Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

21 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до прокуратури Дніпропетровської обласної, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. На обґрунтування позову, з урахуванням заяви про збільшення вимог, [PERSON] посилалася на те, що вона працювала вчителем української мови та літератури в Хащівськиій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, її стаж педагогічної діяльності склав 26 років. 16 жовтня 2014 року відповідно з планом роботи, затвердженим у встановленому порядку, для проведення відкритого уроку на природі разом з учнями пішли до лісу в районі с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області. Під час руху дорогою на ученицю впало дерево, спричинивши останній тяжку травму. У зв`язку з цими обставинами, правоохоронними органами порушено кримінальне провадження та позивачу висунуте обвинувачення за ч. 2 ст. 137 КК України, за неналежне виконання своїх професійних обов`язків, що спричинило тяжкі наслідки. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року у справі № 183/712/15 її, [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 137 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. Зазначений вирок суду першої інстанції залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року, яка в свою чергу залишена без змін постановою Верховного Суду України від 19 квітня 2018 року. Позивач [PERSON] вказує на те, що вона безпідставно була обвинувачуваною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, під час строку перебування її під слідством та судовим розглядом справи у статусі підозрюваної та обвинуваченої, який становить повних 42 місяці (з жовтня 2014 року по квітень 2018 року) вона зазнала глибоких фізичних та душевних страждань, які були викликані зміною нормального життєвого ритму, порушення життєвих зв`язків з оточуючими, що в свою чергу призвело до звільнення з посади та порушення ділової репутації: погіршення стосунків з колегами, батькам учнів, суттєве зниження довіри батьків та учнів. Зазначені обставини негативно вплинули на встановлений протягом десятиліть її спосіб життя, позбавили її можливість продовжувати педагогічну діяльність, негативно позначились на її здоров`ї, самопочутті та матеріальному стані її сім`ї. Посилаючись на приписи ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно яких мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить не менше мінімальної заробітної плати щомісячно за час перебування під слідством і судом, враховуючи мінімальну заробітну плату, яка відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2021 року складає 6000,00 грн., позивач [PERSON] вважає, що розмір моральної шкоди повинен становити 252 000,00 грн. (6 000,00 грн. х 42 міс.), при цьому з урахуванням того, що законними діями правоохоронних органів вона втратила можливість продовжувати свою педагогічну діяльність, зокрема погіршення її стану здоров`я, вважає збільшити розмір моральної шкоди на 75 000,00 грн. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просила суд: -стягнути з державного бюджету України шляхом стягнення з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на її користь 327 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 29 липня 2019 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 04 березня 2021 року у зв`язку з перейменуванням юридичної особи прокуратури Дніпропетровської області постановлено вважати належним відповідачем у справі Дніпропетровську обласну прокуратуру. Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури у своєму відзиві позов визнав частково, зазначив, що моральна шкода в даному випадку повинна визначатися з моменту повідомлення [PERSON] про підозру, з 28 січня 2015 року до набрання виправдувальним вироком законної сили 15 липня 2017 року, тобто за повних 27 місяців, а не як посилається позивач за 42 місці (з 22.10.2014 року - моменту внесення кримінального провадження до ЄРДР). Розмір моральної шкоди повинен становити не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством чи судом. Оскільки розмір мінімальної заробітної плати на день подання позову становить 4 173,00 грн., то сума моральної шкоди складає 112 671,00 грн. (27 місяців х 4 173,00 грн.). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості, а тому розмір шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У зв`язку з наведеним вважає достатнім та розумним розмір до відшкодування в сумі 112 671,00 грн. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у своєму відзиві вимоги визнав частково на суму 36 554,00 грн., оскільки відшкодування моральної шкоди обчислюється у відповідності до мінімального розміру заробітної плати, чинного на період перебування позивача [PERSON] під слідством та судом, а саме з 22.10.2014 року по 15.01.2017 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури - Санталова В.Р. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Вважає, що відсутні підстави для визначення більшого розміру відшкодування моральної шкоди, передбаченого чинним законодавством. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву до суду не подавав. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 12014040350004159, внесеного до ЄРДР 22 жовтня 2014 року, дійшов до нижченаведеного. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України\~визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за\~статтею 3 Конституції України\~права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми\~Конституції\~України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положеннями частин першої, другої, сьомої\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої\~статті 3 цього Закону\~у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої\~статті 3 цього Закону\~і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами першою та другою\~статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4\~статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого\~наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 22 жовтня 2014 року кримінальне провадження № 12014040350004159 було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ч. 1 ст.\~367 КК України. Фабула правопорушення: 16 жовтня 2014 року близько 12.00 год. внаслідок неналежного виконання посадовими особами Хащівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів своїх службових обов`язків, ученицею 6 класу Хащівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів під час проведення уроку з української мови на природі, було отримано тілесні ушкодження (ЖЕО 12711 від 21.10.2014). Особа, яку повідомлено про підозру відсутня. Досудове розслідування здійснювалося органами досудового розслідування Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (слідчі: Бут А.О., Хоменко Т.М.; прокурори: Рибалкіна Г.В., Фіялко С.О.), що підтверджується Витягом з кримінального провадження № 12014040350004159 від 22 жовтня 2021 року. З матеріалів кримінального провадження 12014040350004159, внесеного до ЄРДР 22 жовтня 2014 року вбачається, що [PERSON] було повідомлено про підозру 28 січня 2015 року у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 137 КК України за фактом неналежного виконання обов`язків щодо охорони життя та здоров`я неповнолітніх внаслідок недбалого або несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки. 22 вересня 2016 року за результатами досудового розслідування обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 137 КК України направлено до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. За обвинувальним актом [PERSON] обвинувачується в тому, що на підставі наказу «Про призначення» відділу освіти Новомосковської районної державної адміністрації № 201-К від 10 вересня 2007 року, перебуваючи на посаді вчителя української мови та літератури Хащівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (надалі - Хащівська ЗОШ), на яку відповідно до п. 4.6.1 Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженого\~Наказом Міністерства освіти і науки України № 563 від 01 серпня 2001 року, покладена відповідальність за збереження життя і здоров`я учнів під час навчально-виховного процесу. 15 жовтня 2014 року в приміщенні Хащівської ЗОШ, розташованої за адресою: вул. Калініченка, 1, с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області, вчитель української мови та літератури [PERSON] звернулася до директора із письмовою заявою, в якій просить дозволу на проведення уроку української мови 16 жовтня 2014 року в 6 класі з виходом за межі школи на природу з метою підготовки до написання твору-опису на основі особистих спостережень у художньому стилі згідно календарно-тематичного планування. На підставі вказаної заяви, 15 жовтня 2014 року директор Хащівської ЗОШ Чабан В.В. видав наказ № 86 «Про організацію навчально-тематичної екскурсії на природу», яким дозволив [PERSON] 16 жовтня 2014 року на п`ятому уроці вихід на природу з учнями для проведення уроку за темою: «Написання твору-опису за власними спостереженнями» у складі семи учнів: ДіденкоЮ., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підставі п. 2 вказаного\~наказу\~вчителю [PERSON] вказано про необхідність попередити батьків учнів про вихід під час уроку української мови на природу. Також, вказаним наказом відповідальність за збереження життя і здоров`я учнів покладено на вчителя [PERSON] . Проте, в порушення п. 2 вказаного\~наказу\~ [PERSON] не повідомила батьків потерпілої [PERSON] . Більше того, в порушення п. 2.1.1\~Інструкції №13\~з безпеки для учнів під час навчальних екскурсій, походів, туристично-краєзнавчих заходів, організованого відпочинку в лісі (надалі - Інструкція №13), [PERSON] заздалегідь не попередила та не визначила час повернення, місце у якому батьки повинні зустріти учасників екскурсії. Крім того, відповідно до п. 2.4.2\~Інструкції №13\~та п. 2.2.2 Інструкції №5 з безпеки для учнів під час групових поїздок, пішохідних екскурсій, пішохідного та дорожньо-транспортного руху учнів (надалі - Інструкція №5), учасники екскурсії мають право знати мету, район, термін, маршрут руху, категорію, ступінь складності екскурсії та брати участь у виборі і розробці маршруту. Однак, в порушення вказаних норм [PERSON] не ознайомила учасників екскурсії з планом та затвердженим маршрутом її проведення, історичними та географічними особливостями території, де мала проходити екскурсія; не провела інформування учасників екскурсії, про фактори ризику в запланованій екскурсії, і про відповідні заходи щодо запобігання травматизму; не вжила заходів, спрямованих на забезпечення безпеки учасників екскурсії, зокрема щодо зміни маршруту, припинення екскурсії, у зв`язку з виникненням небезпечних природних явищ та з інших обставин, що становлять загрозу безпеці учасників. Незважаючи на це, 16 жовтня 2014 року о 12 годині 15 хвилин на початку п`ятого за розкладом уроку Хащівської ЗОШ разом з групою у складі семи учнів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] віком 12 років, які в силу свого віку та життєвих навиків не є підготовленими до самозбереження, зокрема під час падіння дерев, вирушила з учасниками екскурсії з приміщення Хащівської ЗОШ та спрямувала учасників екскурсії у вітряну погоду в напрямку лісу з висотою стволів дерев понад 15 метрів та віком понад 80 років, який відноситься до лісового фонду ДП «Новомосковський лісгосп», де, неналежно виконуючи свої посадові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не передбачила можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своєї бездіяльності у вигляді падіння стволів дерев та їх частин, що мають значну вагу та несуть цим небезпеку, хоча повинна була і могла їх передбачити, не вжила достатніх та необхідних заходів безпеки під час екскурсії при виникненні загрози для життя та здоров`я дітей. Так, 16 жовтня 2014 року близько 12 години 25 хвилин, перебуваючи у лісі, не переконавшись у безпечності маршруту під час проходження учасниками ґрунтовою дорогою на ділянці 7 кварталу 8 виділу 65 гектару ДП «Новомосковський лісгосп» Новомосковського району Дніпропетровської області, на дорогу, якою проходили учасники екскурсії, впали два дерева, при цьому [PERSON] не змогла забезпечити безпеку всіх учасників екскурсії, фізичного відсторонення від траєкторії падіння дерева, внаслідок чого одне з дерев впало на учасницю екскурсії ученицю 6-го класу Хащівської ЗОШ [PERSON] , чим останній було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми голови, грудної клітини, хребта, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Більше того, згідно п. 2.1.3\~Інструкції №13\~аптечка першої допомоги протягом екскурсії повинна знаходитись у вчителя, проте, в порушення вказаної норми аптечка першої допомоги була відсутня як під час проходження вищевказаної екскурсії, так і після падіння дерев. Тобто, [PERSON] , неналежно виконуючи обов`язки щодо охорони життя та здоров`я дітей, не забезпечила дотримання правил безпеки життєдіяльності, Інструкцій з безпеки для учнів під час навчальних екскурсій, пішохідних екскурсій, походів, туристично-краєзнавчих заходів, організованого відпочинку в лісі під час здійснення навчального процесу, що спричинило тяжкі наслідки, які виразилися в отриманні під час навчального процесу ученицею 6 класу Хащівської ЗОШ [PERSON] , [INFO] , тяжких тілесних ушкоджень. Дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 2\~ст. 137 КК України\~як неналежне виконання професійних обов`язків щодо охорони життя та здоров`я неповнолітніх внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року у справі № 183/712/15 [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 137 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. Зазначений вирок суду першої інстанції залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року, яка в свою чергу залишена без змін постановою Верховного Суду України від 19 квітня 2018 року. Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав і основних свобод людини, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування моральної шкоди. Згідно зі\~статтею 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях\~56,\~62 Конституції України, статтях\~1167,\~1176 ЦК України. За частиною 3\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 6 Положення про застосування\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд наводить наступне. Згідно з\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 2, 3\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким спеціальним нормативно-правовим актом, як вже було зазначено, є\~Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР. Відповідно до\~ст.13 Закону України № 266/94-ВР\~розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Відповідно до\~ст. 8 Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2021 року встановлений на рівні 6 000,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні посилався на те, що розмір моральної шкоди повинен відраховуватись з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а саме з 22 жовтня 2014 року. В той же час, суд не погоджується з такими доводами представника з огляду на те, що на час внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР 22 жовтня 2014 року особа, якій повідомлено про підозру органами досудового розслідування ще не була встановлена. При цьому, позивачу [PERSON] було повідомлено про підозру лише 28 січня 2015 року, і саме з цього часу визначається розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування, по день набрання виправдувальним вироком законної сили, тобто 15 травня 2017 року (ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою вирок суду першої інстанції залишений без змін.) Отже, враховуючи період часу перебування [PERSON] під слідством та судовим розглядом справи, який становить повних 27 місяців (з 28 січня 2015 року по 15 травня 2017 року) характер правопорушення, глибину її фізичних та душевних страждань, які були викликані зміною нормального життєвого ритму, порушення життєвих зв`язків з оточуючими, що в свою чергу призвело до звільнення з посади та порушення ділової репутації: погіршення стосунків з колегами, батькам учнів, суттєве зниження довіри батьків та учнів, а тому, беручи до уваги, що відновлення нормального способу життя вимагало від неї додаткових зусиль, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 165 000,00 грн. (27,5 місяців х 6\~000,00 грн.) Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] про те, що під час перебування під слідством та судомо внаслідок постійних стресів та переживань у неї значно погіршився стан здоров`я, а саме: гіпертонічна хвороба І ступеню, хронічний панкреатит, хронічний гастродуоденіт, хронічний безкамінний холецистит, дискуляторна енцефалопатія ІІ ступеню, астено-неврологічний синдром, тахікардія, хронічний тіреоідіт, вузловий зоб; крім того [PERSON] в цей період перенесла операцію щитовидної залози, що підтверджується довідками та випискою з історії хвороби (а.с. 36-39). Суду не надано доказів того, що зазначені захворювання виникли внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності, крім того, розмір моральної шкоди, визначений судом вище, є достатнім, розумним. З урахуванням викладеного суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] , повинен складати 165 000,00 грн., що відповідатиме принципу розумності та справедливості. Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. При цьому, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] . Інші доводи сторін судом не приймаються до уваги, оскільки вони не спростовують наведених висновків суду. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти за рахунок держави, оскільки сторони звільнені від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial