Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

21.03.2017 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 68 358 грн. 18 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що 11.03.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно вимог якого, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 06.02.2019 року Комунарським районним судом ухвалено заочне рішення у справі № 333/1500/17. 09.02.2021 року ухвалою суду заочне рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2019 року по цивільній справі №333/1500/17 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасувати. Розгляд справи за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Згідно позовної заяви просять суд розглянути справу за відсутності Відповідач [PERSON] повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась її інтереси представляла адвокат Кравченко О.В. яка заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що 15.03.2012 року Шевченківським районним судом у справі № 0827/2-2655/11 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 11.03.2008 року у розмірі 37471,34 грн. та судові витрати у розмірі 374,71 грн. Рішення суду набрало законної сили 27.03.2012 року. Відповідно до чинного законодавства і правових позицій ВСУ вважають, що звернення із позовом у 2011 року, рішення яке отримано у 2012 року незалежно від способу такого звернення змінює порядок та умови, а також строк дії кредитного договору. Тобто, подавши зазначений позов банк змінив строк виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність такого судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Право кредитора нараховувати передбачувані законом проценти за кредитним договором припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У 2012 році Шевченківським районним судом було стягнуто тіло кредиту у розміру 14313,04 грн., яке є ідентичним вимогам які пред`являє позивач до Комунарського районного суду. Однаковим є і штраф у розмірі 500 грн. Решта суми не співпадає. Після того як банк змінив строк дії договору, стягненням такої суми дія кредитного договору припинилася і поза межами дії кредитного договору стягувати проценти відповідно до чинного законодавства неможливо. Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.07.2018 року у такому разі положення абзацу 2 п. 1 ст. 1048 ЦК України за якими проценти виплачуються щомісяця не підлягають застосуванню. Таким чином застосування пені та комісії також не підлягає застосуванню. Банк мав право лише на застосування санкцій передбачених ст. 625 ЦК України, проте відповідно до позовної заяви позивач не просить застосувати таких санкцій. Крім того, застосування одночасно штрафу та пені відповідно до ст. 549 свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З викладених підстав позов задоволенню не підлягає. Суд, вислухавши думку представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11.03.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розміру 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк зазначає про порушення позичальником вимог кредитного договору, на підтвердження чого надав розрахунок заборгованості згідно якого остання станом на 28.02.2017 року має заборгованість у розмірі 68 358 грн. 18 коп., а саме: 14 313 грн. 04 коп. - заборгованість за кредитом; 45 014 грн. 87 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 298,93 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 3 231,34 гривень - штраф (процентна складова). Проте, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.03.2012 року у справі № 0827/2-2655/11 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 11.03.2008 року у розмірі 37471,34 грн. та судові витрати у розмірі 374,71 грн. Згідно рішення суду стягнута заборгованість складається з 14313,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 19550,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1347,02 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8,6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1760,54 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 60). Рішення суду набрало законної сили 27.03.2012 року. Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.03.2012 року справа № 0827/2-2655/11. Позовні вимоги пред`явлені позивачем 21.03.2017 року до [PERSON] стосуються того ж кредитного договору № б/н від 11.03.2008 року із зазначенням тієї ж суми за тілом кредиту (а.с.1-7). Тіло кредиту відповідно до розрахунку ідентичне стягнуте відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова) зазначені станом на 28.02.2017 р. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що при зверненні позивача з позовом до суду та за результатами розгляду справи отримання відповідного рішення від 15.03.2012 про стягнення з відповідача боргу у вигляді тіла кредиту, відсотків за користування ним, пені, штрафних санкцій, позивач втратив право на стягнення процентів за користування кредитом та пені, визначених умовами кредитного договору, у такому випадку має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом. На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором б/н від 11.03.2008 у розмірі 68358,18 грн.

Outcome: dismissed