Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

21.03.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом до ТОВ «СМАРТБІЗНЕС» (далі відповідач), мотивуючи свої вимоги наступним. 15 березня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений попередній договір купівлі продажу транспортного засобу № 0009, за яким сторони зобовязались у встановлений строк укласти договір купівлі продажу транспортного засобу марки МТЗ, модель 892, 2013 року випуску на умовах попереднього договору. Згідно пункту 1.5 попереднього договору сторони зобовязались укласти основний договір 20 березня 2018 року за умови повного виконання позивачем пункту 2.1 попереднього договору. Якщо станом на дату укладення основного договору (20.03.2018 р.) транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначають, що основний договір буде укладений на пятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобовязується повідомити позивача у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року. На виконання умов пункту 2.1 попереднього договору від 15.03.2018 року позивач здійснив оплату авансу відповідачу в сумі 30000 грн. 20 коп. Станом на 20.03.2018 року основний договір між позивачем та відповідачем укладений не був, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу від відповідача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись, що свідчить про припинення зобовязань, встановлених попереднім договором. З огляду на вказане, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 30000, 20 грн. безпідставно набутих грошових коштів. Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов, а отже суд розглядає справу за наявними матеріалами справи. Зясувавши обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Судом на підставі копії попереднього договору купівлі продажу транспортного засобу встановлено, що 01 березня 2018 року [PERSON] та ТОВ «СМАРТБІЗНЕС» було укладено попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу № 0009, за яким сторони зобовязались у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу (надалі - основний договір) - автомобіля марки МТЗ, модель 892, 2013 року випуску (пункти 1.1-1.2. попереднього договору) /а.с. 6-8/. Згідно пункту 1.5 попереднього договору сторони зобовязались укласти основний договір у строк до 20 березня 2018 року за умови повного виконання позивачем пункту 2.1. попереднього договору. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 30 000, 20 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за основним договором, а при оформленні основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем буде зменшена на суму, сплачену за цим попереднім договором. На виконання умов пункту 2.1. попереднього договору, 15.03.2018 року позивач здійснив оплату авансу відповідачу в сумі 30 000 грн. 20 коп. що підтверджується копією квитанції ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 15.03.2018 року /а.с. 9/. Згідно абз. 1, 4 ч. 1, ч. ч. 2, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Як вбачається з позовної заяви, станом на передбачену попереднім договором дату укладення основного договору, а саме 20 березня 2018 року, основний договір між позивачем і відповідачем укладений не був, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу на адресу позивача від відповідача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись, що з огляду на норми частини третьої статті 635 ЦК України, свідчить про припинення зобовязання, встановленого попереднім договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Враховуючи те, що зобовязання між позивачем і відповідачем за попереднім договором припинились на підставі частини третьої статті 635 ЦК України, грошові кошти в сумі 30000 грн. 20 коп., сплачені позивачем на користь відповідача за попереднім договором, з огляду на положення статті 1212 ЦК України, є такими, що набуті без достатньої правової підстави (є безпідставно набутим майном), а отже підлягають поверненню позивачу. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не повернув безпідставно набуті грошові кошти, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що згідно Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8 липня 2011 року відповідач не звільнений від сплати судового збору, то з відповідача в дохід держави належить стягнути 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що згідно статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-19 від 07 грудня 2017 року становить 704 грн. 80 коп. З огляду на викладене, на підставі ст.ст.16, 635, 1212 ЦК України,

Outcome: approved