Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

20 липня 2011 року [PERSON] звернувся до Золочівського районного суду Харківської області з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив відновити межу яка поділяє земельні ділянки [ADDRESS] у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, доданої до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ№606720, виданого [PERSON] 14 січня 2010 року. Визнати межову споруду у вигляді огорожі, яку встановлено [PERSON] між земельними ділянками [ADDRESS], незаконною та такою, що порушує межі суміжної земельної ділянки. відповідача відновити становище, що існувало до порушення меж земельних ділянок [ADDRESS] та знести межову споруду у вигляді огорожі, яку встановлено ним між цими земельними ділянками. Стягнути з відповідача 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачем побудовано межову споруду поза межами своєї ділянки фактично на ділянці позивача, та відповідно зменшено його ділянку, порівняно з розмірами зазначеним у Державному акті на право власності на його земельну ділянку серії ЯИ№606720. Встановлена огорожа побудована відповідачем впритул до господарських будівель позивача, що фактично позбавляє його можливості їх обслуговувати. На всі його вимоги усунути порушення відповідач не реагує. Позивач зауважив, що всім цим йому завдано моральної шкоди, що виразилася у душевних стражданнях та хвилюваннях з приводу виниклого конфлікту, він, літня людина, змушений звертатися до різних інстанцій за захистом своїх прав, витрачати кошти та свій час. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, з наведених у позові мотивів, просили задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечували у повному обсязі, з тих мотивів, що дійсно земельні ділянки позивача з відповідачем межують, проте межі не порушені. Встановлена огорожа побудована багато років тому по тим розмірам ділянок, що ще користувалися їхні батьки, чому вона з часом стала не влаштовувати позивача йому не відомо. Неодноразово за скаргами позивача за участі представників сільради та землевпорядників проводилися обстеження, та порушень не встановлено. Проведені по справі експертні дослідження є неповними, оскільки проведені без врахування документації на земельну ділянку відповідача. Представник третьої особи Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника ради. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом досліджено технічну документацію на земельну ділянку [ADDRESS] та встановлено, що 14 січня 2010 року [PERSON] на підставі рішення XL сесії V скликання Золочівської селищної ради Харківської області від 30 жовтня 2009 року отримав у власність земельну ділянку площею 0,1274 га у межах згідно з планом, розташовану за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, дане право підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ№606720. Розмір земельної ділянки становив 1200 кв метрів, проте його було збільшено на 74 кв.м. на підставі рішення виконавчого комітету Золочівської селищної ради №124 від 09 липня 1991 року (т. 1 а.с. 6-29). З наданого суду Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК№185816 від 19 грудня 2011 року вбачається, що [PERSON] на підставі рішення ХІІ сесії VІ скликання Золочівської селищної ради Харківської області від 30 січня 2011 року №500 є власником земельних ділянок площею 0,0389 га та 0,1500 га у межах згідно з планом, за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.104, 105). На фото, що маються в матеріалах справи, та як визнано сторонами вони були зроблені при виході на місце попереднім складом суду, відображені житлові будинку, що впізнані сторонами, як житлові будинки [ADDRESS] з фото вбачається, що ділянки розділені огорожею (т.1 а.с.95-99). Листом Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 30 липня 2009 року №Л-311/02-14 на ім'я заявника [PERSON] повідомлено, що згідно технічної документації межа між домоволодіннями проходить орієнтовно за 70 сантиметрів від глухої стіни сараїв, [PERSON] рекомендовано розібрати незаконно встановлену огорожу і надати можливість обслуговування господарчих будівель [PERSON] Листом вже від 13 серпня 2010 року №111 [PERSON] повідомлено, що виявлено порушення меж земельної ділянки [PERSON] громадянином [PERSON]., а саме збудована огорожа, яка належить [PERSON], частково проходить по земельній ділянці [PERSON] [PERSON] рекомендовано розібрати незаконно встановлену огорожу (т. 1 а.с. 35,37). Судом досліджені Акти комісій у різних складах від 11 червня 2009 року та 02 жовтня 2009 року які протилежні за змістом, так зокрема комісія у складі [PERSON], [PERSON] у червні встановила, що має місце захоплення землі з боку [PERSON], проте таж комісія ще за участі [PERSON] у жовтні того ж року встановила відсутність порушень меж земельних ділянок (т. 1 а.с. 30,31). Сторонами визнано, що у 2009 році між ними так само був спір стосовно меж земельних ділянок, проте він був вирішений у поза судовому порядку. Як пояснили у судовому засіданні позивач та його представник підставою для звернення до суду стале нове порушення меж земельної ділянки з боку відповідача напередодні звернення до суду, тобто приблизно 2011 року. Актом комісії у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 28 квітня 2011 року зафіксовано відсутність порушень меж земельної ділянки [PERSON]. (т.1 а.с.32). Допитані у судовому засіданні [PERSON], та [PERSON], [PERSON], пояснили суду, що дійсно кілька разів виходили у складі комісії для вирішення питання про порушення меж позивача проте відповідних порушень зафіксовано не було. Відсутність порушень ними будо встановлено після проведення обмірів земельних ділянок При проведені судової будівельно-технічної експертизи №3050 від 25 липня 2012 року експертом в тому числі використано матеріали даної цивільної справи, дві інвентаризаційні справи на будинковолодіння [ADDRESS] та на будинок [NUMBER] на цій же вулиці, виконавча топографо-геодезична зйомка (кадастровий план) обох вказаних земельних ділянок, результати обстеження. В результаті проведеного дослідження експерт дійшов висновків, що розміри та площа земельних ділянок житлових будинків [ADDRESS] не відповідають фактичним загальним розмірам і площам земельних ділянок. Межа між земельними ділянками житлових будинків [ADDRESS] не відповідає розташуванню цієї межі відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] затверджену у встановленому порядку. Спірна межа між земельними ділянками домоволодінь [ADDRESS] за вказаною адресою змістилася в бік домоволодіння[NUMBER] тим, самим фактична площа земельної ділянки [NUMBER] вздовж спірної межі збільшилась (т. 1 а.с.73-87). При проведені судової будівельно-технічної експертизи №8037 від 28 серпня 2013 року експертом в тому числі використано матеріали даної цивільної справи, дві інвентаризаційні справи на будинковолодіння [ADDRESS] та на будинок [NUMBER] на цій же вулиці, результати та дослідження, отримані про проведенні будівельно-технічної експертизи №3050 від 25 липня 2012 року. В результаті проведеного дослідження експерт дійшов висновків, що фактичне місце розташування меж земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] не відповідає розташуванню меж цієї ділянки згідно правовстановлюючих документів. Фактичне розташування меж ділянки на місцевості не відповідає розташуванню меж ділянки згідно техдокументації до Держакту, відповідно фактичні лінійні розміри цієї ділянки не відповідають розмірам, зазначеним в Держакті. Місце фактичного встановлення огорожі між земельними ділянками, розташованими по [ADDRESS] не відповідає правовстановлюючим документам та технічній документації на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] Невідповідність полягає в тому, що вздовж розташування спірної межі, в місці розташування крапок, які зазначені в Держакті як: 2(А)-ыюї36; 3- ыюї27; 4- ыюї34; 5(Б) 3 - ыюї38, огорожа (фактична межа) розташована на відстані 0,28м; 0,77м; 0,7м; 0,47м (відповідно) в глибину земельної ділянки домоволодіння [NUMBER]), від того, де повинні бути розташовані межові знаки згідно техдокументації до Держакту серії ЯИ№606720. Фактична площа земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] складає 1254м2, що на 20м2 менше площі, зазначеної в державному акті - 1274м2. Внаслідок невідповідності розташування меж (фактичне розташування не відповідає зазначеному в техдокументації до держакту) склалося фактичне накладання меж ділянок, що мають суміжні межі з домоволодінням [NUMBER] по відношенні до того, де ділянка №6322655100:02:006:0064 повинна бути розташована у державній системі координат згідно техдокументації, а саме: площа накладання з боку розташування земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] на територію домоволодіння [NUMBER] складає 38,6 м2. (т.1 а.с.170-185) Допитана у судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердила, надані нею висновки, та зауважила, що нею були використані перелічені у дослідженні матеріали, яких було достатньо для надання відповідей, які були поставлені для дослідження. Судом серед доказів досліджено ряд документів, що стосуються відносин сторін, проте предмету доказування по цій справі не відносяться, як наприклад постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 05 листопада 2010 року, лист на ім'я [PERSON], або стосуються порушень їхніх прав, що існували раніше, та в даний час судом не розглядаються. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, глав 14, 17 та 23 Земельного Кодексу України, ст. 23, 316, 1167 ЦК України. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статті 91, 103, 106, 107 Земельного кодексу України визначають, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив), не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Стаття 158 Земельного кодексу України передбачає, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Стаття 152 Земельного кодексу України гарантує, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Так власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 23 ЦК України встановлює, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Статтею 1167 ЦК України встановлено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, так моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд сприймає їх як рівні та такі, що не мають наперед встановленої сили, проте все ж таки при прийнятті рішення віддає перевагу експертним дослідженням. Оскільки на відміну від висновків осіб, що приймали участь у обстеженні земельних ділянок та складали акти, в тому числі від 28 квітня 2011 року, експертне дослідження є більш повним та проведено за допомогою не тільки візуального обстеження та вимірів за допомогою вимірювальної техніки, але й проаналізовано на предмет відповідності отриманих вимірів технічній документації до земельних ділянок, тобто є більш повним, обґрунтованим та змістовним. В той час як в наданих суду актах не встановлено, яким чином комісія дійшла висновку про відсутність або наявність порушення. Крім того експертне дослідження проведено експертом, що має вищу технічну освіту та кваліфікацію «Розподіл земель і визначення порядку користування земельною ділянкою» на відміну від [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є головою та спеціалістами відповідної сільради, а [PERSON]та [PERSON] є інженерами землевпорядниками. Крім того, суд зауважує, що при проведені експертного дослідження №8037 від 28 серпня 2013 року експертом в тому числі виявлено фактичне накладання меж земельної ділянки [ADDRESS] у смт Золочів, на суміжні ділянки домоволодіння [NUMBER] по тій же вулиці та на ділянки належні Золочівській сільраді, проте дані особи за захистом своїх прав до суду, в рамках даної справи, не зверталися, відповідно вирішення питання про порушення прав даних землевласників або землекористувачів, знаходиться поза межами предмету спору та судового розгляду. Стосовно доводів відповідача та його представника, щодо однобічності експертного дослідження через відсутність у експерта повного пакету документів по земельній ділянці відповідача, суд виходить з наступного. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведені положення закону відповідачу та його представнику були роз'яснені та зрозумілі. Крім того судом було роз'яснено, що у випадку непогодження із отриманими результати експертизи, на їх спростування відповідач або його представник мають право на подачу клопотання про призначення експертизи, що буде проведена за наданими ним документами. Проте, ані відповідач, ані його представник своїм правом на ініціювання відповідного клопотання про призначення експертизи не скористалися. Відповідно суд вважає, що проведені по даній справі експертні дослідження належними та допустимими доказами не спростовані, та приймає їх до уваги при прийнятті рішення, встановлюючи наявність порушення меж земельної ділянки позивача, спорудженням відповідачем огорожі (межової споруди), вважаючи, що право позивача по приведенню у відповідності до технічної документації меж земельної ділянки підлягає захисту на підставі положень ст. 152 ЗК України, які і застосовує. Щодо застосування строків позовної давності, на які вказував відповідач та його представник, про те, що встановлена між ділянками огорожа була побудована більше трьох років до звернення до суду. Проте відповідних доказів в розумінні наведених положень ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України суду не надано в зв'язку з чим суд знаходить дану обставину недоведеною. Крім того обидві сторони підтвердили, що між ними перманентно виникали суперечки, щодо межі земельних ділянок, які то вирішувалися у позасудовому порядку то виникали знов після початку будівництва однієї зі сторін. Позивач зауважував, що теперішньому зверненню до суду передувало порушення його прав у 2011 році. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими так як має місце порушення меж земельної ділянки належної позивачу з боку земельної ділянки відповідача, що підтверджено обома висновками судових будівельно-технічних експертиз, в зв'язку з чим право позивача підлягає захисту у обраний ним спосіб шляхом відновлення становища, що існувало до порушення зі знесенням огорожі відповідача, що розташована на відстані 0,28м; 0,77м; 0,7м; 0,47м (відповідно) в глибину земельної ділянки домоволодіння [NUMBER]), від того, де повинні бути розташовані межові знаки згідно техдокументації до Держакту серії ЯИ№606720. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи глибину душевних страждань позивача, який є людиною похилого віку, пенсіонером та на протязі багатьох років позбавлений можливості належним чином розпоряджатися своєю власністю, змушений вдаватися до звернень до різних установ та приділяти захисту своїх прав весь свій вільний час та грошові заощадження на оплату витрат по проведенню досліджень, визначає 1 000 гривень, як суму адекватну перенесеним стражданням та необхідну для відшкодування завданої моральної шкоди. Крім того, враховуючи задоволення судом позовних вимог відповідно до положень ст. 88 ЦПК України на користь [PERSON] з [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору, витрат на інформаціно-технічне забезпечення розгляду справи, за проведення експертних досліджень, отримання правової допомоги (із розрахунку кількості годин витрачених на судові засідання та ознайомлення з матеріалами справи представником позивача згідно вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»).

Outcome: partial