Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

12.07.2013 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 42 562, 98 грн. заборгованості за договором позики № 02-2010 від 25.02.2010 року, а також судових витрат. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 25.02.2010р. між нею та відповідачем було укладено договір позики №02-2010. Відповідно до умов договору фізична особа-підприємець [PERSON] надала позику [PERSON] в сумі 32 500,00 грн. Згідно із договором позики відповідач зобов'язався повернути позику щомісячно, рівними частками, які становлять 1 806,00 грн. щомісячно, починаючи з 1 березня 2010 року. Кінцевий строк повернення позики був до 1 вересня 2011 року. [PERSON] своїх зобов'язань відповідно до договору позики за №02-2010 від 25.02.2010 року не виконав, не провівши жодної оплати по поверненню позики, тому його заборгованість становить 32 500,00 грн., що є порушенням умов договору та вимог ст. 525 ЦК України, згідно якої одностороння відмова від виконання договірних зобов»язань не допускається. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивач та його представник неодноразово зустрічались з відповідачем по місцю праці останнього і пред'явили усні вимоги щодо погашення боргу по позиці, однак такі відповідачем проігноровані. Оскільки відповідач ухиляється від погашення боргу по позиці в добровільному порядку, відповідно порушує взяті на себе зобов'язання згідно договору, позивач змушений звернутись в суд щодо стягнення суми боргу по позиці в судовому порядку з нарахуванням згідно ст. 625 ЦК України інфляційних нарахувань, а також нарахувань згідно ст. 536 ЦК України процентів за користування чужими грошовими коштами. Оскільки станом на день подання позовної заяви до суду відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики, тому позивач вимушений звернутись до суду. Позивач та представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на підстави та мотиви зазначені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоча про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать відмітка в журналі вихідної кореспонденції суду, причини неявки в судове засідання суду повідомлено не було. Заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач та представник позивача не заперечує проти розгляду справу в заочному порядку, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що 25.02.2010р. між позивачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №02-2010 (а.с.5-6). Відповідно до умов договору фізична особа-підприємець [PERSON] надала позику [PERSON] в сумі 32 500,00 грн. Згідно із договором позики відповідач зобов'язався повернути позику щомісячно, рівними частками, які становлять 1 806,00 грн. щомісячно, починаючи з 1 березня 2010 року. Кінцевий строк повернення позики був до 1 вересня 2011 року. [PERSON] своїх зобов'язань відповідно до договору позики за №02-2010 від 25.02.2010 року не виконав, не провівши жодної оплати по поверненню позик та станом на 13.03.2014 р. отримані кошти за договором позики не повернув. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до п. 3 ст. 549 та ст. 625 ЦК України відповідачу нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ. Проте, відповідачем умови договору позики не виконуються. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договорм позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1047 даного кодексу передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідно до пункту 5.2 договору позики річні від простроченої суми встановлюються в розмірі 10 %. З наданого суду розрахунку встановлено, що загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 42 562,98 грн. та складається з суми основного боргу за договором позики в розмірі 32 500,00 грн., інфляційних витрат в розмірі 552,50 грн., 10% річних в розмірі 5 404,79 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 4 105,69 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволенню.

Outcome: approved