Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

12.02.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із позовом до [PERSON], [PERSON] «про стягнення заборгованості за кредитним договором », в якому просить: - стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № ML-308/084/2008 від 11.квітня 2008 року в розмірі 68712,59 доларів США, що еквівалентно 1703534 гривень 10 копійок; - стягнути солідарно з [PERSON] В,П., [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого Банком судового збору в розмірі 25553 гривень 01 копійок. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 квітня 2010 року [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» уклали кредитний договір № МL-308/084/2008 , позивач надав кошти у розмірі 64633,60 Доларів США на термін до 11 квітня 2028 року, відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 квітня 2008 року банк уклав зі [PERSON] договір поруки, за умовами якого той відповідав перед банком за порушення мною зобов'язань за основним договором. Згідно з умовами Договору факторингу від 29 квітня 2013 року банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором, укладеним між мною та ПАТ «ОТП Банк». Згідно з умовами Договору факторингу від 29.04.2013 року банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором, укладеним між мною та ПАТ «ОТП Банк». Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Позивача перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідачів. А отже, у відповідності ст. 37 Цивільного процесуального кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк». Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав Відповідачу-1 кредит на загальну суму 64633,60 доларів США терміном по 11 квітня 2028 року (пункт 2 Частини 1 Кредитного договору). Кредит був виданий Відповідачу-1 за умови сплати ним Банку процентів за користування грошовими коштами в розмірі плаваючої процентної ставки у розмірі суми фіксованого відсотку у розмірі 5,25% річних та РГОК (пункт 3 Частини 1 Кредитного договору). РГОК - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. 11 серпня 2009 року було укладено Додатковий договір до Кредитного договору (далі -«Додатковий договір-1»). Згідно з умовами цієї угоди сторони домовились, що на період з 11 серпня 2009 року по 11 грудня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 6,5% річних, на період з 11 грудня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань буде використовуватись плаваюча процентна ставка у сумі фіксованого відсотку у розмірі 5,64% річних та РГОК. 11 січня 2010 року було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору (далі -«Додатковий договір-2»). Згідно положень пункту 2.1.1. Додаткового договору-2 було погоджено на період з 20 січня 2010 року до 20 квітня 2010 року встановити фіксовану процентну ставку у розмірі 6,5% річних, з 20 квітня 2010 року до 20 жовтня 2010 року встановити процентну ставку в розмірі 13,5% річних; на період з 20 жовтня 2010 до повного виконання боргових зобов'язань використовувати плаваючу процентну ставку у розмірі фіксованого відсотка у розмірі 6% річних та РГОК. Посилаючись на ст. 509, ст. 525, ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 536, ст. 1049, ст. 1054 ЦК України, позивач стверджує, що відповідач всупереч умовам Кредитного договору не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором в обумовленому порядку, порушує графік повернення кредитних коштів, в звязку з чим існує заборгованість за кредитним договором у сумі 68 712 (шістдесят вісім тисяч сімсот дванадцять) доларів США 59 центів , що еквівалентно 1 703 534 (однин мільйон сімсот три тисячі пятсот тридцять чотири ) гривні 10 копійок , що складається зокрема: - 63 962 (шістдесят три тисячі девятсот шістдесят два ) доларів США 29 центів, що еквівалентно 1 585 625 (один мільйон пятсот вісімдесят пять тисяч шістсот двадцять пять ) гривень 16 копійок - заборгованість за тілом кредиту; - 4 750 (чотири тисячі сімсот пятдесят ) доларів США 30 центів, що еквівалентно 117 759 (сто сімнадцять тисяч сімсот пятдесят девять ) гривень 94 копійки - заборгованість за відсотками за користування кредитом . Відповідно до ст. 610, ст. 612 ЦК України, забезпеченням виконання зобов'язань Позичальника перед Банком є Договір поруки №8К-308/083/2008 від 11 квітня 2008 року (далі - «Договір поруки»), укладений між Банком та [PERSON] (далі - «Відповідач-2», «Поручитель»). Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Договору поруки, Поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання Позичальником його боргових зобов'язань перед Банком за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та Позичальник відповідають як солідарні боржники. Згідно пунктів 2.1., 2.2. Договору поруки, викладено суть і строк забезпечених договором кредитних зобов'язань. Згідно п. 2.3. Договору поруки, Поручитель підтверджує, що від ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до пункту 4.1. Договору поруки, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Згідно пункту 3 Додаткового договору №1 від 05 березня 2009 року, в разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються їх в повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до Договору поруки. На підставі вищевикладеного та враховуючи ті обставини, що у відповідності до положень Цивільного кодексу України (статті 546-548, 553) порука має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання і вимоги Кредитора до Відповідача-1 за кредитним договором та до Поручителя за договором поруки пов'язані між собою єдиною підставою виникнення (порушення Відповідачем-1 своїх грошових зобов'язань перед Банком за кредитним договором), то Кредитор обґрунтовано має право одночасно пред'явити позовні вимоги до Відповідача-1 та Відповідача-2 з метою погашення заборгованості Відповідача-1 перед Банком за кредитним договором, в тому числі - і за рахунок грошових коштів Поручителя, і відповідно зазначені позовні вимоги підлягають розгляду судом в рамках провадження у одній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 1 ст. 113 Цивільного процесуального кодексу України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. В судове засідання представник позивача не прибув, будучи сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, подав заяву про проведення судового розгляду без участі Позивача та підтримання позовних вимог у повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 95). Відповідач [PERSON] позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не визнала та надала заперечення (а.с. 78-80), згідно до яких зазначила, що вона 11.04.2008 року уклала з ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір, за умовами якого банк надав їй споживчий кредит в розмірі 64 633,60 доларів США з кінцевим терміном повернення до 11.04.2028 року. Кредит надавався шляхом видачі одного траншу в розмірі кредиту зі сплатою процентів, розмір яких складається з фіксованого процента в розмірі 5,25 % річних + РГОК (процентна ставка за строковими - депозитами фізичних осіб, що розміщені в. банку на строк 366 днів, у валюті, тотожній валюті кредиту з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору, яка залежно від зміни вартості кредитних ресурсів банку може ним збільшуватися або зменшуватися в порядку, передбаченому кредитним договором). Положеннями підпункту 1.9.1. цього договору був встановлений порядок дострокового виконання позичальником боргових зобов'язань за ініціативою банку, відповідно до якого банк мав право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором 11.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № 5К-308/083/2008, за умовами якого той поручився солідарно відповідати за виконання мною зобов'язань за кредитним договором (пункти 1.1, 1.2 договору поруки). 11.01.2010 року вона уклала з банком Додатковий договір № 1 до кредитного договору, яким були внесені зміни та доповнення до кредитного договору, зокрема, Графік платежів було викладено в новій редакції (додаток № 1 до додаткового договору), узгоджений порядок нарахування процентів, повернення відповідної частини кредиту та дострокового виконання боргових зобов'язань за ініціативою банку тощо. В пункті 2.1.2. Додаткового договору № 1 передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються у день сплати процентів, що визначається у Графіку платежів (додаток № 1) на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачиваються позичальником відповідно до умов п. 2.1.2.1. цього додаткового договору та інших положень кредитного договору. Підпунктом 2.1.2.1. Додаткового договору № 1 встановлено, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом сплати ауітетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що зазначені у Графіку платежів, який є невід'ємною частиною цього додаткового договору (додаток № 1) та шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Пунктом 3.1. Додаткового договору № 1 визначено, що у випадку виникнення розбіжностей між положеннями кредитного договору та цього додаткового договору, положення додаткового договору підлягають пріоритетному застосуванню, якщо інше не передбачено умовами цього додаткового договору. 29.04.2013 року, на підставі Договору факторингу, ПАТ «ОТП Банк» продало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, в тому числі й кредитний договір № МГ-308/084/2008 від 11.04.2008 року з забезпечувальними договорами, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло всі права вимоги за цими кредитними договорами, включаючи права вимоги до боржників щодо сплати суми санкцій. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача перешли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги за Кредитним договором та забезпечувальними договорами до нього. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення за невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За приписами статей 6, 627, 628 та 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У положеннях підпункту 2.1.3.1. Додаткового договору № 1 до кредитного договору сторони встановили порядок дострокового виконання боргових зобов'язань за ініціативою банку домовившись, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад ЗО (тридцять) календарних днів (надалі - «строк дії прострочки») дата остаточного повернення кредиту переноситься на останній календарний день строку дії прострочки, при цьому банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов'язань у повному розмірі (надалі - «вимога»), а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору, та отримав вимогу банку, в зв'язку з чим позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному розмірі протягом 1 (одного) банківського дня починаючи з наступного дня після спливу строку дії прострочки (надалі - «строк виконання боргових зобов'язань у повному розмірі»). В застереженні до цього пункту Додаткового договору № 1 зазначено, що позичальник висловив цілковиту згоду з викладеним порядком виконання боргових зобов'язань за ініціативою банку, в т. ч. достроковим, та окремими елементами цього порядку. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в Додатковому договорі № 1 питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Останній платіж на погашення кредиту мною здійснено 2 листопада 2012 року, наступний платіж згідно Графіку платежів повинен був відбутися 20 листопада 2012 року, а тому за підпунктом 2.1.3.1. Додаткового договору № 1 строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 30 днів, тобто з 21 грудня 2012 року. Належним доказом проведення останнього платежу на погашення кредиту саме 2 листопада 2012 року є долучений позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором № МL-308/084/2008 від 11.04.2008 року станом на 02.02.2016 року. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 21 грудня 2012 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із зазначеним позовом лише 12 лютого 2016 року, тобто зі спливом трьохрічного строку позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до частині другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право на дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплату процентів за його користування, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та підпункту 2.1.3.1. Додаткового договору № 1 змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя - протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту (з 21 грудня 2012 року), однак позовна заява подана до суду лише у лютому 2016 року, тобто після спливу строків позовної давності. Викладене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України сформульованих в постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2875цс15 та від 29 червня 2016 року у справі № 6-1188цс16. В силу положень статті 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Частина четверта статті 267 ЦК України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За таких обставин підстави для задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відсутні, так як пред'явивши вимогу до боржника і поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та процентів за його користування, первісний кредитор (ПАТ «ОТП Банк») змінив строк виконання зобов'язання, а тому змінився і строк звернення до суду його правонаступника - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Доказів, які б підтверджували побіжність причин пропуску процесуальних строків для звернення до суду з позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надало, як не надало будь-яких доказів, які б свідчили про домовленість сторін про збільшення позовної давності. Окрім того, відповідно до пункту 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Outcome: dismissed