Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

20.08.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інші витрати. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленному договором. Відповідач погодилась з умовами договору та зобовязався сплачувати кредит та погашати відсотки за користування кредитом щомісяця, але дану вимогу не виконав. Загальна заборгованість відповідача станом на 29.02.2016 року становить 14330,54 гривень та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4500 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 7121,94 гривня, заборгованості за комісією в сумі 1550 гривень та штрафів: фіксована частина 500 гривень і процентна складова 658,60 гривень, яку у добровільному порядку відповідач відмовляється сплатити. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак залишив заяву в якій просить суд розглянути справу у його відсутність та у звязку з повторною неявкою відповідача постановити по справі заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з?явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення про що не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали кредитний договір б/н від 20.08.2012 року, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 20.08.2012 року [PERSON] станом на 29.02.2016 року має заборгованість за кредитом в сумі 14330,54 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4500 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 7121,94 гривня, заборгованості за комісією в сумі 1550 гривень та штрафів: фіксована частина 500 гривень і процентна складова 658,60 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Статтями 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виконано належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. ст. 530 ч.1 ЦК України зазначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати\~ Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року\~з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. \~\~\~\~ Відповідно до преамбули\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. \~\~\~\~ В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього\~Закону\~зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. \~\~\~\~\~\~ На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік нанесених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.20 ч.1 цього Розпорядження Володарський район Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження №1053-р від 30 жовтня 2014 року. Проте, згідно\~ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом»\~район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно Наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO], Нікольського (Володарського) району, Донецької області, тобто постійно проживає у зоні АТО, а тому на нього розповсюджуються норми\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. \~\~\~\~\~ Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197. \~\~\~\~\~\~ Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу штрафи за кредитним договором б/н від 20.08.2012 року, на день звернення з позовом, а тому, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 658,60 грн. Таким чином, оскільки [PERSON] умови кредитного договору не виконує, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості в розмірі 13171,94 грн., яка складається з заборгованість за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом та комісії. Відповідно ст.88 ЦПК України, судові витрати понесені відповідачем при звернені до суду по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача. Однак, враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 92%, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1267,76 гривень.

Outcome: partial