Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

20.10.2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на домоволодіння №114-а по віул. Крупської смт. Старий Крим в м. Маріуполь в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], посилаючись на те, що 19.03.2015 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння №114-а по вул. Крупської смт. Старий Крим в м. Маріуполь з усіма надвірними прибудовами. Інших спадкоємців крім неї немає. Пояснила, що 31.08.2015 року вона звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті 19.03.2015 року [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться в м. Маріуполі, смт. Старий Крим, вул. Крупської, буд. 114 «а». Від нотаріуса вона отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на буд. 114 «а» по вул. Крупської, смт. Старий Крим в м. Маріуполі. Оскільки інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, то позивачка вважає, що набула у порядку спадкування право власності на зазначене домоволодіння. Вказує при цьому, що у справаї нотаріальної контори відсутні правовстановлюючі документи щодо належності майна спадкодавцеві. Надалі позивачка надала заяву про уточнення позовних вимог та просила суд визнати за нею право забудовника на домоволодіння розташоване за адресою: смт. Старий Крим, вул. Крупської, 114 «а». Позовні вимоги в іншій частині залишити без задоволення. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.11.2015 року позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на домоволодіння №114 «а» по вул Крупської смт. Старий Крим в м. Маріуполі в порядку спадкування за законом залишенні без розгляду. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності ,підтримала уточненні позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. Представник Маріупольської міської ради, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в письмових запереченнях на позов вказав, що за відсутності документа, який би підтверджував набуття права власності [PERSON] на домоволодіння 114 «а» по вул. Крупської, смт. Старий Крим в м. Маріуполі, у позивачки відсутні правові підстави для набуття права власності в порядку спадкування на зазначене нерухоме майно після смерті батька позивачки. Таким чином у позивачки, як спадкоємиці померлого [PERSON] існують спадкові права на спірне майно в тому обсязі, що їх мав за життя [PERSON] Померлим [PERSON] було збудоване домоволодіння на підставі дозволу наданого виконкомом Старо-Кримської селищної Ради на будівництво будинку та господарських споруд до нього за адресою буд. 114 «а» по вул. Крупської, смт. Старий Крим в м. Маріуполі та дозволу на провадження будівельних робіт №5161 від 12.09.1967 р., однак [PERSON] право власності та правовстановлюючих документів на домоволодіння з того часу і по теперішній день не оформив, державну реєстрацію не здійснював, то позивачка не має спадкових прав на спадкування права власності на спірне нерухоме майно. Вважав можливим визнати за [PERSON] право забудовника в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] Суд, вивчивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування. Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно свідоцтва про смерть, виданого 20.03.2015 року виконкомом Старо-Кримської селищної ради Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області вбачається, що [PERSON] помер 19.03.2015 року, актовий запис № 29 від 20.03.2015 року (а. с. 5). Згідно свідоцтва про народження серія ІІІ-ЯР №751472 виданого 07.04.1959 року Новопетриковський сільський РАГС Старомлинівського району Сталінської області, [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] (а.с.7). Згідно свідоцтва про шлюб серія IV-НО №253628 виданого 11.05.1983 року Старо-Кримською сільрадою м. Жданова Донецької області, актовий запис №13 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб внаслідок чого останній було присвоєно прізвище «Сидельник» (а.с.8). За матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON], який помер 19.03.2015 року, вбачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому інших спадкоємців у [PERSON] немає, а також не було видано свідоцтв про право на спадщину після його смерті. Згідно до постанови від 31.08.2015 року державний нотаріус, [PERSON], на підставі поданої заяви [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на буд. 114 «а» по вул. Крупської смт. Старий-Крим в м. Маріуполі позивачці після смерті [PERSON] відмовив на підставі того, що за [PERSON] не було зареєстровано належним чином право власності на 114 «а» по вул. Крупської смт. Старий-Крим в м. Маріуполі (а. с. 15). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - [PERSON] Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. До 1992 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року. При цьому у [PERSON] Спеціалізованого Суду України також зазначалось, що державна реєстрація права власності на будівлі, споруди не залежала від виникнення права власності на нерухоме майно до моменту набрання чинності Цивільним кодексом в 2004 році та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому в разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно до п. 3.2 [PERSON] Спеціалізованого Суду України право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. За п. 3.2 [PERSON] Спеціалізованого Суду України вбачається також, що громадяни, які збудували житлові будинки до 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. В п. 3.2 [PERSON] Спеціалізованого Суду України наголошено, що за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Однак визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. На підставі п. 3.2 [PERSON] Спеціалізованого Суду України вказано, що в разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим правовим режимом спірного майна. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про спадкування» зазначено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. В судовому засіданні було встановлено відсутність актів введення спірного домоволодіння в експлуатацію, що є необхідним відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва, то в такому разі суд дійшов того, що за життя [PERSON] не набув права власності на будинок за адресою: м. Маріуполь, смт. Старий-Крим, вул. Крупської, буд. 114 «а». Таким чином за законом є можливим визнання за спадкоємцем в порядку спадкування майнових прав забудовника, що входять до складу спадщини. Згідно копії виписки з протоколу №14 засідання виконкому Старо-Кримської селищної Ради, [PERSON] було надано дозвіл на будівництво будинку та господарських споруд до нього за адресою: м. Маріуполь, смт. Старий-Крим, вул. Крупської, буд. 114 «а» (а.с.). На підставі дозволу № 516 від 12.09.1967 року вбачається, що [PERSON] отримав дозвіл від інспекції державного-будівельного контролю міста Жданова для проведення будівельних робіт житлового будинку з надвірними побудовами по вул. Крупської, буд. 114 «а» смт. Старий-Крим в місті Маріуполі (а. с. 10). Суд зазначає, що будівництво відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, з отриманням відповідних дозволів для проведення будівництва будинку, але після закінчення будівництва житловий будинок не було здано в експлуатацію, тому будинок 114 «а» по вул. Крупської, смт. Старий-Крим в м. Маріуполі до здачі його в експлуатацію є незавершеним будівництвом. Таким чином, оскільки суд встановив перехід спадкових прав від [PERSON], внаслідок його смерті, до спадкоємця, [PERSON], то суд вважає, що [PERSON]В успадкувала права забудовника, які належали на момент смерті [PERSON] на проведення будівництва житлового будинку 114 «а» по вул. Крупської, смт. Старий-Крим в м. Маріуполі з подвірними будівлями. Згідно до відповіді Маріупольського БТІ від 31.08.2015 року вбачається, що домоволодіння по 114 «а» по вул. Крупської, смт. Старий-Крим в м. Маріуполі не було зареєстровано. Відповідно до технічного паспорту, складеного 15.07.2015 року представниками Маріупольського БТІ згідно до інвентарної справи на імя [PERSON], вбачається, що домоволодіння №114 «а» по вул. Крупської, смт. Старий-Крим в м. Маріуполі складається з житлового будинку літ. Б-1 (1968 року забудови) (житлової площі 7,1 кв. м., загальної площі 18,0 кв. м.), прибудова літ. Б-1 (1968 року забудови), гараж літ. В-1 (1978 року забудови), убиральня літ. Г-1 (1968 року забудови), навіс Д-1 (1978 року забудови), сарай літ. Е-1 (1978 року забудови), огорожа літ. №1-2 (1968 року забудови). На підставі ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, якщо ж договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі право власності на нерухоме майно. За ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, крім іншого, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до п. 49 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. При цьому зазначено, що документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Також наголошено, що документи, які підтверджують виникнення, перехід, припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає. За п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, аналогічним чином визначено вказане питання, де зазначено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Оскільки на домоволодіння №114 «а» по вул. Крупської, смт. Старий-Крим в м. Маріуполі мається належним чином складений технічний паспорт на [PERSON] Ф, яке було побудоване до 1992 року, то вказане свідчить про фактичне прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірного житлового будинку та допоміжних будівель до нього. Таким чином суд встановив, що для проведення державної реєстрації права власності з отриманням свідоцтва про право власності на домоволодіння 114 «а», вул. Крупської, смт. Старий-Крим в м. Маріуполі необхідно з визначеними у «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами звернутись до реєстраційної служби. На підставі переліченого суд дійшов висновку, що в такому випадку до позивачки, як спадкоємиці померлого [PERSON] перейшло право забудовника на оформлення права власності на будинок №114 «а» по вул. Крупської, смт. Старий-Крим в м. Маріуполі у встановленому законом на даний момент порядку. З огляду на викладене суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнавши за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON] права забудовника шляхом надання їй можливості зареєструвати в державній реєстраційній службі домоволодіння №114 «а» по вул. Крупської, смт. Старий-Крим в м. Маріуполі за документами, складеними на [PERSON], оформивши тим самим право власності на вказане нерухоме майно на себе шляхом отримання відповідного свідоцтва про право власності.

Outcome: approved