Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

21 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що вона та її син [PERSON], [INFO], зареєстровані та мешкають в квартирі [ADDRESS]. Разом з ними зареєстрований відповідач [PERSON], який не проживає за місцем реєстрації з 2010 року, особистих речей не має, його місцезнаходження на теперішній час невідоме. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює для позивача низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не зявилися, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON], у відкрите судове засідання не зявився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з ордеру на жиле приміщення № 019332 від 27.10.1995 року, виданого на підставі рішення виконкому №27 від 27.10.1995 року, квартира [ADDRESS] була надана для проживання [PERSON] та членам його родини: [PERSON] (донька), [PERSON] (син). [PERSON] помер 06.10.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-НО №577031, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Маріуполя 09.10.2001 року. Як вбачається з рішення Орджоонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 30 вересня 2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишено без змін. Згідно копії особового рахунку № 91092, ЖКП «Азовжитлокомплекс», у квартирі [ADDRESS] на даний час зареєстрованими зазначені: квартиронаймач [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], брат [PERSON], [INFO]. Статтею 71 Житлового кодексу України передбачений шестимісячний строк, протягом якого за тимчасовою відсутністю членів сімї наймача за ними зберігається жиле приміщення. У випадку відсутності за поважних причин понад шість місяців цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Даною нормою матеріального закону, крім того, передбачений перелік випадків зберігання жилого приміщення понад встановлений строк. Зважаючи на вимоги ст. 72 ЖК України особа може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені ст. 71 ЖК України строки. Як розяснено у п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно із актом, складеним ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 17.10.2016 року, відповідач [PERSON]В, [INFO], фактично не проживає за адресою: [INFO] з 2010 року. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності звязку зі спірним жилим приміщенням чи поважних причин відсутності у ньому понад встановлені житловим законодавством строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»,

Outcome: approved