Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

21 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Сумської райдержадміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], з нею як з матір'ю. Крім того, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], 2014 року народження та малолітнього сина - [PERSON], 2017 року народження в твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2013 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх синів [PERSON] та [PERSON], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. З відповідачем вони проживають за різними адресами. Вказала, що її син [PERSON] зареєстрований за місцем проживання відповідача, хоча фактично мешкає разом з нею. Вона одноособово утримує дітей, піклується про них на належному рівні, забезпечує житлом, харчуванням. Тому, на її думку, задля забезпечення належних умов розвитку дітей наразі й в подальшому є підстави визначити місце проживання саме з нею як матір'ю. Окрім того, захищаючи матеріальні права дитини, просить стягувати з батька дитини аліменти на утримання дітей. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Фактичні обставини, що викладені у позовній заяві підтвердили. При цьому позивачка в суду пояснила, що відповідач старшому сину - [PERSON] купив зимові речі, постійно купує іграшки і вона цей факт не спростовує, про те, будь - якої іншої допомоги на утримання не надає, а щодо сина - [PERSON] взагалі ніякої допомоги не надавав і не цікавиться його здоров'ям та розвитком. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, щодо місця проживання дитини - [PERSON] разом з матір'ю не заперечував, щодо стягнення аліментів на утримання дітей - не заперечував, проте заперечував в частині розміру аліментів, посилаючись на те, що у відповідача немає постійного доходу, має на утриманні батьків пенсіонерів, а тому вважає, що аліменти в розмірі 1500 грн. на кожну дитину є надто великою сумою для відповідача і просив в цій частині позов задовольнити частково, а саме стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], 2014 року народження та малолітнього сина - [PERSON], 2017 року народження в твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожну дитину , щомісячно, до досягнення ними повноліття. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась про час і місце розгляду повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про відкладення до суду не подано. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітніх синів: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане виконкомом Кровненської сільської ради Сумського району Сумської області 06 березня 2014 року) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане виконкомом Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області 29 серпня 2017 року) (а.с.6-7). Позивачка разом з дітьми проживає в будинку [ADDRESS], що підтверджується довідкою виданою виконкомом Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 9 ). Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 161 СК України визначено правила вирішення спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Малолітні сини сторін на час розгляду справи проживають разом з матір'ю. Як вбачається із висновку Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 01-14/716 від 12 грудня 2017 року, комісія дійшла висновку, що малолітні [PERSON] та [PERSON] мають тісний психологічний контакт із матір'ю, почувають себе разом із нею впевнено та комфортно, а тому вважають за доцільне визначити місце проживання дітей з матір'ю (а.с. 44) Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Таким чином, суд приходить висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір'ю. Оскільки відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України суд наділений правом вирішити питання лише про те, з ким з батьків буде проживати дитина, а не де саме, відсутні підстави для зазначення в рішенні суду конкретної адреси місця проживання дитини з матір'ю. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON], 2014 року народження та малолітнього сина - [PERSON], 2017 року народження в твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття, суд дійшов наступних висновків. Якщо платник аліментів, відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан відповідача, який працює, інших утриманців крім синів [PERSON] та [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на їх утримання, однак має нестабільний, мінливий дохід. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідач утримує своїх батьків - пенсіонерів, оскільки будь - яких доказів на підтвердження своїх слів, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України суду не подано, сам факт того, що у нього батьки пенсіонери не є підставою вважати, що він їх утримує чи надає матеріальну допомогу. Проте, в судовому засіданні 05 грудня 2017 року відповідач вказав, що конкретного доходу немає, займається сільським господарством, можливо має дохід в розмірі 10000 грн., але точно сказати він не може. Має автомобіль на якому возить молочну продукцію на ринок. У господарстві є бичок, барани, свині, кури, гуси, качки. Факт того, що відповідач займається фермерським господарством і отримує від цього дохід підтвердили також свідки, допитані в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є хрещеною старшого сина - [PERSON], а тому неодноразово приходила в гості до родини [PERSON] та [PERSON]. Зазначила, що господарство у [PERSON] велике: стадо корів (приблизно 15 голів), стадо баранів (приблизно 10 голів), птиця, кролі, перепела, свині, а крім цього на подвір'ї багато сільгосптехніки: трактори, комбайн, вантажний автомобіль, легковий автомобіль. Власника цього господарства вона точно зазначити не може, проте вказала, що всім цим користується [PERSON], як господар. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною тіткою позивачки, а тому, коли її племінниця проживала ще з відповідачем одного разу була у нього вдома. При цьому вказала, що у [PERSON] дуже велике господарство, і хоча офіційно він не оформлений як підприємець, проте він займається вирощуванням птиці, її продажем, продажем молочної продукції. Має достатній дохід надавати своїм дітям матеріальну допомогу, але не надає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважає, що з урахуванням вказаного, а також враховуючи принцип співмірності, необхідності та достатності аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини, дійсної участі батьків у її утриманні, стягненню підлягають аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], 2014 року народження та малолітнього сина - [PERSON], 2017 року народження в твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в зв'язку із задоволенням судом вимог про стягнення аліментів. На підставі викладеного, ст.ст.141,150,157,159,160,161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved