Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

21 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, в обґрунтування яких послалась на факти і обставини, викладені у заяві, та зазначила, що з 07 вересня 2007 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дитину - сина [PERSON], який на теперішній час проживає з нею. Спільне життя з [PERSON] не склалося, оскільки виявилось, що у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання поведінки та взаємовідносин у сім'ї, що призводило до непорозуміння між ними та постійних сварок. Під час сімейних конфліктів відповідач застосовував до неї фізичну силу, ображав нецензурною лайкою, принижував її гідність, однак у негараздах в сімейних відносинах звинувачував її. Він неодноразово уходив з дому і повертався через декілька днів. У грудні 2013 року їх сімейні стосунки були фактично припинені, з цього часу вони мешкають за різними адресами, не ведуть спільне господарство. До теперішнього часу примирення між ними не відбулося. Вона мала намір раніше звернутися до суду з позовом про розлучення. За час окремого проживання вона дійшла висновку про втрату почуття любові до чоловіка, неможливість збереження сім'ї у зв'язку з позицією чоловіка та необхідності юридичного оформлення фактичного розлучення між ними. На теперішній час вважає, що подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить її інтересам. Посилаючись на наведене, позивачка просить суд розірвати шлюб. Відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, пояснивши, що основною причиною припинення сімейних відносин є неправильна поведінка самої позивачки у зв'язку з її характером. Як пояснив [PERSON] вони з дружиною різні за характером, що призводило до непорозуміння між ними та сварок. Під час сімейних конфліктів позивачка постійно його докоряла, а при сварці зупинитись не могла, все це відбувалось у присутності їх дитини. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим, тому просить не надавати строку для примирення, оскільки це питання вирішено ним остаточно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] громадяни України [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 07 вересня 2007 року, актовий запис № 1271 в Книзі реєстрації шлюбів міського відділу реєстрації актив цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Подружжя мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO]. Для подружжя цей шлюб перший. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з 24 грудня 2013 року фактично припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання у даному випадку подружжю строку для примирення суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин заява позивачки відповідає дійсній волі подружжя, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. У частині 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою документально підтверджено відповідною квитанцією сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 243,60 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved