Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

20 січня 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 17 травня 2001 року на товарній біржі «Імперіал» за № 192/05, відповідно до якого [PERSON] , яка діяла від свого імені та за дорученням №1356 від 20 квітня 2001 року від імені [PERSON] , і за дорученням №2092 від 20 червня 1998 року від імені [PERSON] , продали, а [PERSON] купив жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] помер [PERSON] .Після його смерті залишилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] . В даний час дізналися, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим. Однак, на тепер засвідчити його нотаріально не має можливості. Посилаючись на те, що між сторонами були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, тому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння. В судове засідання позивачі не з`явилися, їх представник надіслав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явилися, свого представника не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 17 травня 2001 року [PERSON] уклав на товарній біржі «Імперіал» письмовий договір № 192/05, за яким придбав у [PERSON] , яка діяла також від імені [PERSON] , [PERSON] жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Зі змісту даного договору вбачається, що відчужуване домоволодіння належало попереднім власникам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 серпня 1998 року. Як вбачається зі свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємцями після його смерті є позивачі. В даний час вони дізналися, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим. Однак, на тепер засвідчити його нотаріально не має можливості, оскільки покупець помер, а знаходження інших учасників договору не відомо. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку, у тому числі квартири, укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що сторони узгодили всі суттєві умови договору купівлі-продажу, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання його дійсним, а відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. З врахуванням викладеного,

Outcome: approved