Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

10 листопада 2020 року до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшла позовна заява [PERSON] до Стаханівської міської ради Луганської області, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 4-5, 30 ЦПК України, ст. ст.1218, 1223, 1261, 1268 ЦК України, п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України № 2768-Ш від 25.10.2001 року, просила визнати за нею право власності на успадковане майно квартиру [ADDRESS] , яка була набута у приватну власність її чоловіком [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 20 жовтня 1998 року в Стахановській універсальній товарній біржі за реєстраційним номером [NUMBER] , право власності на яку було зареєстровано у Стахановському міському бюро технічної інвентаризації Луганського облінвентарбюро за № 145/9032. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі зі своїм чоловіком [PERSON] з 16 квітня 1999 року, але фактичні шлюбні відносини вони підтримували ще з жовтня 1993 року та з того ж моменту і до смерті чоловіка проживали разом однією сім`єю у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку чоловік [PERSON] придбав у приватну власність шляхом укладення договору купівлі - продажу від 20 жовтня 1998 року в Стахановській універсальній товарній біржі за реєстраційним номером 143. Після набуття цієї квартири у власність [PERSON] був зареєстрований у ній з 17.12.1998 року, а позивач з 03 лютого 2000 року і по теперішній час. Спільних дітей від шлюбу з [PERSON] у позивача немає. [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер у м. Стаханов Луганської області та в той же день був знятий з реєстраційного обліку. З настанням загальновідомих подій на території Луганської та Донецької областей позивач восени 2014 року переїхала до місця проживання своїх родичів у м. Славутич Київської області, де отримала статус особи, переміщеної з тимчасово окупованої території, та була зареєстрована за місцем перебування за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті її чоловіка [PERSON] вона перебувала з ним у шлюбі, проживала та була зареєстрована за однією адресою, а тому нікуди не зверталася з приводу переоформлення на неї квартири в порядку спадкування, оскільки вважала, що прийняла спадщину автоматично. З урахуванням того, що спадкове майно у вигляді квартири знаходиться на території, яка тимчасово не підконтрольна Україні, позивач 22.09.2020 року звернулася з питанням прийняття та подальшого оформлення спадщини до Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області. За її заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] [INFO] року державним нотаріусом Славутицької міської нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа за № 66453103, номер у нотаріуса 82/2020, та в той же день винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що наданий договір купівлі - продажу квартири, посвідчений на універсальній товарній біржі без дотримання вимог ст. ст. 227, 47 ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Враховуючи відмову нотаріуса у прийнятті для оформлення спадщини договору купівлі - продажу квартири від 20.10.1998 року, укладеного на Стахановській універсальній товарній біржі на квартиру, що свідчить про втрату можливості отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач вважає, що має усі підстави для визнання за нею права власності на квартиру на спадкове майно у судовому порядку. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 грудня 2020 року, яка набрала законної сили, цивільну справу №428/9405/20 за позовною заявою [PERSON] до Стаханівської міської ради Луганської області про визнання права власності на успадковане майно передано на розгляд Славутицькому міському суду Київської області. 1 лютого 2021 року вказана цивільна справа надійшла до канцелярії Славутицького міського суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 1 лютого 2021 року для розгляду справи № 428/9405/20 визначено суддю Бабич Н.С. Ухвалою судді від 3 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 3 березня 2021 року. Ухвалою суду від 3 березня 2021 року замінено у справі неналежного відповідача - Стаханівську міську раду Луганської області на належного - Кадіївську територіальну громаду Луганської області в особі Стахановської міської ради Луганської області, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 30 березня 2021 року на підставі п.2 ч.2 ст.198 ЦПК України. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 квітня 2021 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. У поданій заяві позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви та клопотання про відкладення чи проведення судового засідання без участі представника відповідача до суду не надійшло, відзив на позов представником відповідача до суду не подано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Стахановської міської Ради Луганської області 16 квітня 1999 року, актовий запис № 87, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16.04.1999 року, яка долучена до матеріалів справи (а. с.12). 20 жовтня 1998 року на Стахановській універсальній товарній біржі між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку був укладений договір купівлі-продажу квартири, реєстраційний № [NUMBER] , за яким [PERSON] придбав однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30,6 кв. м., житловою площею 14,3 кв.м., яка раніше належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Стахановського нотаріального округу, 20 вересня 1996 року, реєстр № 2525 і зареєстрованого в Стахановському бюро технічної інвентаризації 24 вересня 1996 року за реєстраційним №145/9032 (а. с. 16). Пунктом 9 цього договору передбачено, що на підставі ст.15 Закону України « Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно з реєстраційним посвідченням, виданим Стахановським міським бюро технічної інвентаризації 12 листопада 1998 року, квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 1998 року, зареєстрованого на Стахановській універсальній товарній біржі, реєстраційний № [NUMBER] , записана в реєстрову книгу за №145 за реєстром №9032 ( а. с. 19). Зазначені обставини підтверджуються також довідкою б/н, виданою 12 листопада 1998 року Стахановським міським бюро технічної інвентаризації Луганського облінвентарбюро на ім`я [PERSON] (а. с. 20). Згідно з технічним паспортом на квартиру, копія якого міститься у матеріалах справи, квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві власності за [PERSON] і записана в реєстрову книгу за №145/9032, розташована на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з однієї кімнати, загальною площею 30,6 кв. м., житловою площею 14,3 кв. м. ( а. с. 17-18). Як вбачається з домової книги для прописки громадян, які проживають в квартирі [ADDRESS] , копія якої долучена до матеріалів справи, за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] - з 17 грудня 1998 року по 5 червня 2011 року, [PERSON] - з 3 лютого 2000 року по теперішній час ( а. с. 21-26). Факт реєстрації позивача [PERSON] за вказаною адресою також підтверджується її паспортом серії [NUMBER] , виданим 5 лютого 2000 року Стахановським МВ УМВС України в Луганській області, копія якого міститься у матеріалах справи ( а. с. 8-9). Згідно з довідкою від 25 листопада 2014 року за № 3219000111 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, копія якої долучена до матеріалів справи, [PERSON] , позивач у справі, яка постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , перемістилася 24 листопада 2014 року з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] , де зареєстроване її місце перебування (а.с.10). [INFO] [PERSON] помер у віці 76 років в місті Стаханов Луганської області, Україна, про що 7 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції у Луганській області в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 731 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.13). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 61769938 від 22 вересня 2020 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. 22 вересня 2020 року відкрито спадкову справу за № 66453103, номер у Спадковому реєстрі 82/2020, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ( а. с. 14). Як вбачається з копії постанови державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіної О.О. від 22 вересня 2020 року № 385/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] , позивач у справі, зверталася з відповідною заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 5 червня 2011 року її чоловіка [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , проте державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно у зв`язку з тим, що наданий договір купівлі-продажу квартири, посвідчений на універсальній товарній біржі без дотримання вимог ст. ст. 227, 47 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року ( а. с. 15). Із копії спадкової справи № 82/2020, номер у Спадковому реєстрі 66453103, заведеної після смерті [PERSON] , яка надійшла із Славутицької міської державної нотаріальної контори, видно, що [PERSON] , позивач у справі, 22 вересня 2020 року звернулася до Славутицької міської державної нотаріальної контори, в якій повідомила про прийняття нею спадщини за законом після смерті [PERSON] та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] , яка належить її померлому чоловіку [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Стахановською універсальною товарною біржою 20 жовтня 1998 року за реєстраційним №134, яка є його особистою приватною власністю, оскільки була набута ним до шлюбу. У вказаній заяві нотаріусом зазначено, що факт прийняття спадщини спадкоємцем перевірено за її паспортом та випискою з домової книги, згідно яких вона була зареєстрована разом із спадкодавцем на день його смерті (а. с. 66-69). Відповідно до звіту про оцінку майна від 21 жовтня 2020 року, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] , ринкова вартість однокімнатної квартири, що розташована на четвертому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 30,6 кв. м, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 25041 гривня, без ПДВ ( а. с. 27-39). Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. За змістом статей 1 та 3 ЦК України в порядку цивільного судочинства, виходячи із загальних засад, зокрема, про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, спірне нерухоме майно - квартира, знаходиться у місті Стаханов Луганської області. На підставі Постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 року № 1351-VIII перейменовано населений пункт у Луганській області Стаханов на місто Кадіївка. Згідно з Указом Президента України «Про межі та перелік районів, міст селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях від 07.02.2017 року №32/2019 місто Кадіївка Луганської області віднесене до переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях. Відповідно до ч.3 ст. 1221 ЦК України в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Частиною 1 ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Таким чином, для прийняття спадщини спадкоємцю необхідно звернутися з заявою про прийняття спадщини (або про відмову в прийнятті спадщини) до будь - якого державного чи приватного нотаріуса в будь - якому населеному пункті на підконтрольній території України. Як видно із копії спадкової справи [PERSON] за № 82/2020, номер у Спадковому реєстрі 66453103, розпочатої Славутицькою міською державною нотаріальною конторою Київської області 22 вересня 2020 року, [PERSON] , позивач у справі, 22 вересня 2020 року звернулася до Славутицької міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно: квартиру [ADDRESS] , яка належить її померлому чоловіку [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Стахановською універсальною товарною біржою 20 жовтня 1998 року за реєстраційним № 134, та є його особистою приватною власністю ( а. с. 66-69). Постановою державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О. за № 385/02-31 від 22.09.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене майно у зв`язку з тим, що вказаний договір купівлі-продажу квартири посвідчений на універсальній товарній біржі без дотримання вимог ст. 227, 47 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року ( а. с. 15). Як видно із копії договору купівлі-продажу квартири, реєстраційний № 134 від 20.10.1998 року, договір було підписано і зареєстровано на Стахановській універсальній товарній біржі, проте нотаріально не посвідчено ( а.с.16). Відповідно до ст.1 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст.2 зазначеного Закону України встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржою як її учасники. Згідно з положеннями ст.15 Закону України « Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За правилом ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України вказаний Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у жовтні 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Частиною 1 ст.47 ЦК УРСР 1963 року було передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР 1963 року було передбачено можливість визнання судом правочину, що вимагає нотаріального посвідчення дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.В цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу квартири від 20.10.1998 року був зареєстрований на Стахановській універсальній товарній біржі на підставі біржового контракту № 134 від 20.10.1998 року. Покупець та продавець нотаріально договір не оформляли, так як біржові договори купівлі-продажу відповідно до діючої на той час ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, угода вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, враховуючи, що біржова угода не була посвідчена нотаріально та натепер вирішити вказане питання іншим шляхом неможливо, то позивач позбавлена можливості у повній мірі оформити свої спадкові права. Державна реєстрація права власності спадкодавця [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 1998 року, зареєстрованого на Стахановській універсальній товарній біржі, реєстраційний № [NUMBER] , була проведена Стахановським міським бюро технічної інвентаризації Луганського облінвентарбюро 12 листопада 1998 року, про що свідчить відповідний запис на технічному паспорті на квартиру, а також зазначене підтверджується реєстраційним посвідченням та довідкою б/н на ім`я [PERSON] від 12 листопада 1998 року, виданими Стахановським міським бюро технічної інвентаризації, копії яких містяться у матеріалах справи (а. с. 17- 20). Із матеріалів справи слідує, що при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволеній чинним законодавством України в 1998 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами будь-які інші претензії не пред`являлися. Згідно з вимогами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки спадкодавець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, вказаний договір у передбаченому Законом порядку, був зареєстрований у Стахановському міському бюро технічної інвентаризації, договір купівлі-продажу квартири з підстав неотримання нотаріальної форми судом недійсним не визнавався, то [PERSON] на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР 1963 року і ст.49 Закону України «Про власність» набув право власності на квартиру і правомірно володів нею. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] , як дружина спадкодавця [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] була зареєстрована та проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , починаючи з 3 лютого 2000 року та зареєстрована за вказаною адресою по теперішній час, про що свідчить відповідна відмітка про зареєстроване місце проживання у паспорті позивача та домова книга, копії яких містяться у матеріалах справи, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки про відмову від спадщини позивач не заявляла ( а.с.9, 24-25). Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. У зв`язку з тим, що державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач втратила можливість отримання свідоцтва на право спадщини за законом, а тому скористалася своїм правом на звернення до суду для визнання за нею права власності на спадкове майно у судовому порядку. Зміст такої правової позиції викладений у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 208/6147/14-ц при наданні правової оцінки договору купівлі - продажу нерухомого майна, придбаного на товарній біржі. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво на право спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилом позовного провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а з огляду на ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, є визнання права. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Зазначене стосується й судового захисту права власності на спадкове майно. Ураховуючи встановлені судом обставини щодо укладення договору купівлі - продажу квартири від 20 жовтня 1998 року, його реєстрації та виконання сторонами договору його умов, доведення позивачем факту правомірності набуття її чоловіком [PERSON] права власності на спірну квартиру, враховуючи, що єдиним спадкоємцем майна померлого власника квартири [PERSON] є його дружина [PERSON] , позивач у справі, яка не може реалізувати своє право на спадкування за законом шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу на спірну квартиру, суд, виходячи з аналізу наданих позивачем письмових доказів та зазначених вище нормативно - правових актів, вважає, що спадкові права [PERSON] підлягають судовому захисту, оскільки остання позбавлена права захистити відповідні права у позасудовому порядку. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] , яка була набута у приватну власність [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 20 жовтня 1998 року на Стахановській універсальній товарній біржі за реєстраційним № 134, право власності на яку зареєстровано 12 листопада 1998 року Стахановським міським бюро технічної інвентаризації Луганського облінвентарбюро в реєстровій книзі №145 за реєстром №9032. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved