Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

20.10.2016 року [PERSON] міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про витребування майна із чужого володіння та визнання права власності, посилаючись на те, що земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Горіхова, 196, кадастровий номер: 5110136900:42:021:0110, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 168870251101 вибула з комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі [PERSON] міської ради відповідно до рішення місцевого Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06 за позовом [PERSON] до Одеського міського управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради, [PERSON] регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», яким за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 1137,5 кв.м., яка розташована у м. Одесі, по вул. Горіхова № 196, з яких 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 137,5 кв.м. для ведення садівництва. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.02.2007 року скасоване рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27.09.2007 року позов [PERSON] до Одеського міського управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради, [PERSON] регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про визнання дій неправомірними та визнання права власності залишено без розгляду. Також позивач у своїх вимогах посилається на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2014 року у справі № 520/13377/13-ц позовну заяву [PERSON] міської ради до [PERSON], треті особи - Реєстраційна служба Головного управління юстиції в Одеській області, Управління державного земельного агентства у м. Одесі Одеської області, [PERSON] про визнання правовстановлюючого документу на земельну ділянку недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково. Визнано недійсним державний акт від 30.09.2012 року серії ЯД № 973000 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Горіхова, 196, виданий на імя [PERSON], витребувано земельну ділянку загальною площею 1 137,5 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Горіхова, 196 (з яких 1000 кв.м. для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, а 137,5 кв.м. для ведення садівництва), з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] міської ради; встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для скасування державної реєстрації державного акту серії ЯД № 973000 від 30.09.2012 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Горіхова, 196, виданий на ім'я [PERSON]. Станом на 07.10.2016 року власником земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Горіхова, 196, кадастровий номер: 5110136900:42:021:0110, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 168870251101, є [PERSON]. Право власності [PERSON] набуто на підставі договору купівлі- продажу від 11.06.2016 року за № 3313, укладеного з [PERSON], яка, в свою чергу, набула право власності на зазначену земельну ділянку на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2015 року у справі № 520/1907/15-ц. В даному судовому провадженні [PERSON] міська рада до участі не залучалась. Виходячи із вищевикладеного, позивач вважає, що земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Горіхова, 196, кадастровий номер: 5110136900:42:021:0110, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 168870251101 вибула з комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі [PERSON] міської ради не з її волі, а іншим шляхом. [PERSON] міська рада рішення щодо передачі чи відмови у передачі спірної земельної ділянки у власність або користування не приймала, відтак оформлення права приватної власності на користь фізичних осіб відбувалось з порушенням прав територіальної громади м. Одеси. З такого, вважаючи, що права територіальної громади м. Одеси порушені, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд витребувати від [PERSON] та [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі [PERSON] міської ради земельну ділянку, площею 0,10 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Горіхова, 196, кадастровий номер: 5110136900:42:021:0110, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 168870251101; встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого це рішення після набрання ним законної сили є підставою для реєстрації права власності за територіальною громадою міста Одеси в особі [PERSON] міської ради на земельну ділянку, площею 0,10 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Горіхова, 196, кадастровий номер: 5110136900:42:021:0110, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 168870251101, стягнути з відповідача судові витрати на користь [PERSON] міської ради. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], відповідача [PERSON], третьої особи [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що позов є необґрунтованим та на те, що попущено строк позовної давності для звернення [PERSON] міської ради до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, про що зробила заяву у судовому засіданні 03.03.2017 року, та у задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи [PERSON] вважає позов обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню, у судовому засіданні підтримав надані представником [PERSON] міської ради пояснення. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлене, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06 за позовом [PERSON] до Одеського міського управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради, [PERSON] регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» - за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 1137,5 кв.м., яка розташована у м. Одесі, по вул. Горіхова № 196, з яких 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 137,5 кв.м. для ведення садівництва. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.02.2007 року скасоване рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27.09.2007 року позов [PERSON] до Одеського міського управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради, [PERSON] регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про неправомірні дій та визнання права власності залишено без розгляду. Вказані обставини справи сторонами не заперечувались, та з огляду на те, що вони підтверджені належними доказами, суд доходить висновку про те, що відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України вони додаткового доказування не потребують. Отже, та обставина, що земельна ділянка площею 0,10 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Горіхова, 196, кадастровий номер: 5110136900:42:021:0110, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 168870251101 вибула із комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі [PERSON] міської ради не з її волі, а іншим шляхом, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження Відповідно до положень ст. 388 ЦК України та розяснень, наданих у п. 26 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р., «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння не з його волі, та таким чином вбачається, що позов належним чином обґрунтовано та предявлено до належного відповідача. Разом з цим задоволенню позов не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2006 року [PERSON] міське управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради звернулося із заявою про апеляційне оскарження, а 12.12.2006 року з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06 за позовом [PERSON] до Одеського міського управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради, [PERSON] регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про неправомірні дій та визнання права власності. 08.04.2008 року [PERSON] міська рада звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа на стороні позивача [PERSON] міське управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним державного акту, визнання недійсним договору дарування, скасування державного акту на спірну земельну ділянку. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23.12.2010 року позов [PERSON] міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON] регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа на стороні позивача [PERSON] міське управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним державного акту, визнання недійсним договору дарування, скасування державного акту залишено без розгляду. Зазначене підтверджується: -Копією ухвали Апеляційного суду Одеської області від 14.02.2007 року, з якої вбачається, що у 2006 році [PERSON] міське управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради звернулося із заявою про апеляційне оскарження та з апеляційною скаргою на рішення місцевого Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06; -Копією позовної заяви [PERSON] міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON] регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа на стороні позивача [PERSON] міське управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним державного акту, визнання недійсним договору дарування, скасування державного акту на спірну земельну ділянку, з якої вбачається, що позов подано до суду 08.04.2008 року; -Копією ухвали Київського районного суду міста Одеси від 23.12.2010 року у справі №2-1819/10, якою позов [PERSON] міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON] регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа на стороні позивача [PERSON] міське управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], залишено без розгляду у звязку із повторною неявкою позивача. Зазначена ухвала не оскаржена та набрала законної сили 29.12.2010 року; -Змістом позову [PERSON] міського ради до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про витребування майна із чужого володіння та визнання права власності в редакції від 17.02.2017 року. Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 20.10.2016 року, суд дійшов висновку, що строк позовної давності, в межах якого позивач повинен був звернутися до суду за захистом своїх прав пропущений, про що було заявлено представником відповідачів до ухвалення рішення, а відтак згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України у позові слід відмовити. При цьому суд окремо звертає увагу на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинне тлумачитись на користь обох сторін у справі та у світлі преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, згідно з яким поновлення строку зі спливом значного періоду часу, можливе лише коли його пропуск зумовлений особливими й непереборними обставинами (див. рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії», «Пономарьов проти України», а його поновлення без встановлення наведених обставин є неможливим, та таким що порушить зазначений принцип. Позивач, як на підставу позову також посилається на заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 25.04.2014 року, яким визнано недійсним державний акт від 30.09.2012 року серії ЯД №973000 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Горіхова, 196, виданий на імя [PERSON]; витребувано земельну ділянку загальною площею 1137,5 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Горіхова, 196 (з яких 1000 кв.м. для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, а 137,5 кв.м. для веденні садівництва), з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] міської ради. Зазначене посилання не заслуговує на увагу суду, оскільки заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 25.04.2014 року скасоване ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.12.2016 року та взагалі не стосується вибуття спірного майна із володіння власника. Посилання позивача на набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 30.04.2015 року у справі №520/1907/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] на обґрунтування вибуття земельної ділянки з володіння позивача не з його волі, помилкове: Зазначеним рішенням суду право власності перейшло до [PERSON] в порядку, встановленому для виконання судових рішень, крім того не від позивача, а від [PERSON] У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню не підлягають. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. На підставі ст.. 41 Конституції України, ст.ст. 256, 257, 258, 261\~267, 388 ЦК України,

Outcome: dismissed