Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

11.12.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь 15 100 грн. та суму сплаченого судового збору. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 23.04.2019 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 15 100 грн., та за умовами якого відповідач зобов`язався повернути борг 23.07.2019 року. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконує, та після спливу терміну дії договору грошові кошти не повертає. В зв`язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 28.01.2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання було направлено копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, які отримано адресатом не було, судова кореспонденція повернулася без вручення за закінченням строку зберігання. Відзив на позов або заяви з процесуальних питань до суду не надходив. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 23.04.2019 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 15 100 грн. і зобов`язався їх повернути у строк до 23.07.2019 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положення ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно даної розписки, позичальник [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] суму позики 23.07.2019 року, тобто день повернення коштів обумовлений був сторонами 23.07.2019 року. Відповідно дост.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, в порушення умов даного Договору позики, тобто у визначений у розписці строк до 23.07.2019 року, взятих на себе зобов`язань, відповідач не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти. Таким чином, оскільки відповідач в односторонньому порядку порушив свої зобов`язання та не повернув позивачу отримані грошові кошти в розмірі 15 100 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з нього суму боргу (суму позики) у повному обсязі, відповідно до вимог ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, що складаються зі сплаченого судового збору 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved