Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

21.10.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. У заяві позивач вказав, що крім нього в спірній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], які в даній квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, у звязку з чим [PERSON] була змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки самостійно зняти відповідачів з реєстрації не може. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала і просила задовольнити, також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилися, причину неявки суду не повідомили, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. За згодою позивача суд ухвалив розглядати справу відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва від 15 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №399. Спірна квартира придбана [PERSON] на прилюдних торгах в порядку виконання вироку апеляційного суду Миколаївської області від 17.11.2006 року, право власності на яку зареєстроване у КП «ММБТІ» 24.09.2009 року за позивачкою. Згідно довідки ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані з правом на користування житловою площею: позивачка [PERSON], що є власником особового рахунку та відповідачі [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до двох актів про непроживання від 20.10.2015 року, які посвідчені ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС», відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2006 року по теперішній час в спірній квартирі не проживають, їх особисті речі в квартирі відсутні, будь-який звязок із спірною квартирою відповідачі не підтримують. Суд зазначає, що при розгляді справи будь-яких перешкод для проживання відповідачів у спірній квартирі з боку позивача, судом встановлено не було. Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. До членів сімї власника житлового будинку ЖК України (ст. ст. 64, 156) відносить дружину власника, їх дітей та батьків. Членами сімї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. Зі змісту зазначених законодавчих норм, що підтверджено судовою практикою (ухвали Верховного Суду України у справах №6-10723св08, № 6-277св08, № 6-55662св10) виходить, що право членів сімї власника квартири на користування житлом існує лише за умови, що ця особа залишається власником житла. Оскільки житлові права членів сімї власника квартири є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів його сімї на користування цим житлом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника (Узагальнення судової практики щодо права власності при розгляді цивільних справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод Верховним Судом України від 01.07.2014 p.). Однією з підстав припинення права власності відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України є звернення стягнення на майно за зобовязаннями власника. Оскільки, квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна 06 травня 2009 року, право власності на цю квартиру перейшло до неї з моменту його державної реєстрації, а саме з 24 вересня 2009 р. Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в рішенні від 16.01.2012 р. по справі №6-57цс11, відображеною в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 p., Узагальненнях судової практики щодо права власності при розгляді цивільних справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод Верховним Судом України від 01.07.2014 р. в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну з таких вимог:.. 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», наказу МВС України від 22.11.2012 року №1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Крім того, факт наявності формальної реєстрації відповідачів у спірній квартирі не дає позивачці в повному обсязі реалізувати свої права власника даної квартири.

Outcome: approved