Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Сєвєродонецька міська Військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області. В обґрунтування заяви вказано, що [INFO] померла мати заявника. Після її смерті відкрилася спадщина. Після звернення до нотаріуса заявник отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Однак, заявник на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, у зв`язку із чим вважала спадщину прийнятою. Враховуючи викладене, заявник просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини [INFO] вдвох за адресою: [ADDRESS] . 1.2. В судовому засіданні представник заявника та заявник підтримали заявлені вимоги. Під час допиту за правилами допиту свідків заявник [PERSON] пояснила, що її мати [PERSON] протягом 12 років перед смертю тяжко хворіла на червону системну вовчанку. Її мати жила за адресою: [ADDRESS] . За півтора роки до часу смерті матері вона, [PERSON] , почала цілодобово доглядати за матір`ю та жити з нею, оскільки мати вже не могла нормально пересуватися. З ними більше ніхто не жив, інших спадкоємців немає. Її мати померла [INFO] . В судовому засіданні представник заінтересованої особи присутня не була, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Її донька [PERSON] жила з матір`ю заявника [PERSON] в одному під`їзді будинку, а вона часто приходила до доньки щоб побути з онуками. Мати заявника тяжко хворіла, не могла ходити. Мінімум за один рік до смерті матері заявника, заявник почала жити з нею постійно за адресою: [ADDRESS] . Більше ніхто в цій квартирі, крім заявника та її матері, не жив. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.04.1970 Брянківським міським відділом РАЦС Ворошиловградської області, [PERSON] народилася [INFO] , при цьому її батьком вказаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16.02.1991 Брянківським міським відділом РАЦС Луганської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16.02.1991, про що зроблено відповідний актовий запис № 77. Прізвище дружини після одруження - [PERSON] . 2.2. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] місце проживання заявника [PERSON] зареєстровано з 17.07.1992 за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 0000644690 від 05.11.2018 вбачається, що заявник [PERSON] , яка постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає (перебуває) за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] була зареєстрована з 07.06.1979 за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 0000644695 від 05.11.2018 вбачається, що [PERSON] , яка постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає (перебуває) за адресою: [ADDRESS] . 2.2. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.04.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Старобільському району та місту Брянка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] померла [INFO] у місті Брянка Луганської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 432. Згідно копії акту про фактичне проживання з померлою особою, виданого 14.04.2021 «заступником начальника УЖКХ «Луганської народної республіки», з померлою [PERSON] на день її смерті вдвох за адресою: [ADDRESS] , проживала [PERSON] . Вказаний підтверджують [PERSON] та [PERSON] , які проживають в цьому ж будинку у квартирах 34 та 28 відповідно. Постановою приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговської О.В. від 09.04.2021 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . Постанова мотивована тим, що заявник звернулася до нотаріуса лише 09.04.2021 та пропустила строк для прийняття спадщини. 3. Релевантні джерела права 3.1. З положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Метою звернення заявника до суду є встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем вдвох на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку. На думку суду, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем вдвох на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем вдвох на час відкриття спадщини. Додатково суд звертає увагу на неможливість одержання заявником належно оформлених документів (довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою), які посвідчують факт постійного сумісного проживання вдвох, внаслідок непідконтрольності території міста Брянка Луганської області органам влади України станом на час розгляду справи. Суд зазначає, що факт постійного проживання заявника та її матері вдвох станом на час смерті [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] , достовірно підтверджується показаннями свідків, зміст яких наведений судом вище, а також письмовими доказами в сукупності із показаннями свідків. Отже, заявник постійно проживала вдвох разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 4.2. Оцінюючи зміст та допустимість акту про проживання з мерлою особою, виданого у місті Брянка, суд враховує, що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Отже, зміст вищевказаного акту береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимого письмового доказу в сукупності з іншими доказами. 4.3. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Суд вважає, що судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: approved