Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

20 липня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Зазначає, що у даному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , але не проживають у ньому з моменту реєстрації, місце їх проживання наразі не відомо. Крім цього, відповідачі не здійснюють плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, а реєстрація відповідачів у будинку перешкоджає позивачу, як власнику, розпоряджатися своїм майном, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження за участі сторін, відповідачам встановлено 15-денний термін для подання відзиву. Правом на подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України, відповідачі не скористалися. Позивач в судове засідання не з`явилася. 25 листопада 2021 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися за місцем реєстрації та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. В порядку ст.128 ЦПК України, відповідачі є належним чином повідомлені. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Оскільки, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилися в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, відзив не надали, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України, є всі умови та підстави для проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою сторін для розгляду справи по суті, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 листопада 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Медяник О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2-203, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.11.2021 року. Згідно довідки №186 від 17 листопада 2021 року, виданої виконавчим комітетом Світловодської міської ради, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в будинку [ADDRESS] з 30 березня 2010 року, але не проживають. Статтею 1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте ним нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.321, 391 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі співвласниками будинку не являються, є лише зареєстрованими, але фактично понад один рік там не проживають, жодних домовленостей про порядок користування будинком не було, тому відповідачі вважаються такими, що втратили право на користування житлом. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи клопотання позивача, понесені позивачем судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved