Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

12.11.2019 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що 12 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого останньому була надана позика в сумі 221 615,80 грн. з кінцевим терміном повернення позики 12.07.2019 року. Свій обов`язок позивач виконав, однак відповідач свої зобов`язання не виконав, не сплативши жодного платежу. Також, підписавши договір відповідач прийняв на себе зобов`язання у разі несвоєчасного повернення позики (її чергової частини за графіком) сплатити позивачу неустойку у розмірі 3 відсотків за кожен календарний день існування простроченої заборгованості, а також відповідач зобов`язаний сплатити у відповідності до ст. 625 ЦК України та пункту 4.4. Договору 50% річних від простроченої суми заборгованості. Станом на 13.11.2019 року загальна заборгованість за договором позики становить 1 115 840,98 грн. та складається з: позики - 221 615,80 грн., пені - 855 174,98 грн., 50% річних - 39050,20 грн. В частині стягнення пені, розуміючи що розмір пені досить великий, позивач зменшує її на 50%, яку пред`являє до стягнення, а саме 427 587,49 грн. Таким чином, просить стягнути з відповідача суму 688 253,49 грн., яка складається з заборгованості по поверненню позики - 221 615,80 грн., пені 427 587,49 грн., заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України 39050,20 грн. Ухвалою суду від 18.11.2019 року вказана позовна заява залишена без руху у зв`язку з тим, що подана з порушенням ст.ст. 175, 177 ЦПК України. 21.11.2019 року позивачем виконані вимоги ухвали про що надана відповідна заява. 26.12.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 14 січня 2020 року постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - 1/4 частину квартири, що належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1510954848101. Заборонено [PERSON] та будь-яким уповноваженим ним особам, до вирішення справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, здійснювати будь-які дії, направлені на розпорядження квартирою за адресою: [ADDRESS] , відчуження іншим особам, укладання відносно квартири будь-яких правочинів в тому числі передачі в оренду. 15 червня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 22 липня 2020 року до суду надійшла заява позивача про встановлення розміру судових витрат, в якій він повідомляє суд, що сторона позивача надасть суду протягом 5 днів після ухвалення рішення суду докази (документи) про розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що позивачу на даному етапі не відомо скільки часу та судових засідань буде тривати розгляд справи, а тому не можливо встановити точний розмір судових витрат. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позову. Просив позов задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про день та час судового засідання повідомлялися належним чином, відзиву не подали. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 12 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого Позикодавець ( [PERSON] ) передає Позичальнику ( [PERSON] ) грошові кошти в сумі 221615,80 грн., що за курсом НБУ (1 долар США=26,83 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 8260,00 доларів США, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк і за графіком відповідно до цього Договору. Кінцевий строк погашення позики - 12.07.2019 року включно. Згідно розписки, 12.04.2019 р. [PERSON] отримав 12.04.2019 року грошову позику від [PERSON] у сумі 221615,80 грн. і зобов`язався повернути цю суму [PERSON] до 12.07.2019 включно. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). [PERSON] зобов`язань не виконав - грошові кошти не повернув. Статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України) Пунктом 4.3. Договору позики передбачено, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 3 відсотків від суми заборгованості за позикою за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Окрім цього, згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно п. 4.4 Договору позики, у разі несвоєчасного повернення Позичальником позики він в порядку статті 625 Цивільного кодексу України зобов`язаний сплатити 50 відсотків річних, в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, а також сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 13.11.2019 становить 1 115 840,98 грн. та складається з наступного: заборгованість по поверненню позики - 221 615,80 грн.; пеня за порушення термінів повернення позики з 13.05.2019 по 13.11.2019 - 855 174,98 грн.; 50 процентів річних за період з 13.05.2019 по 13.11.2019 - 39 050,20 грн. В частині стягнення пені, позивач заявляє до стягнення суму 427 587,49 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості складає 688 253,49 грн. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані докази в сукупності, суд встановив, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, та враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, наявні правові підстави для стягнення заборгованості у розмірі, визначеному позивачем. Розглядаючи розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6882,53 грн., тому враховуючи що позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 6882,53 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що у зв`язку з тим, що позивачем зроблено заяву про надання доказів розміру судових витрат після ухвалення рішення, на підставі ч. 2 ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати слід призначити судове засідання та встановити строк для подання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved