Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

12.07.2016р. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 20.10.1984 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON]. 09 лютого 2014 року її чоловік [PERSON] \~помер. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та господарчих споруд, який розташований за адресою: Одеська область, м. Роздільна, вул. Козацька( колишня Старченко), №129. Вищевказаний будинок складається в цілому з одного житлового будинку під літерою «А», загальною житловою площею\~73,8кв.м., житловою площею 46.40кв.м., та надвірних споруд під літерами: а-веранда, «А» жила прибудова, «В» - літня кухня, «Г» - гараж, І колодязь, житловий будинок побудований в 1964 році. Крім того, без погодження проектної документації за життя її чоловік [PERSON] у вищевказаному будинку добудував «Д» убиральню (2000р. побудови), Є сарай (2000р. побудови), Ж душ (2000р. побудови), З кладову (2000р. побудови). Отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та господарчі споруди вона не змогла у звязку з тим, що померлий чоловік не встиг провести державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно яке повинно було бути зареєстроване у встановленому чинним законодавством порядку. Тому приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу, [PERSON] їй було рекомендовано звернутися з цією заявою до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи сповіщена належним чином. ЇЇ представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі. Підтвердила факти викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити. В подальшому справу розглядати у відсутність, позивача та її представника, про що суду надала відповідну заяву.(а.с.71). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи сповіщений належним чином, до суду надав заяву про визнання позову та не заперечував проти його задоволення. Просив справу розглянути за його відсутністю. (а.с.70). Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], врахувавши письмові заяви позивача та відповідача, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 20.10.1984 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 09.02.2014 року.( про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №352175, актовий запис № 155.(а.с.38). 09 лютого 2014 року [PERSON], \~помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 364121, виданим 14.02.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису № 137 (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку та господарчих споруд, який розташований за адресою: Одеська область, м. Роздільна, вул. Козацька, 129, який побудований в 1964 році та належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 952. Вищевказана будівля складається в цілому з одного житлового будинку під літерою «А», загальною житловою площею\~73,80кв.м., житловою площею 46.40кв.м., та надвірних споруд під літерами: а-веранда, «А» жила прибудова, «В» - літня кухня, «Г» - гараж, І колодязь. Крім того, без погодження проектної документації за життя її чоловік [PERSON] у вищевказаному будинку добудував «Д» убиральня (2000р. побудови), Є сарай (2000р. побудови), Ж душ (2000р. побудови), З кладова (2000р. побудови). Загальна площа приміщень, підлягаючих вводу в експлуатацію\~33.40 м2. \~ Наявність будинку підтверджується технічним паспортом \~\~ на житловий будинок виданий на імя позивача [PERSON], станом на 05.02.2016 року, згідно якого,\~ за \~\~ адресою: вул. Старченко(зараз Козацька),129 м. Роздільна Одеської області зареєстрований житловий будинок з господарчими спорудами, побудований\~ у 1964 році,\~ \~\~ який складається з : «А» - житлового будинку,\~ загальною площею 73.20кв.м., житловою площею 46.40кв.м, та господарських споруд: «а» - веранди, «А-І» - жилої прибудови, «В» літньої кухні, «Г» - гаражу, «Д» - убиральні, «Є» - сараю, «Ж» - душу, «З» - складової, «І» - колодязя.( а.с.25-27). 01.08.2013 року позивач [PERSON] отримала кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт(послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури складеного експертом [PERSON], відповідно до якого житловий будинок відповідний вимогам надійності і безпечної експлуатації та можливості його безпечної експлуатації.(а.с.33-34). Відповідно до відповіді субєкта господарювання ФОП [PERSON] за №13 від 08.02.2016 року, щодо технічної характеристики житлового будинку, встановлено, що будівлі під літ. «а» веранда, «АІ» житлова прибудова, «В» літня кухня, «Г» гараж, не відносяться до самочинного будівництва, в звязку з тим, що будівлі побудовані до 05.08.1992 року, відповідно до п.3.1 порядку прийняття в експлуатацію, затвердженого наказом Мінрегіонбуду та ЖКГ України №95 від 19.03.2013 року, зареєстрованого в Мінюсті України 15.04.2013 року за № 612/23144 не підлягають прийняттю в експлуатацію, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, документом який засвідчує відповідність закінченого будівництва є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Самочинно добудовано літ. «Д» убиральня, «Є» сарай, «Ж» душ, «З» кладова.(а.с.35). За результатами проведеного технічного обстеження зазначеного будинку виконаний експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON], на замовлення позивачем [PERSON] про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта від 07.06.2016 року (з фотокартками обєкта житлового будинку) оцінено як задовільнений та придатний для експлуатації по цільовому призначенню.(а.с.9-24). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (Стаття 1217 ЦК України) Відповідно до\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи,визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 1258 ЦК\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Статтею 1218 ЦК України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень\~ст. 1270 ЦК України\~строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Листом приватного нотаріуса Роздільнянського нотаріального округу [PERSON] №94/02-14 від 25.05.2016 року позивачу було розяснено, що відсутні документи, що підтверджують реєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно у відповідності до вимог чинного на той час законодавства України. У звязку з тим, що з наданих позивачем документів вбачається відсутність державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, вчинити нотаріальну дію видати свідоцтво про право на спадщину з одночасною його державною реєстрацією у Державному реєстрі речових прав не вбачається можливим та рекомендовано звернутися до суду.(а.с.45). У відповідності зі\~ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як передбачено\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до норми\~ст. 392 ЦК України\~вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 21/2014 до майна [PERSON], померлого 09.02.2014 року [PERSON] було подано заяву до приватного нотаріусу Роздільнянського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини за померлим чоловіком [PERSON] Також з матеріалів спадкової справи № 21/2014 до майна [PERSON], померлого 09.02.2014 року вбачається, що після смерті [PERSON], крім [PERSON]П.(жінки) є ще спадкоємці [PERSON], який доводився померлому сином, та який відмовився від належної йому частки спадкового майна, яке залишилось після смерті його батька [PERSON] на користь своєї матері [PERSON]П.(а.с.56-73). Таким чином, з вищевикладеного суд приходить до висновку, що іншої форми захисту прав спадкоємця на спадкове майно у вигляді спірної частини домоволодіння, окрім визнання права власності на спадкове майно, позивач не має, а тому позов [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно має бути задоволено в частині визнання права власності за нею на житловий будинок та господарчі споруди, які розташовані за адресою: Одеська область, м. Роздільна, вул. Козацька, 129 та які не є самовільно побудовані. Що стосується вимог позивача про визнання за нею права власності на добудови: з літерами «Д» убиральня (2000р. побудови), Є сарай (2000р. побудови), Ж душ (2000р. побудови), З кладова (2000р. побудови), то в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно технічного паспорта на житловий будинок від 05.02.2016 року без погодження проектної документації за життя [PERSON] у вищевказаному будинку у 2000 році добудував прибудови: «Д» убиральню, Є сарай, Ж душ, З кладову. Відповідно до ч. 2ст. 41\~Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до ч. 1ст. 376\~ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4\~постанови від 30 березня 2012 року № 6«Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»\~при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до ч.2\~ст.376 ЦК України\~особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином,ст. 376 ЦК України\~передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15\~ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питанням узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було не законно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Оскільки, позивач не звертався до компетентних органів із питанням узаконення самочинного будівництва та йому не було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на будови: з літерами «Д» - убиральню, Є сарай, Ж душ, З кладову, які є самочинним будівництвом. На підставі \~\~ст. ст.10,11, 60, 61, 209,212,214-215 , 218 ЦПК України, суд \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial