщанській сільській раді Золотоніського району Черкаської області, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис за № 16. Від цього шлюбу у сторін є малолітні діти: син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO]. Спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося з причин різних поглядів на шлюб та сім'ю. В теперішній час сторони проживають окремо. З урахуванням наведеного, зазначаючи, що подальше збереження сім'ї неможливо, [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Сторони у судове засідання не з'явились. 20.01.2014 року від позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому відповідно до письмових заяв позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі та після припинення шлюбу залишити за нею прізвище «[PERSON]». Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, перевірив матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Спільне життя між сторонами не склалося з причин різних поглядів на шлюб та сім'ю. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з свідоцтва про одруження, сторони дійсно перебувають у шлюбі, однак він носить формальний характер. Сторони фактично припинили відносини як подружжя, відносин не підтримують. Спору матеріального характеру, майнових заперечень один до одного у них немає. Між ними досягнута згода про місце проживання дітей. У зв'язку з наведеним суд вважає, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх шлюбу неможливо та шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про одруження у зв'язку з реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «Волинюк». Позивачка виявила бажання після припинення шлюбу іменуватися цим же прізвищем, що і зараз, а саме - «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved