Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

11 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, третя особа: Українська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на Ѕ частину майна. 18 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог Українська міська державна нотаріальна контора, Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області про розподіл майна подружжя та визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року, об'єднано в одне провадження позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] третя особа без самостійних вимог Українська міська державна нотаріальна контора, Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області про розподіл майна подружжя та визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, (№ 372/3198/17 (провадження № 2-257/18) та за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Трипільської сільської ради, Українська міська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частину цього майна, № 372/3119/17 (провадження № 2-239/18), присвоївши об'єднаній справі № 372/3119/17 (провадження № 2-239/18), та передано для розгляду судді Болобану В.Г.. 05 червня 2018 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову та остаточно просила визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житлові будинки із господарськими будівлями та спорудами під літ. «А», «а», «К», «к», «під К», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «під Ж», «З», «И», «Л», «І», «г», «г1», «г2», «г3», що розташовані на [ADDRESS]; визнати за [PERSON] та померлим [INFO] [PERSON] розмір часток кожного в рівних частках, по 1/2 частці, у праві спільної сумісної власності на житлові будинки із господарськими будівлями та спорудами під літ. «А», «а», «К», «к», «під К», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «під Ж», «З», «И», «Л», «І», «г», «г1», «г2», «г3», що розташовані на [ADDRESS]; визнати за [PERSON] права співзабудовника на 1/2 частину житлового будинку під літ. «К», згідно технічного паспорту, загальною площею 60,9 кв.м. та житловою площею 21,9 кв.м., який розташований на земельній ділянці розміром 0,131 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] майнові права на 1/6 частину житлового будинку під літ. «К», згідно технічного паспорту, загальною площею 60,9 кв.м. та житловою площею 21,9 кв.м., який розташований на земельній ділянці розміром 0,131 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]; визнати за [PERSON] майнові права на 1/6 частину житлового будинку під літ. «К», згідно технічного паспорту, загальною площею 60,9 кв.м. та житловою площею 21,9 кв.м., який розташований на земельній ділянці розміром 0,131 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]; визнати за [PERSON] майнові права на 1/6 частину житлового будинку під літ. «К», згідно технічного паспорту, загальною площею 60,9 кв.м. та житловою площею 21,9 кв.м., який розташований на земельній ділянці розміром 0,131 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.09.1968 року позивач уклала шлюб із [PERSON]. У шлюбі народилось двоє дочок: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]). За час сімейного життя у 1975 році позивачем та її чоловіком спільно було побудовано будинок. На час початку будівництва житлового будинку та його завершення позивач з чоловіком працювали, мали постійний дохід. Тож джерелом набуття спірного майна були спільні кошти позивача та її покійного чоловіка та їх спільна праця. Після документального оформлення на ім'я чоловіка спірного будинку, розташованого на [ADDRESS], позивач разом з чоловіком будували ще один будинок та господарські будівлі та споруди. Так, у 1982 році закінчено будівництво двох сараїв, у 1986 році - житлового будинку, прибудови, погріб та вбиральню; у 1989 - гаража, теплиці, літнього душа та фундаменту; у 1991 році - сарай (прибудова); у 2000 році - сарай (надбудова), погріба та хвіртки, огорожі, воріт і замощення. [INFO] року чоловік позивача, [PERSON], помер. Позивач звернулась до Української міської державної нотаріальної контори Обухівського району Київської області та 10.09.2008 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.07.2017 року залишено без змін рішення апеляційного суду Київської області від 17.05.2016 року, яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане, [PERSON], державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори від 10.09.2008 року на житловий будинок [ADDRESS] та від 11.11.2008 року на земельну ділянку розміром 0,131 га, кадастровий номер [NUMBER], біля житлового будинку [ADDRESS]. Після набрання законної сили вказаного судового рішення, спадкоємці першої черги за законом, позивач [PERSON], відповідачі - [PERSON] та [PERSON] звернулися до державного нотаріуса Української міської державної нотаріальної контори з заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. Водночас 04.10.2017 року позивач звернулася до державного нотаріуса Української міської державної нотаріальної контори Обухівського району Київської області із заявою про отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частку домоволодіння, оскільки вважає його спільною сумісною власністю подружжя. Проте 06.10.2017 року нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку жилого будинку позивачу відмовлено з тих підстав, що згідно з правовстановлюючими документами житловий будинок є особистою власністю [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2018 року справу передано судді Зінченко О.М.. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19.07.2018 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовну заяву підтримали з підстав наведених у ній та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, подали заяву про застосування до позовної заяви строків позовної давності та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти задоволення заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог не заперечила, просила задовольнити їх в повному обсязі. Третя особа Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання свого представника не направила, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності їх представника, заперечень щодо позову не має. Третя особа Українська міська державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання свого представника не направила, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності їх представника, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона двоюрідна сестра покійного чоловіка позивача та кума позивача, вказала, що сім'я [PERSON] проживала в батьків, а потім побудували будинок, будинок будували разом з покійним чоловіком, спочатку будинок був оформлений на свекра позивача, а потім він подарував його своєму сину. На земельні ділянці ще знаходиться будинок, який будували дочці [PERSON] і в якому вона до цього часу проживає, але вона його не будувала. В судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила суду, що вона подруга сім'ї [PERSON], знає їх близько 40 років, вони разом будували будинок, але ділянка була оформлена на ім'я батька чоловіка позивача, коли вони його добудували, то батько його подарував сину. Дочка позивача [PERSON] проживала в іншому будинку, який теж знаходиться в дворі, та який будували її батьки. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши отримані докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.09.1968 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], який зареєстрований Виконавчим комітетом Трипільської сільської ради, про що зроблено відповідний запис в книзі записів актів громадянського стану про одруження за № 49. Від шлюбу мають доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [INFO] року [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку площею 0,131 га. за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.07.2017 залишено без змін рішення апеляційного суду Київської області від 17.05.2016, яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON], державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори від 10.09.2008 на житловий будинок [ADDRESS] та від 11.11.2008 на земельну ділянку розміром 0,131 га, кадастровий номер [NUMBER], біля житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено що, [PERSON] та [PERSON], звернулись до державного нотаріуса Української міської державної нотаріальної контори з заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. Також, 04.10.2017 року позивач звернулася до державного нотаріуса Української міської державної нотаріальної контори Обухівського району Київської області із заявою про отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частку домоволодіння, однак у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку жилого будинку їй було відмовлено з тих підстав, що згідно з правовстановлюючими документами житловий будинок є особистою власністю [PERSON] та рекомендовано позивачу звернутися до суду. Як вбачається з копії спадкової справи № 132 до майна померлого [INFO] року [PERSON], спадкоємцями померлого є його дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON]. Як слідує з матеріалів справи, 19.01.1980 року, тобто в період перебування у шлюбі [PERSON] з [PERSON], між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування будинку, посвідчений виконкомом Трипілької сільської ради, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Надаючи правову оцінку доводам позивача про те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, суд зазначає таке. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, він набрав чинності з 01.01.2004 року. Оскільки спірне майно придбане подружжям до 2004 року, при вирішенні справи застосуванню підлягають положення КпШС України, який був чинним на момент виникнення спірних відносин. Частиною першою статті 24 КпШС України визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Оскільки спірний будинок був набутий [PERSON] на підставі договору дарування, він є особистою приватною власністю та не входить до складу спільної сумісної власності подружжя. Покази допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] про те, що позивач брав участь у будівництві спірного будинку не достатньо для висновку про те, що позивач разом з чоловіком спільно добудовувала домоволодіння після того, як будинок був подарований її чоловіку батьком. Крім того, позивач не надав суду жодних належних та допустимих письмових доказів, зокрема первинних документів про придбання будівельних матеріалів, договорів про надання ремонтних послуг тощо. Оцінюючи можливість застосування наслідків спливу позовної давності суд враховує наступне. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Згідно до ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні встановлено, що позивач про порушення свого права дізналась після відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частку в праві спільної сумісної власності на житловий будинок, тобто з 06.10. 2017 року. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не пропущено строки позовної давності, тому підстав для відмови у задоволенні позову з підстав її пропуску немає. Згідно ст.77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до приписів ст.ст.12-13, 81ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки спірний будинок був набутий відповідачем у власність на підставі договору дарування, який ніким не оспорений та є чинним, враховуючи, що позивач не довів суду свою участь у спільній добудові домоволодіння, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог, як необґрунтованих на вимогах закону та не доведених належними і допустимим доказами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed