overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 12.12.2016 року\~\~року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментівзадоволено. Судом встановлено, що при постановленні рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12.12.2016 року не вирішено питання стосовно стягнення судового збору в порядку\~ст.88 ЦПК України. Відповідно п.1 ч.1\~ст. 220 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як встановлено судом, позивачем при поданні позову до суду судовий збір не сплачувався, оскільки, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене, відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~необхідно стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. Суд вважає, що в вищевказаному рішенні не було вирішено питання щодо стягнення судового збору, в звязку з чим вважає за необхідне вирішити дане питання . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

12.12.2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.12.2010 року та судових витрат по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору № б/н від 23.12.2010 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і відповідач дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які є невід'ємною частиною договору, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Банком нараховуються відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Позивачем виконано взяті на себе зобов'язання шляхом надання відповідачу кредиту у розмірі, встановленому договором. Відповідач всупереч умов договору та ст.ст.526, 527, 530 ЦК України не виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором у встановлений строк, у результаті чого станом на 13.11.2016 року виникла заборгованість в розмірі 37495,86 грн., з яких: 8050,60 грн. - тіло кредиту, 8703, 07 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 17330,48 грн. - нараховано пені за прострочене зобов'язання, 1150,00 грн.- нараховано пені за несвоєчасність сплати бору на суму від 100 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1761,71 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

12.12.2016 р. представник відповідача звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського р/с м. Києва від 23.11.2016 р. у справі за позовом [PERSON] про визнання договору факторингу недійсним. В обґрунтування своїх вимог заявник вказав, що лише 01.12.2016 р. ними було отримано копію заочного рішення, з якого вбачається, що суд не належно прийшов до висновку про небажання відповідача з'являтись у судове засідання, так як представники відповідача були зайняті у інших судових засіданнях, сам довір містить інформацію щодо 4000 осіб, а у позивача відсутні повноваження на представництво інтересів цих осіб, а тому це є комерційною тайною та те, що договір факторингу від 28.11.2011 р. (як вказано у даній заяві) є належно оформленим між відповідачем та ВАТ «Сведбанк». У судове засідання з'явився представник заявника підтримав свою заяву у повному об'ємі. Представник позивача у судовому засіданні запропонували суду відмовити у даній заяві та надав письмові заперечення щодо даної заяви. У відповідності до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши думку сторін приходить до висновку, що зважаючи на недоведеність своїх вимог, у заяві представника ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» про перегляд заочного рішення потрібно відмовити, так як останньому не відомо, який же договір факторингу оскаржується позивачем, і це є (на думку представника заявника) «комерційною тайною» для пересічних громадян України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

12.12.2016 р. та ут очнено 15.02.2017 р. [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] яким просять позбавити відповідача права користування квартирою №12, будинку №80 по вул.Сергія Колачевського (23 Лютого) в м.Кривому Розі. Вказують що є власниками зазначеної квартири в порядку приватизації, відповідач є сином [PERSON], в квартирі не проживає з червня 2002 року. Представник позивачів [PERSON] подала до суду заяву про підтримання позову, згоду на заочний порядок, та розгляд справи в свою відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений за місцем реєстрації, згідно поштового повідомлення про вручення судової повістки. Виконком Тернівської районної у місті ради направив суду листа про згоду з позовом та розгляд справи в відсутності представника. Дослідивши письмові докази, суд вважає що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивачів, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (23 Лютого) в м.Кривому Розі, згідно свідоцтва про право власності на житлов порядку приватизації, своє право на нерухомість зареєстрували в встановленому порядку а.с.7-11. Згідно акту а.с.12 у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який як член сім»ї власників квартири у вказаному житлі не проживає з червня 2002 р. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином сукупністю досліджених доказів судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі понад один рік без поважних причин, та як член сім'ї власника житла, може бути позбавлений правом користування квартирою. Оскільки відповідач визнається таким що втратив право користування квартирою, тому згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - орган державної міграційної служби при винесенні такого рішення, зобовязаний самостійно зняти особу з реєстраційного обліку, для цього винесення окремого судового рішення не потрібно. На підставі ст.405 ч.2 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

12.12.2017 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 25% від його щомісячного доходу. Позов обґрунтований такими обставинами. 23.07.2005 сторони зареєстрували шлюб, у якому народився син [PERSON], [INFO] Впродовж останнього часу сімейні відносини між сторонами поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач, який на даний момент проживає окремо від позивача та спільної дитини, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач визнав позов у повному обсязі. Заслухавши учасників справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства України. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписом статті 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дітей присуджуються від дня пред'явлення позову (стаття 191 Сімейного кодексу України). Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а тому суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

12.12.2017 від [PERSON] до суду надійшла позовна заява, яку обґрунтовано наступним: з відповідачем по справі позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2013. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей у сторін них немає. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, шлюб став суперечити їх інтересам. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено з липня 2017 року, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим, тому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач не з'явився, але до суду надано заяву, в якій просить дану цивільну справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити вимоги. В судове засідання відповідач не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, проти розгляду справи без її участі не заперечує, просить після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони 24 листопада 2013 року зареєстрували шлюб, про що Виконавчим комітетом Таврійської сільської ради Голопристанського району Херсонської області складено відповідний актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 29.11.2017 (а. с. 5). Від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що на сьогоднішній день сторони фактично припинили шлюбні відносини, подальше примирення та збереження шлюбу неможливе. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

12.12.2017 позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] «Про розірвання шлюбу», посилаючись на те, що з 19.03.2005 вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя не скалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного. У зв'язку з чим виникають сварки, які поступово привели до того, що вони стали зовсім чужими людьми, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позов визнає та не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з та матеріалів справи вбачається те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 19.03.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 152. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, на протязі тривалого часу сторони разом не мешкають, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як останні посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Сторони майнового спору і спору щодо місця проживання дитини не мають. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

12.12.2017 позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] «Про розірвання шлюбу», посилаючись на те, що з 19.03.2005 вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя не скалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного. У зв'язку з чим виникають сварки, які поступово привели до того, що вони стали зовсім чужими людьми, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позов визнає та не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з та матеріалів справи вбачається те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 19.03.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 152. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, на протязі тривалого часу сторони разом не мешкають, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як останні посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Сторони майнового спору і спору щодо місця проживання дитини не мають. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

12.12.2017р. [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 22.08.2009р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей Радомир і Софія, але під час подружнього життя зясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, відповідач зловживав спиртними напоями і не допомагав виховувати і утримувати дітей, що призвело до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони з березня 2016 року стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у звязку з чим просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище «Зубарева». Позивач в судове засідання не зявилася, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала, просила її задовольнити. Відповідач в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, справу просив розглянути без його участі. Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, позивач на примирення не згодна і відповідач проти позову не заперечує. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України та ч.8 ст.294 ЦПК України, а також вимоги позивача щодо відновлення свого дошлюбного прізвища «Зубарева», вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Також, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 640,00грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

12.12.2017 р. до суду заявлено позов, у якому позивачка просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів, протягом останніх чотирьох місяців з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, миритися не бажає; неповнолітня дитина проживатиме з позивачкою; спірного майна не мають. Позивачка в судове засідання не з'явилася, письмово просила справу розглянути без неї, позов задовільнити, після розірвання шлюбу вибрала прізвище «[PERSON]»(а.с. 19). Відповідач в судове засідання не з'явився, письмово просив справу розглянути без нього, позовні вимоги визнав повністю (а.с.20). З урахуванням позицій сторін та наявних в справі доказів, суд визнає за необхідне позов задовільнити з таких міркувань. Доведено, що любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають спільно вони протягом останніх чотирьох місяців, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Вказані правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси, не проживають спільно вони протягом останніх чотирьох місяців, миритися не бажають, суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

12.12.2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. Позивач у судове засідання не з'явилася, при цьому надіслала посвідчену Посольством України в Державі Ізраїль заяву про розгляд справи за її відсутності, а також додаткові пояснення, в яких наполягала на задоволенні позову, якою також повідомила про небажання примирятися з відповідачем. Відповідач позов не визнав, при цьому висловив думку, що звернення до суду з цим позовом є наслідком тиску на позивача з боку її батьків, а не особистим бажанням останньої. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 14.02.2011 року, при цьому мають двох спільних малолітніх дітей: сина [PERSON], 2011 року народження та дочку [PERSON], 2013 року народження. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З серпня 2016 року позивач проживає в Державі Ізраїль, в зв'язку з чим сторони припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що натепер шлюб носить формальний характер і позивач не бажає його збереження та спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, пред'явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved