Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

11.01.2021 р. позивач ФОП [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з вини відповідач 09.01.2020 р. в м. Києві о 13 год. 15 хв. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Джилі СК» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (відповідача), та автомобіля «Ауді А6» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] було завдано матеріальних збитків, згідно рахунку-фактури № АВ-К-0000000000011 від 14.01.2020 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ауді А6» склала - 8 255,60 грн. Факт ДТП 09.01.2020 р. був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 2001466-1 від 17.01.2020 р. За заявою [PERSON] та виконуючи взяті на себе зобоязання по Договору добровільного страхування наземного транспорту, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст, 993 ЦКУ, співробітниками ПрАТ СК «Вусо» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на корристь потерпілого в сумі 8 255,60 грн. Відповідальність винуватця (відповідача) була забезпечена договором (ГО) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5885365 на момент ДТП в ТДВ СК «Альфа-Гарант». ТТДВ СК «Альфа Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «Вусо» в межах ліміту передбаченого ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів» в розмірі 5 296,48 грн., позивач змушений був звернутись до суду із даним позовом про стягнення з [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика за полісом, що склала 2 959,12 грн. Ухвалою від 19.01.2021р. було відкрито провадження у названій справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у відповідності до ст.274 ЦПК України. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача до суду не надходили. За даний обставин, суд вважав за можливе прийняти рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано до суду заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з вини відповідача 09.01.2020 р. в м. Києві о 13 год. 15 хв. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Джилі СК» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (відповідача), та автомобіля «Ауді А6» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] було завдано матеріальних збитків. Факт ДТП 09.01.2020 р. був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 2001466-1 від 17.01.2020 р. За заявою [PERSON] та виконуючи взяті на себе зобоязання по Договору добровільного страхування наземного транспорту, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст, 993 ЦКУ, співробітниками ПрАТ СК «Вусо» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на корристь потерпілого в сумі 8 255,60 грн. Відповідальність винуватця (відповідача) була забезпечена договором (ГО) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5885365 на момент ДТП в ТДВ СК «Альфа-Гарант». ТТДВ СК «Альфа Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «Вусо» в межах ліміту передбаченого ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів» в розмірі 5 296,48 грн., позивач змушений був звернутись до суду із даним позовом про стягнення з [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика за полісом, що склала 2 959,12 грн. З Постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 12.03.2020 р. вбачається, що [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 5). Відповідно до рахунку-фактури № АВ-К-0000000000011 від 14.01.2020 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ауді А6» склала - 8 255,60 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням складає 2 959,12 грн., яку повинен відшкодувати [PERSON] .. Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, завданої нею іншій особі, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача ( ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на викладене підлягає стягненню із відповідача на користь позивача сума судового збору у розмірі 840,00 грн, сплаченого відповідно до квитанції № ЕЕ5Т-9ХМР-АРС6-НР25 від 24 грудня 2020 року. За таких обставин, оскільки при розгляді справи судом було встановлено, що через порушення відповідачем ПДР України сталася ДТП, внаслідок якої застрахований транспортний засіб «Ауді А6», д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, що встановлено згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 12.03.2020 р., а також беручи до уваги ту обставину, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування, до нього перейшло право вимоги, яке має до особи, відповідальної за завдання збитків, тобто до відповідача, а тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial