Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , які з середини 2018 року у квартирі не проживають. У добровільному порядку відповідачі з реєстраційного обліку не знімаються, комунальні послуги не сплачують, тому позивач змушений нести додаткові витрати. Відповідачі не є членами сім`ї позивача. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . 1.2. Представник відповідачів подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідачі не визнають та просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, твердження позивача про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мають право проживати за зареєстрованим місцем проживання, оскільки не є членами його сім`ї та з власної вини не проживають в належній йому квартирі, не відповідає дійсності. Відповідач [PERSON] є сестрою позивача, а [PERSON] є його племінницею, а їх не проживання за місцем реєстрації є наслідком умисних дій Позивача. Згідно ордеру №143, виданого на підставі рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №330 від 11.05.1979 року, спірна квартира була надана для заселення та проживання в ній рідному батьку [PERSON] - [PERSON] , разом з нею (на той час [PERSON] ) та його дружиною [PERSON] (на той час [PERSON] ). Позивач народився в 1982 році у [PERSON] від іншого шлюбу та не має жодних родинних стосунків до [PERSON] . У 1997 році вказана квартира була приватизована та передана у приватну спільну сумісну власність [PERSON] та позивачу. [PERSON] участі у приватизації не брала, оскільки з 1985 року її місце проживання було зареєстровано за іншою адресою, спочатку - у зв`язку із навчанням, а потім - з одруженням. В 2002 році після розірвання шлюбу, [PERSON] разом з [PERSON] переїхали жити до квартири за адресою [ADDRESS] , де за згодою позивача та [PERSON] було зареєстровано їх місце проживання. З того часу [PERSON] постійно мешкала у спірній квартирі, а з 2012 року, після одруження, разом з нею почав мешкати і її чоловік. До кінця 2018 року [PERSON] разом з чоловіком за власні кошти систематично робили поліпшення умов проживання, поточні ремонти, сплачували кошти за надані комунальні послуги. В свою чергу [PERSON] , працюючи за межами України, мешкала за цією адресою лише коли поверталась додому, і хоча її проживання носило мінливий характер вона ніколи не була відсутня більше одного року. Позивач теж працював за межами України, а тому систематично виїжджав до іншої країни. У 2018 року позивач в ультимативній формі почав вимагати від відповідачів залишити займану ними спірну квартиру та знятись з реєстрації місця проживання за цією адресою. У зв`язку з тим, що до теперішнього часу [PERSON] вчасно сплачувала кошти за надані комунальні послуги, робила поточний ремонт в квартирі та поліпшувала умови проживання в ній та й загалом вважала її своєю домівкою, остання відповіла відмовою. Відмовила позивачу і [PERSON] , оскільки іншого житла де вона може мешкати та зареєструвати місце проживання у неї немає. Проте, одразу після смерті [INFO] [PERSON] , позивач, ще не успадкувавши її частку та не будучи одноосібним власником квартири, почав вчиняти дії, які унеможливили доступ відповідачів до квартири та нормального проживання в ній, чим змусив [PERSON] забрати з квартири власні речі та речі своєї матері [PERSON] . Після цього, в травні 2019 року позивач без відома та згоди відповідачів, які на той час не були визнані особами, що втратили право проживання у спірній квартирі, змінив замок на вхідних дверях. Пізніше, 23.01.2020 позивач подав заяву на відключення спірної квартири від енергопостачання без права повторного підключення до енергомережі без його згоди (рахунок №0718-047 від 10.09.2020). Отже, твердження позивача про те, що відповідачі не проживають за вказаною адресою за власним бажанням не відповідає дійсності, оскільки створені ним умови унеможливили їх нормальне проживання у спірній квартирі. Таким чином, причини з яких відповідачі не мешкають за місцем своєї реєстрації, є поважними. Дії [PERSON] , які спрямовані на умисне створення перешкод [PERSON] та [PERSON] на вільний доступ до їх житла, а також створення умов, що призвели до неможливості проживання в ньому, мають трактуватись як втручання в їх приватне життя, що є недопустимим, як з позиції національного законодавства України так і з позиції норм міжнародного права. Разом з тим, твердження [PERSON] , що факт реєстрації відповідачів створює для нього негативні наслідки у вигляді сплати надмірних коштів за надані комунальні послуги не відповідає дійсності, оскільки після смерті [PERSON] та примусового виселення [PERSON] та [PERSON] , він їх не сплачує. 1.3. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідачі ніколи не були членами сім`ї позивача. Відповідачі перестали мешкати у спірній квартирі з середини 2018 року, а позивач оформив спадщину після смерті матері лише 21.01.2020. Після оформлення прав на спадщину позивач намагався потрапити до квартири, але не зміг внаслідок заміни дверних замків відповідачами, у зв`язку із чим позивач звернувся до поліції. Позивач також звернувся до комунальних установ та попросив у зв`язку із виїздом за кордон припинити постачання комунальних послуг. 1.4. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги з тих підстав, які викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, які викладені у відзиві. Під час допиту за правилами допиту свідків відповідач [PERSON] пояснила, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом з чоловіком та матір`ю. Інший відповідач [PERSON] є її матір`ю, а позивач [PERSON] є її дядею, тобто братом її матері. У спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , вона, [PERSON] , проживала з 2000 року, а її мати проживала у спірній квартирі з дитинства. У вересні 2018 року вона, [PERSON] , та її чоловік добровільно переїхали жити на орендовану квартиру, адже у спірній квартирі було забагато мешканців. У квітні 2019 року [PERSON] поїхала працювати у Чехію, а коли повернулася через 3 місяці до спірної квартири, то не змогла потрапити до квартири. Зараз [PERSON] проживає з нею, [PERSON] , та її чоловіком на орендованій квартирі. [PERSON] не є заміжньою з 2000 року. У спірній квартирі відключені всі комунальні послуги. З травня 2019 року вона, [PERSON] , та її мати не можуть потрапити до спірної квартири у зв`язку із зміною замків на вхідних дверях. Позивач [PERSON] ніколи не жив у спірній квартирі. До 2002 року позивач жив разом з відповідачами за іншою адресою, проте у 2002 році позивач поїхав за кордон і з тих пір не жив з відповідачами. Інший колишній співвласник спірної квартири [PERSON] проживала з 1990-х років до січня 2018 року в селі Нова Краснянка Кремінського району Луганської області. З січня до жовтня 2018 року [PERSON] проживала у спірній квартирі з нею, [PERSON] , та її чоловіком. З листопада 2018 року та до часу смерті в квітні 2019 року [PERSON] знову проживала в селі Нова Краснянка Кремінського району Луганської області разом з цивільним чоловіком. Під час допиту за правилами допиту свідків відповідач [PERSON] пояснила, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка орендується її донькою та чоловіком доньки. Інший відповідач [PERSON] є її донькою, а позивач [PERSON] є її рідним братом по матері. Її мати [PERSON] та батько проживали у спірній квартирі, ще в 1979 році батько отримав ордер на квартиру. В 2000 році вона, після періоду відсутності у спірній квартирі, повернулася до неї після розлучення із своїм чоловіком та проживала у спірній квартирі до квітня 2019 року. В квітні 2019 року вона в черговий раз поїхала до Чехії, а коли повернулася в липні 2019 року, то донька повідомила їй, що у квартиру потрапити неможливо у зв`язку із заміною замків. Крім того, у спірній квартирі було відключене електропостачання. В поліцію вона не зверталася з приводу неможливості потрапити до спірної квартири. Вона має бажання проживати у спірній квартирі, але була вимушена з липня 2019 року проживати разом з донькою та її чоловіком в орендованій квартирі. У неї немає іншого житла. Її брат, який є позивачем та теперішнім власником квартири, з 2002 року переважно проживає за кордоном, у 2009 році брат одружився та проживає в Чехії з дружиною та дитиною. Позивач казав її доньці по телефону, що він замінив замки у спірній квартирі. З вересня 2018 року її донька та чоловік її доньки проживають в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Згідно з копією ордеру №143 «н», виданого Сєвєродонецькою міською радою 17.05.1979 на підставі рішення виконкому №330 від 11.05.1979, [PERSON] разом з сім`єю, яка складається з 3 осіб, надано право на зайняття квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , його дружина [PERSON] та його донька [PERSON] . З 21.01.2020 квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.02.1997, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 21.01.2020 приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №158600808 від 06.03.2019. Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання № 3417 та № 3423 від 20.03.2020 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . 2.2. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.07.1972 вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 20.03.1996 Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] , [INFO] , з 03.10.1981 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, на сторінці № 10 у паспорті міститься штамп Відділу ЗАГС м. Сєвєродонецька Луганської області, з якого вбачається, що 04.09.1981 Скорик зареєструвала шлюб з [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.08.1986 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.08.1986, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №821. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.10.1987 вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.09.2012 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.09.2012, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №397. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 05.09.2012 [PERSON] , [INFO] , змінила своє ім`я, про що складено відповідний актовий запис № 34. Прізвище, власне ім`я та по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї №5100, виданої Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради 27.09.2018, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована у періоди з 1979 по 1985 роки та з 22.08.2002 по теперішній час. 2.3. З копії\~розрахунку заборгованості\~за житлово-комунальні\~послуги (квартплата)\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~вбачається,\~що станом\~на 10.06.2020\~існує заборгованість\~в сумі\~3939,19\~грн. Відповідно до копії відомостей з ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» за адресою: [ADDRESS] , 23.01.2020 за вх. №231 надійшла заява власника про відключення електропостачання. Також, міститься примітка: без власника електропостачання не підключати. 