Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

11 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 08 жовтня 1998 року. В обґрунтування позову вказувала, що сімейне життя між сторонами не склалося, одруження виявилось невдалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. Вказала, що спору щодо місця проживання спільної дитини не має, шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2011 року . В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності та залишити їй прізвище, яка вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі статті 224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 08 жовтня 1998 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, про що зроблено актовий запис №15 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO].(а.с.4) Зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо місця проживання дитини та розподілу сумісного майна подружжя сторони не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем надано заяву про залишення їй прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до статті 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Outcome: approved