Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

11 вересня 2018 року [PERSON] , (далі по тексту Позивач) звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що він перебував з 02.12.1996 року по 15.01.2007 року у трудових відносинах з Олевським виробничим підприємством житлово-комунального господарства та був звільнений за скороченням штатів (п.1 ст.40 КЗпП України). При його звільненні керівництво Олевського виробничого підприємства житлово-комунального господарства не провели з ним остаточного розрахунку. У зв`язку з чим він звернувся до Олевського районного суду Житомирської області із позовом про примусове стягнення заробітної плати. Рішенням вказаного суду від 04.04.2007 року було стягнуто з Олевського виробничого підприємства житлово-комунального господарства на користь Позивача 3478.76 грн., заборгованості по заробітній платі та 1866.24 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку про, що видано виконавчий лист. В результаті ліквідації боржника - Олевського виробничого підприємства житлово-комунального господарства, Позивач 01.09.2017 року звернувся до Олевського районного суду Житомирської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме Олевського виробничого підприємства житлово-комунального господарства на Олевську міську раду Житомирської області, як правонаступника боржника. Ухвалою даного суду від 28.12.2017 року замінено сторону виконавчого провадження (боржника) за виконавчим листом № 2-176-2007 від 04.04.2007 року виданого Олевським районним судом Житомирської області про стягнення на користь Позивача 3478.76 грн., заборгованості по заробітній платі та 1866.24 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку із Олевського виробничого підприємства житлово-комунального господарства на Олевську міську раду Житомирської області. Зазначає, що 28.02.2018 року Олевська міська рада Житомирської області на виконання рішення суду від 04.04.2007 року, як правонаступник перерахувала Позивачу кошти в сумі 5345.00 грн. Проте Позивач вважає, що Олевська міська рада Житомирської (далі по тексту Відповідач) не в повній мірі провела з ним остаточний розрахунок на момент звільнення, в результаті чого за час затримки розрахунку з 05.04.2007 року (наступний день з часу постановлення рішення суду) по 27.02.2018 року (день фактичного розрахунку) виникла за його підрахунками сума заборгованості середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яка становить 103 023.56 грн. У зв`язку із чим просить суд стягнути з Відповідача 103 023.56 грн., середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у порядку ст.117 КЗпП України та на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнити його від сплати судового збору. У судовому засіданні Позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю, за підстав, що наведені у його позовній заяві. При цьому підтвердив, що дійсно 28.02.2018 року йому Відповідачем було перераховано заборгованість по заробітній платі в сумі 5345.00 грн. Представник Відповідача - Олевської міської ради Житомирської області у судовому засіданні щодо вимог Позивача заперечує та вважає їх безпідставними, оскільки з Позивачем проведено Відповідачем повний розрахунок. Представник співвідповідача - Олевського виробничого підприємства житлово-комунального господарства, що був за ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 06.07.2019 року залучений до справи у судове засідання не з`явився. На адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою «Про відсутність такої установи, як Олевське виробниче підприємство житлово-комунального господарства за вказаною адресою». Зі згоди сторін у справі, суд проводить розгляд позову [PERSON] , за відсутності представника співвідповідача. Таким чином, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, у їх сукупності суд вважає, що заявлений позов [PERSON] , до Олевської міської ради Житомирської області підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , перебував у трудових правовідносинах з Олевським виробничим підприємством житлово-комунального господарства, у період з 02.12.1996 року (Наказ № 8+1 параграф 3) по 15.01.2007 року (Наказ № 67), і був звільнений начальником Олевського виробничого підприємства житлово-комунального господарства на підставі п.1 ст.40 КЗпПУкраїни, (а.с.10). Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 04.04.2007 року стягнуто з Олевського виробничого підприємства житлово-комунального господарства на користь Позивача 3478.76 грн., заборгованості по заробітній платі та 1866.24 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку, а всього на загальну суму 5345.00 грн., про, що видано виконавчий лист № 2-176-2007 від 04.04.2007 року, (а.с.5, 6). Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 28.12.2017 року замінено сторону виконавчого провадження (боржника) за виконавчим листом № 2-176-2007 від 04.04.2007 року виданого Олевським районним судом Житомирської області про стягнення на користь Позивача 3478.76 грн., заборгованості по заробітній платі та 1866.24 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку із Олевського виробничого підприємства житлово-комунального господарства на Олевську міську раду (Об`єднану територіальну громаду) Житомирської області, як правонаступника боржника. Вказана ухвала суду набрала чинності з 15.01.2018 року, (а.с.7). А отже право вимоги Позивача щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати з Відповідача підлягає задоволенню у період з 15.01.2018 року по 28.02.2018 року - день фактичного розрахунку. На час подання Позивачем позовної заяви заборгованість по заробітній платі Відповідача перед Позивачем, станом на 28 лютого 2018 року відсутня, (а.с.8), що також підтверджено самим Позивачем у судовому засіданні. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат. Відповідно до ст.47 КЗпП України слідує, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачено порядок за умови виплати заробітної плати. Відповідно до п.п.2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної (Постанова КМУ від 08.02.1995 року № 100, яка є чинною на день розгляду справи), - нарахування виплати, що обчислюється із середньої заробітної плати за два останні місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбаченому чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Із ст.116 КЗпП України слідує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, але не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки, Відповідач, не здійснив вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст.117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Приписами ч.1 ст.117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, виходячи з вищезазначеного та враховуючи надані суду Позивачем розрахунки, де вказано заборговані суми заробітної плати боржника перед Позивачем, за період: з 05.04.2007 по 27.02.2018 року, (а.с.9), а також враховуючи Ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 28.12.2017 року, згідно до якої замінено сторону виконавчого провадження (боржника) за виконавчим листом № 2-176-2007 від 04.04.2007 року, яка набрала чинності з 15.01.2018 року та день виплати заборгованої заробітної плати -28 лютого 2018 року, середньоденний заробіток позивача за період з 15.01.2018 по 28.02.2018 року становив 4.32 грн. Отже період з 15.01.2018 по 28.02.2018 року складає 33 робочих днів. Відтак розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 15 січня 2018 по 28 лютого 2018 року складає - 1140.48 грн. (33 р.д. х 8 год. р.д. х 4.32 грн. = 1140.48). За змістом ст.ст.116, 117 КЗпП України обов`язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України крім того покладено обов`язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом із тим, і враховуючи те, що Позивача при зверненні до суду за вимогу про стягнення заробітної плати звільнено від сплати судового збору на підставі п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності до ст.141 ЦПК України, з Відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704.80 грн.

Outcome: partial