Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

11.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, що не було відведено. За змістом позову позивач вказав, що з 1984 року його батько працював майстром підприємства «Лубнитеплоенерго» в Оржицькій котельні в [ADDRESS]. У [INFO] батько помер. Після його смерті на даному підприємстві став працювати позивач. За час роботи на даному підприємстві батько самовільно та за спільні кошти з позивачем розпочав будівництво прибудови до приміщення котельні, яку мав намір використовувати для власних потреб. Після смерті батька та до 2000 року будівництво було закінчено, площа прибудови склала 131,75 м.кв. При будівництві прибудови проектно-кошторисна документація не виготовлялась, приміщення в експлуатацію не приймалось. 15.05.2009 року приміщення котельні разом із прибудовою було передано на баланс територіальної громади смт.Оржиця згідно акту приймання-передачі. 21.07.2010 року було зареєстровано право власності. Ще раніше 28.04.2009 року земельна ділянка на якій знаходилась котельня була вилучена у ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та стала відноситись до земель запасу Оржицької селищної ради. Маючи намір оформити право власності на прибудову звернувся до Оржицької селищної ради, яка своїм рішенням від 15.02.2010 року № 11 відмовила у задоволенні заяви. Прохає стягнути з Оржицької селищної ради витрати, що були понесені на будівництво прибудови до котельні площею 131, 75 м. кв. в розмірі 52964 грн. 23.05.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до тих же відповідачів та вказала. Що вона мала чоловіка [PERSON], який працював у «Лубнитеплоенерго» майстром та за життя самовільно розпочав будівництво прибудови до приміщення котельні, на будівництво прибудови ним було здійснено закупівлю будівельних матеріалів на суму 1218 грн. [INFO] [PERSON] помер. Окрім аналогічних підстав позову, також вказала, що 06.07.2009 року будівля котельні разом з прибудовою була переведена з балансу Оржицької селищної ради на баланс КП «Оржиця-комунсервіс» Оскільки [PERSON] є спадкоємцем на майно померлого [PERSON], то Оржицька селищна рада має відшкодувати їй витрати на будівництво прибудови на суму 1218 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, вважають, що позивачем надано квитанції, якими підтверджено вартість використаних на будівництво будівельних матеріалів. Свідки, що були допитані в суді підтвердили факт самовільного будівництва добудови котельні батьком та сином [PERSON]. Оскільки будівництво здійснено без дозвільних документів, то позивач вважає, що з відповідача слід стягнути вартість використаних на будівництво матеріалів. Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору також слід задоволити, оскільки дружина [PERSON] є спадкоємцем на права померлого і має право на відшкодування витрат на будівництво. Представник відповідача Оржицької селищної ради позовні вимоги заперечив. У поданій до суду заяві прохає застосувати строки позовної давності, так як з моменту будівництва пройшло багато часу. Також з моменту звернення до Оржицької селищної ради (рішення виконавчого комітету від 15.02.2010 року № 11) з заявою про надання дозволу на визнання права власності на самовільно збудоване приміщення також пройшло вже понад 3 роки. Докази, які позивачі надають суду не підтверджують вартості будівельних матеріалів, які були використані на дане будівництво, також не розмежовано, які саме будівельні матеріали було використано [PERSON], а які позивачем за первісним позовом. Позовні вимоги [PERSON] також заперечують, оскільки вони належним чином не обгрунтовані, оскільки спадкоємець не може претендувати на визнання за ним права власності на майно, яке спадкодавцем було самовільно збудоване. Представник комунального підприємства «Оржиця-комунсервіс» до суду не направив свого представника, своєї позиції щодо змісту позову не вказував. Суд заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши докази, прийшов до слідуючого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до відомостей трудової книжки з 16.12.2003 року працював майстром «Лубнитеплокомуненерго» по 06.05.2009 року. [PERSON] з 06.09.1983 року згідно даних трудової книжки працював майстром «Лубнитеплосеть» до 05.12.1993 року. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Оржицькою селищною радою 05.12.1993 року [PERSON] [INFO] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 18.11.2002 року виданого державним нотаріусом Оржицької державної нотаріальної контори [PERSON] є спадкоємцем на майно померлого [PERSON]. Суду надано копії квитанцій з 1989 року по 1998 рік згідно яких [PERSON] придбавав будівельні матеріали. Оригінали деяких квитанцій містять виправлення дат їх складання. Зі змісту даних квитанцій не зрозуміло куди саме [PERSON] використав цеглу, дерево, цемент, шифер. Згідно звіту про незалежну оцінку об»єкту нерухомого майна «прибудова до котельні» по [ADDRESS] визначено ринкову вартість вказано об»єкту у розмірі 52708 грн. без вказівки з яких будівельних матеріалів збудовано об»єкт. За інформацією відділу Держземагенства в Оржицькому районі № 285 від 27.03.2014 року зазначено, що під нежитловою будівлею по [ADDRESS] земельна ділянка обліковується в забудованих землях, не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів. Рішенням [PERSON] обласної ради від 28.04.2009 року комплекс будівель по адресі [ADDRESS] було передано у комунальну власність територіальної громади смт.