Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

11.05.2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5868 від 20.01.2021 року який вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» в сумі 11623 гривень 80 копійок. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що 20.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис за № 5868, яким з неї на користь відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором №7845797 від 23.09.2018 року. Вказує, що відповідачем неправомірно, навмисним шляхом було вказано невірну адресу проживання [PERSON] та вказано, що [PERSON] поживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS] , по якій Позивач не проживав та ніколи не був зареєстрований. Позивач звертає увагу суду на той факт, що згідно відмітки у паспорті Позивач з 14.11.2017 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] ., а до вказаної дати Позивач був зареєстрований за постійним місцем проживання у м. Вараш, Рівненської області. Вказує, що у позивача ніколи не було жодних договірних стосунків, не укладалось договорів позики тощо. Зазначає, що виконавчий напис нотаріуса було складено неправомірно та з грубим порушенням законодавства України, а тому просив його скасувати, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, попередньо подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] у повному обсязі. Зазначив, що позивачем не спростовано факту існування заборгованості за кредитним договором № 7845797 від 23.09.2018 року, а факт звернення із відповідною позовною заявою є спробою уникнути виконання своїх зобов`язань. Розгляд справи просив проводити у відсутності представника відповідача. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, пояснення на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили. Як вбачається із листа «Про надання інформації» № 16962/ПІ-ЮР-318-21/19 від 20.04.2021 року, згідно наказу Міністерства юстиції України № 727/5 від 24.02.2021 року свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю [PERSON] анульовано. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. 20.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] за період\~з 31.01.2019\~року року\~по 06.01.2021\~року на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» суму заборгованості, яка виникла за кредитним договором №7845797 від 23.09.2018 року в розмірі 11623 гривень 80 копійок, з яких: 3000,00 грн. прострочена заборгованість та 8623,80 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Згідно вказаного виконавчого напису нотаріусом засвідчено, що адреса реєстрації [PERSON] та її фактична адреса є однаковою, а саме: [ADDRESS] . Разом із тим, досліджуючи умови договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №7845797 від 23.09.2018 року (надалі - Договір), суд звертає увагу на таке. Згідно п.1.2. вказаного Договору, дата укладення договору позики день перерахування грошових коштів на картковий рахунок Позичальника. Пунктом 3.1. Договору передбачено, що кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки Позичальника, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі у особистому кабінеті на сайті Товариства. Також, пунктом 1.7. Договору визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності (в якості [PERSON] та Пароля до Особистого Кабінету користувача), що додаються до інших електронних даних заявником Товариству для ідентифікації підпису на цих даних. Згідно розділу 11 Договору, Позикодавцем засвідчено, що [PERSON] , підтверджує, що один примірник цього Договору отримала 23.09.2018 року Електронний підпис одноразовим ідентифікатором [PERSON] . Із аналізу вище вказаних пунктів Договору суд приходить до висновку, що договір є укладеним лише за наявності доказів перерахування грошових коштів на картковий рахунок Позичальника та наявності алфавітно-цифрової послідовності, як електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Причому алфавітно-цифрова послідовність тлумачиться як одночасна сукупність букв і цифр. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Отже, для підтвердження укладення Договору має бути додане електронне повідомлення від Позичальника, який прийняв пропозицію укласти договір із приєднаним одноразовим ідентифікатором. Тільки при сукупності вказаних вище обставин (доказів перерахування коштів та наявності електронного повідомлення від Позичальника), Договір слід вважати укладеним. Досліджуючи матеріали справи та оскаржуваного виконавчого напису, суд констатує, що з вказаних вище обставин не встановлено та Відповідачем не доведено факту надання (перерахування) коштів в користь позивача, що виключає правові підстави виникнення правовідносин позики. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на вказане правове врегулювання, матеріалами справи не підтверджено факту виникнення правовідносин позики. Разом із тим, суд звертає увагу на наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Так, згідно ст. 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року (далі Перелік). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Одночасно з цим, 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на даний час, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 20.01.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові Верховного суду від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Таким чином, станом на 20.01.2021 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. не мав правових підстав для вчинення виконавчого напису за № 24423, яким з позивачки на користь відповідача заборгованість за кредитним договором. \~ \~ \~ \~Доказів іншого сторонами суду надано не було. \~ \~ \~ \~Таким чином, в сукупності описаних обставин, суд не вбачає жодних правових підстав для ствердження факту виникнення правовідносин позики та безспірності зобов`язань Позивача перед Відповідачем, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання стягнення з Відповідача судових витрат суд керується наступним. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд, з урахуванням основоположних засад\~справедливості,\~виваженості та\~розумності,\~ вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 5000 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~вимог ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~у розмірі\~908\~грн.за подання позову та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову. На підставі ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат»,

Outcome: approved