Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

21 квітня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають трьох дітей - сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. З січня 2016 року відповідач проживає окремо і не надає їй матеріальної допомоги на утримання дітей, посилаючись на те, що він ніде не працює. Тому вона просила стягнути з нього аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.18/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином /а.с.17/. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у його відсутність, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 07 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №55 /а.с.8/. Сторони мають трьох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], і, згідно наданих копій свідоцтв про народження дітей, відповідач є батьком /а.с.5-7/. Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні /а.с.3/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Доказів того, що відповідач працює і має постійний заробіток або докази щодо неможливості сплати аліментів у сумі, яку просить стягувати позивач, відповідач, в порушення ст.60 ЦПК України, не надав. При цьому оскільки ч.1 ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, то позовні вимоги позивача, щодо стягнення аліментів в розмірі половини прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку не суперечать закону. Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 травня 2016 року складає 1228 грн., а 50% від цієї суми складає - 614 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і аліменти слід стягнути в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Тому згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

Outcome: approved