Оржиця. Відповідно до акту приймання передачі від 15.05.2009 року вказану нерухомість передано зі спільної власності територіальних громад у комунальну власність територіальної громади смт.Оржиця. Згідно іншого акту приймання-передачі від 06.07.2009 року комплекс будівель та споруд недіючої котельні площею забудови 594 кв. м. за вищевказаною адресою передано з балансу Оржицької селищної ради на баланс КП «Оржиця-комунсервіс». Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.07.2010 року територіальна громада в особі Оржицької селищної ради є власником нежитлової будівлі по [ADDRESS] загальною площею 418,6 кв.м. [PERSON] обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» № 428 від 17.03.2010 року підтверджено, що [PERSON] та у подальшому [PERSON] здійснювали за власні кошти добудову до діючої котельні розміром 15,5 кв.м х 8,5 м. кв. При проведенні інвентаризації вказана прибудова була помилково включена до вказаного акту та у подальшому передана у комунальну власність територіальної громади. Рішенням виконавчого комітету Оржицької селищної ради № 11 від 15.02.2010 року відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на виготовлення та видачу свідоцтва про право власності на частину нежитлового приміщення недіючої котельні, що розташована в смт.Оржиця [ADDRESS]. Згідно показів свідків [PERSON], який на даний час є заступником директора «Лубнитеплоенерго» зазначено, що розпочали добудову будувати у 1992 році після того, як [PERSON] звернувся до підприємства з проханням поліпшити умови роботи, але через відсутність коштів на підприємстві, роботи дозволили [PERSON] проводити за власні кошти. У подальшому виникла необхідність передати на баланс сільської ради вказану будівлю. Прибудову в експлуатацію не вводили. Свідок [PERSON] зазначив, що з 1982 року працював у котельні до 1994 року на посаді зварювальника. Мали погані умови парці і [PERSON] вирішив будувати приміщення. Де кошти брали для цього не знає. Даний майстер приміщення повністю не добудував. Даний свідок на об»єкті виконував внутрішні та зварювальні роботи. Свідок [PERSON] в суді вказав, що коли був майстром [PERSON] почав будувати прибудову до котельні, який за виконання певних робіт на будівництві давав власні кошти, годував. Приміщення будували у 80-90 х роках. Батько збудував «коробку», а син [PERSON] проводив внутрішні роботи. Проналізуваши зібрані по справі докази суд звернувся до слідуючих норм законодавства. Відповідно до ст. 105 ЦК УРСР громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Одержані при знесенні жилого будинку або частини його,господарських і побутових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності громадянина, який провадив самовільне будівництво. Таким чином, законодавством яке має бути застосоване до спірних правовідносин є Цивільний Кодекс УРСР, статтею 105 якого взагалі не передбачено вирішувати питання стягнення вартості будівельних матеріалів та робіт при здійсненні самовільного будівництва. Посилання позивача на норми ст. 376 ЦК України у редакції кодексу який набрав чинності з 2004 року є помилковим та суперечить положенням п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України де вказано, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. За вищевказаних обставин у задоволенні первісного позову слід відмовити через його необґрунтованість нормами матеріального права. Щодо позовних вимог третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] суд звертається до слідуючих положень законодавства. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень передбачено , що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом прийняла спадщину після смерті [PERSON] Згідно копії витратної накладної № 644 від 05.09.1992 року [PERSON] було придбано цемент на суму 66 крб. та згідно накладної від 06.10.1992 року придбано цеглу палену на суму 1152 крб. Вказані копії документів не посвідчені судом через виправлення які вони містять. Враховуючи норми ст. 105 ЦК УРСР не передбачено відшкодування спадкоємцям вартості будівельних матеріалів, які були використані при самовільному будівництві спадкодавцем. Посилання третьої особи у своєму позові на норми ст. 376 та ст. 1218 ЦК України є також помилковим та таким, що суперечить Прикінцевим та Перехідним положенням Цивільного Кодексу України. [PERSON] прийняла спадщину у 2002 році, а отже посилатись на норми ЦК України, який набрав чинності у 2004 році є не обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач та третя особа не довели правомірності своїх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed