Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

20.08.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач згідно заяви від 13.10.2006 року отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків, який у подальшому було збільшено. Банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором та угодою, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує та станом на 30.06.2020 року має заборгованість у сумі 29137,76 грн., з яких: 3972,69 грн. заборгованість за кредитом, 25165,07 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за комісією, 0,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Надав суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що він (відповідач) не має боргових зобов`язань перед Позивачем. Документи, які надані позивачем, не можуть підтверджувати факт існування боргу Відповідача перед Позивачем, а саме: розрахунок заборгованості, копія анкети позичальника, умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою, виписки за період з 16.10.2006 року по 26.12.2019 року, копія паспорту не можуть підтверджувати існування боргу, оскільки вони не є первинним обліковим бухгалтерським документом, та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. У заяві вказаний ліміт 250 грн., то сума кредиту 3972,69 грн. (ліміту/заборгованості) не зрозуміла, жодним документом не підтверджено, та ним (відповідачем) не підписано. Повідомлень про заборгованість від банку не надходило. Позивач звернувся до суду через 14 років після отримання відповідачем кредиту. Отже, заявлена заборгованість за період з 16.10.2006 року перебуває за межами трьохрічного строку позовної давності. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.45). Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. Відповідно до укладеного договору б/н від 13.10.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9-15). Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13.10.2006 року зазначено, що заборгованість [PERSON] станом на 30.06.2020 року становить 29137,76 грн., з яких: 3972,69 грн. заборгованість за кредитом, 25165,07 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.3-6). Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідність до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1\~ст. 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Згідно довідки АТ КБ « Приватбанк» за кредитним договором № б/н від 13.10.2006 року, укладеного між Позивачем та [PERSON] , було надано кредитну карту № [NUMBER] зі строком дії до вересня 2009 року (а.с.8). Як вбачається з виписки про рух грошових коштів по картковому рахунку на ім`я [PERSON] , останній платіж за кредитним договором відповідачем здійснено 27.09.2009 року на суму 120 грн., у графі «деталі операції» зазначено «повернення штрафу за прострочення більше 30 днів» (а.с.28-30). Із зазначеної виписки про рух грошових коштів також вбачається, що 22.12.2019 року відбулось погашення заборгованості на суму 300 грн. за допомогою терміналу самообслуговування. Позивач стверджує, що він особисто жодних платежів після вересня 2009 року не здійснював. Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту волевиявлення відповідача на погашення боргу, яке відбулось 22.12.2019 року, а сам відповідач заперечує зазначені обставини, суд приходить до висновку, що таке погашення заборгованості не призвело до переривання строку позовної давності. Слід зазначити, що останній платіж за кредитним договором відповідачем було здійснено у вересні 2009 року, а строк повного виконання зобов`язань за кредитним договором встановлений у вересні 2009 року, відповідно трирічний строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором для позивача сплив у вересні 2012 року. Вимоги ст.ст.\~263,\~264 ЦК України\~не передбачають можливості поновлення строку позовної давності, що сплив, а тому, факт погашення заборгованості на суму 300 грн., що відбувся 22.12.2019 року, навіть у разі його вчинення відповідачем, не свідчить про поновлення строку позовної давності. Частина 4 ст. 267 КПК України вказує, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем, відповідно до ч. 5\~ст. 267 ЦК України, не заявлено та необґрунтовано поважності причин пропуску такого строку З оглядом на зазначене суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотками, та на підставі цього, відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed