Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

10 березня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач з врахуванням заяви про збільшення розміру заявлених вимог просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 112 000,00 грн., індекс інфляції за період з 01 листопада 2012 року по 23 червня 2015 року в сумі 28 672,00 грн., 3% річних за період з 01 листопада 2012 року по 23 червня 2015 року в сумі 8 680,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.10.2012 року позивач надав відповідачу позику в розмірі 112 000,00 гривень строком до 31 жовтня 2012 року, що підтверджується розпискою. Однак до теперішнього часу відповідач кошти не повернув, на вимогу про повернення коштів не відреагував. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь кошти надані за розпискою та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України три відсотки річних та індекс інфляції. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг гроші в сумі 112 000,00 грн. строком до 31.10.2012 року та зобов'язувався повернути за першою вимогою, що підтверджується відповідною розпискою. 08.12.2014 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів, отриманих за розпискою. У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено в судовому засіданні позивачем було надано відповідачу грошові кошти в розмірі 112 000,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання перед позивачем. Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів на підтвердження належного виконання зобов'язань в частині повернення коштів суду не надав, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 112 000,00 грн. Частина 2 статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як зобов'язання відповідача перед позивачем є грошовими, відповідач прострочив виконання зобов'язання, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних та індекс інфляції на суму заборгованості в розмірі 112 000,00 грн., що становить 3% річних - 8 680,00 грн. та індекс інфляції - 28 672,00 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення: кошти за договором позики в сумі 112 000 (сто дванадцять тисяч) гривень 00 копійок, три відсотки річних в сумі 8 680 (вісім тисяч шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, інфляційну складову боргу в сумі 28 672 (двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят дві) гривни 00 копійок. На підставі статті 88 ЦПК України визначено, що стороні на користь якої постановлено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати.

Outcome: partial