2.4. Спір між сторонами виник з приводу того, чи є (чи були) відповідачі членами сім`ї позивача та чи створював позивач перешкоди у користуванні відповідачами спірною квартирою, а також чи існують підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою. 3. Релевантні джерела права 3.1. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 3.2. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 8 вищевказаної Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. 3.3. Згідно із ч. 1 ст. 319, ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В силу ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із частиною 2 статті 406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. 3.4. У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року по справі № 686/11782/17-ц викладено висновок про те, що аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Суд зазначає, що одним з основних аргументів відповідачів проти позову є те, що вони є членами сім`ї позивача і мають право на користування спірним житлом згідно із статтею 405 Цивільного кодексу України. На думку суду, вказаний аргумент є повністю необґрунтованим з огляду на таке. Членами сім`ї є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, ведуть спільне господарство. Родинний зв`язок осіб сам по собі не свідчить про те, що особи є членами сім`ї один одного. При цьому, норми статті 405 Цивільного кодексу України щодо права користування житлом розповсюджуються лише на тих членів сім`ї власника житла, які проживають разом з власником. Згідно із показаннями відповідача [PERSON] , яка була допитана за правилами допиту свідків, позивач ніколи не проживав у спірній квартирі, до 2002 року позивач та відповідачі проживали у іншій квартирі, а з 2002 року позивач перестав жити однією сім`єю з відповідачами. Інший відповідач [PERSON] , яка також була допитана за правилами допиту свідків, вказала, що позивач проживав з відповідачами з 2000 по 2002 рік саме у спірній квартирі. Тобто, показання відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] суттєво відрізняються. Крім того, на думку суду, одних лише показань відповідачів, які зацікавлені у результаті розгляду справи, недостатньо для достовірного підтвердження факту проживання певних осіб однією сім`єю в певний період. Отже, відповідачами не було надано достовірних та достатніх доказів того, що вони були членами сім`ї позивача, які проживали з позивачем у належній йому квартирі та вели з ним спільне господарство саме у спірній квартирі. Також, відповідачами, окрім їх власних показань, не було надано достовірних та достатніх доказів того, що вони намагалися потрапити у спірну квартиру після квітня 2019 року, коли з квартири виїхала відповідач [PERSON] , і у них були наявні перешкоди у потраплянні до квартири. Крім того, навіть з показань відповідачів вбачається, що щонайменше з 2002 року відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, а з 2009 року у позивача наявна своя сім`я, з якою він проживає в іноземній державі. Більш того, відповідач [PERSON] повідомила суду, що вона та її чоловік добровільно припинили проживання у спірній квартирі з вересня 2018 року, адже вони вирішили переїхати жити на орендовану квартиру. 4.2. Вищенаведені обставини, а також наявність у відповідачів реєстрації місця проживання в квартирі позивача, що зумовлює додаткові нарахування оплати за комунальні послуги, свідчать про існування перешкод у здійсненні позивачем повноцінного права користування та розпорядження спірною квартирою. При цьому, позбавлення відповідачів права користування спірною квартирою: 1) відповідає закону, а саме нормам Цивільного кодексу України щодо розпорядження та користування власником своїм майном на власний розсуд та щодо припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення; 2) є необхідним у демократичному суспільстві з метою захисту прав власника та недопущення безпідставного обмеження права власності; 3) є пропорційним, адже відповідачі не є членами сім`ї позивача щонайменше з 2002 року, не надали достатніх доказів проживання з ним у спірній квартирі в якості членів сім`ї, більше ніж протягом півтора років проживають у іншій орендованій квартирі, не вчиняють будь-яких дій, які б свідчили про наявність у них інтересу до вселення у спірну квартиру та до відновлення постачання комунальних послуг до спірної квартири (не ведуть листування із власником квартири, не звертаються до правоохоронних органів або комунальних установ тощо), у зв`язку із чим позбавлення їх права користування спірною квартирою не призведе до їх виселення. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові по справі № 754/613/18-ц від 15.01.2020 не підлягають застосуванню в цій справі, адже обставини у справі № 754/613/18-ц суттєво відрізняються від обставин цієї справи. Суд повторює, що за обставинами цієї справи відповідачі протягом тривалого часу не проживають у спірній квартирі і позбавлення їх права користування спірною квартирою не призведе до їх виселення. 4.3. Підсумовуючи\~викладене суд\~зазначає,\~що позовні\~вимоги[PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №0.0.1607149395.2 від 06.02.2020 про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. та квитанцією №0.0.1644467373.1 від 11.03.2020 про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Таким чином, з урахуванням задоволення вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 840 грн. 80 коп. з кожного відповідача.

Outcome: approved